ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ
ПОСТАНОВА

Від  "10" травня 2007 р.                                            по
справі  № 7/91-77А

За
позовом Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, м. Луцьк

до
відповідача: Комунального підприємства «Волинське обласне бюро технічної
інвентаризації», м. Луцьк

про
зобов'язання вчинити реєстрацію

Суддя
Шум М.С.

Секретар
судового засідання Ксензюк А.Я.

За
участю представників сторін:

від
позивача: ОСОБА_2, адвокат (довіреність від ІНФОРМАЦІЯ_1р.)

від
відповідача: Гейзер С.А., юрист (доручення №402 від 01.03.2007р.)

Враховуючи,
що зазначена справа порушена господарським судом за позовом суб'єкта
господарювання - юридичної особи до суб'єкта владних повноважень щодо
оскарження дій останнього, предмет даного спору носить публічно-правовий
характер, однією з сторін у справі виступає орган владних повноважень, який
здійснює владні управлінські функції, розгляд справи у відповідності до
положень статей 17, 18, 19, п. 6 Перехідних положень Кодексу адміністративного
судочинства України здійснюється господарським судом за правилами зазначеного
Кодексу.

Відповідно
до ст. 127 Кодексу адміністративного судочинства України представникам сторін
було роз'яснено право відводу судді та секретарю судового засідання. Відводу
судді та секретарю судового засідання заявлено не було. В судовому засіданні
учасникам судового процесу на підставі ст.ст. 49, 51 Кодексу адміністративного
судочинства України було роз'яснено їх процесуальні права та обов'язки. Заяв та
клопотань від останніх на розгляд господарського суду не поступило.

Суть
спору: позивач - Суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом про зобов'язання КП «Волинське обласне бюро
технічної інвентаризації» здійснити державну реєстрацію прав власності на
нежитлові приміщення, придбані ним згідно договорів купівлі - продажу.

В
судовому засіданні представником позивача подано заяву про уточнення позовних
вимог згідно якої просить зобов'язати КП "Волинське обласне бюро технічної
інвентаризації" здійснити державну реєстрацію прав власності на нежитлове
приміщення №НОМЕР_1, площею 37,7 м2 та приміщення №НОМЕР_2, площею 30,6 м2, які
знаходяться за адресою: м. Луцьк, АДРЕСА_1, як окремі об'єкти нерухомого майна
на праві особистої приватної власності.

Відповідач
письмові пояснення на позовні вимоги суду не надав, а представник відповідача в
судовому засіданні пред'явленні позовні вимоги заперечив.

Дослідивши
матеріали справи, заслухавши пояснення, доводи та заперечення представників
сторін, господарський суд прийшов до висновку про підставність пред'явлених
підприємцем ОСОБА_1. позовних вимог та необхідність задоволення останніх,
зокрема, з наступних підстав:

ІНФОРМАЦІЯ_2р.
та ІНФОРМАЦІЯ_3р. між суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1. та
виробничо-комерційною фірмою "Домінанта" були укладені договори
купівлі-продажу нежитлового приміщення.

Укладені
угоди предметом судового розгляду не виступали, недійсними судом не
визнавалися, сторонами розірвані не були, у зв'язку з чим в господарського суду
відсутні підстави вважати зазначені угоди недійсними або неукладеними.

Згідно
до умов договорів купівлі-продажу нежитлового приміщення виробничо-комерційна
фірма взяла на себе зобов'язання передати майно - нежитлове приміщення, площею
30,6 м2, що складає 2/100 частини торгового центру (А-2), який розташований за
адресою: м. Луцьк, АДРЕСА_1 (договір відІНФОРМАЦІЯ_2р.) та нежитлове
приміщення, площею 37,7 м2, що складає 2/100 частини торгового центру (А-2),
який розташований за адресою: м. Луцьк, АДРЕСА_1 (договір від ІНФОРМАЦІЯ_3р.) у
власність суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1, а останній в свою чергу
зобов'язувався прийняти та сплатити за нього визначену грошову суму (у
відповідності до п. 2.1 договорів продаж майна вичиняється за 14 382 грн. та 19
981 грн. відповідно).

Бажаючи
реалізувати своє право на виділення майна в натурі, передбаченого ст.ст. 358,
364, 367 ЦК України, позивач звернувся з відповідним позовом про виділ часток
із спільного майна в натурі. Рішенням господарського суду Волинської області
від 06.12.2006р. по справі №1/115-77 задоволено позовні вимоги ОСОБА_1, зокрема
суд вирішив виділити позивачу в натурі частку із спільного майна, яке
розташоване за адресою: м.Луцьк, АДРЕСА_1, а саме: 2/100 частини торгового
центру А-2, що складає нежитлове приміщення,                     площею 30,6 кв.м. та
позначене в технічному паспорті за №НОМЕР_2 та 2/100 частини торгового центру
А-2, що складає нежитлове приміщення, площею 37,7 кв.м. та позначене в
технічному паспорті за №НОМЕР_1.

Постановою
Львівського апеляційного господарського суду від 19.02.2007р. рішення
господарського суду Волинської області по справі №1/115-77 скасовано і
припинено провадження у справі. Обгрунтуванням постанови апеляційного суду є
те, що позивач придбав у власність нежитлові приміщення №НОМЕР_2 та №НОМЕР_1,
тобто позивачу належать конкретно визначені нежитлові приміщення, а не частка в
спільному майні. На вказані об'єкти нерухомості не поширюється режим права
спільної часткової власності., а тому позивач як власник приміщень наділений
правом самостійно без отримання згоди від інших осіб вчиняти усі правомочності
щодо володіння, користування чи розпорядження майном.

Відповідно
до статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є
обов'язковість рішень, ухвал суду. Обов'язковість виконання рішень, ухвал,
постанов господарського суду віднесено також до принципів організації і
діяльності названого суду. Статтями 115 Господарського процесуального Кодексу
України та ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що
рішення, ухвали, постанови господарського суду (адміністративного суду), які
набрали законної сили є обов'язковими на всій території України та невиконання
вимог яких тягне за собою відповідальність, передбачену чинним законодавством.
Відповідно до ст.ст. 4, 5 Господарського процесуального кодексу України та ст.
14 Кодексу адміністративного судочинства України, суди здійснюють правосуддя
шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень,
ухвал, постанов.

Таким
чином, щодо права власності ОСОБА_1 на придбані об'єкти нерухомості, постановою
апеляційного суду від 19.02.2007р. встановлено відсутність режиму права спільної
часткової власності. Постанова апеляційного суду набрала законної сили та є
обов'язковою до виконання.

В
зв'язку з тим, що відповідачем власність ОСОБА_1 зареєстрована у вигляді
часток, про що свідчать технічні паспорти, позивач позбавлений можливостей
повноцінно використовувати свою власність, оскільки при укладенні правочинів
(договорів купівлі - продажу, іпотеки і т.п.) необхідним є витяг з реєстру прав
власності. За вказівки в документах відповідача на спільну часткову власність
обов'язковою є згода інших співвласників.

Підприємець
ОСОБА_1 23.03.2007р. звернувся листом до відповідача про внесення зміни до
реєстру права власності на об'єкти нерухомості з врахуванням положень постанови
Львівського апеляційного господарського суду від 19.02.2007р. До листа було
додано копію постанови Львівського апеляційного господарського суду від
19.02.2007р.

Однак,
Волинське обласне бюро технічної інвентаризації рішенням №НОМЕР_3р. відмило в
реєстрації права власності на нерухоме майно за адресою: м. Луцьк,         АДРЕСА_1. Підставами для прийняття рішення
про відмову в реєстрації послужили невідповідність поданих товариством
документів вимогам установленим Тимчасовим положенням про порядок державної
реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства
юстиції України від 7 лютого 2002 року за № 7/5, та іншими актами законодавства
України.

Між
тим, з такими доводами відповідача не можна погодитись, оскільки позивач набув
права власності на підставі договорів купівлі-продажу нежитлового приміщення
відІНФОРМАЦІЯ_2р. та ІНФОРМАЦІЯ_3р., а постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 19.02.2007р. встановлено факт невірної реєстрації
відповідачем прав власності.

Згідно
ст. 328 Цивільного кодексу право власності набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття
права власності не встановлено судом.

Водночас,
згідно вимог п.1,2 Положення, останнє діє на всій території України і є
обов'язковим до виконання, в т.ч. місцевими органами виконавчої влади та
органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями,
незалежно від форм власності.

Згідно
статей 15, НОМЕР_1 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має
право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

У
відповідності до ст.ст. 48, 49 Закону України "Про власність", право
власності в Україні охороняється законом. Держава забезпечує стабільність
правовідносин власності. Україна законодавчо забезпечує громадянам,
організаціям та іншим власникам рівні умови захисту права власності. Власник
може вимагати усунень будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не
були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків.
Захист права власності здійснюється судовими органами у встановленому
законодавством порядку. Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не
буде встановлено судом чи арбітражним (господарським) судом.

В
силу статей 55, 56 названого Закону, власник не може бути позбавлений права на
своє майно, крім випадків, передбачених цим Законом та іншими законодавчими
актами України. Жодний державний орган не має права втручатись у здійснення
власником його повноважень щодо володіння, користування або розпорядження своїм
майном або встановлювати непередбачені законодавчими актами України додаткові
обов'язки чи обмеження. Державні органи несуть майнову відповідальність за
шкоду, заподіяну їх неправомірним втручанням у здійснення власником повноважень
щодо володіння, користування чи розпорядження майном.

Відповідно
до ч.2 ст.19 Конституції України, міські ради, як органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах
і спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно
до вимог ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Волинське
обласне бюро технічної інвентаризації під час розгляду справи належним чином не
заперечило пред'явлені позовні вимоги підприємця ОСОБА_1 та не підтвердило свої
заперечення відповідними доказами.

В
силу ч. 1 та 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням
адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб,
прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень
з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх
посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання
делегованих повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень адміністративні суди (в даному випадку
господарський суд) перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного
балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів
особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням
права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

На
підставі викладеного, керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 14, 71, 87,
94, 158-НОМЕР_13, НОМЕР_17, п. 6 Перехідних положень Кодексу адміністративного
судочинства України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.
Позов задовольнити.

3.
Зобов'язати КП "Волинське обласне бюро технічної інвентаризації"
здійснити державну реєстрацію за підприємцем ОСОБА_1 прав власності на
нежитлове приміщення №НОМЕР_1, площею 37,7 м2 та приміщення №НОМЕР_2,                     площею 30,6 м2, які
знаходяться за адресою: м. Луцьк, АДРЕСА_1, як окремі об'єкти нерухомого майна
на праві особистої приватної власності.

Постанова
може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом
10 - днів з дня ї складення в повному обсязі за правилами ст.ст. 185-187
Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через
господарський суд Волинської області заяви про апеляційне оскарження з
наступним поданням протягом 20 днів апеляційної скарги.

Суддя