Харківський апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

02 квітня 2007 року                               Адміністративна справа    № 13/693-06

Головуючий по 1-й  інстанції - Суддя –Лиховид Б.І.

Доповідач по 2-й інстанці - Суддя – Погребняк В.Я.

Колегія суддів  у складі:    головуючого судді - Погребняк В.Я., судді -   Гончар Т.В., судді Істоміної О.А.

при секретарі    Андросовій О.В.

за участю представників сторін:

позивача – Пешевець С.В. (дов. № 14950/10/10-030 від 29.12.2006 року), Дворкова Л.О. (дов. № 14947/10/10-030 від 29.12.2006 року).

1-го відповідача – не з’явився.

2-го відповідача –не з’явився.

розглянувши заяву про апеляційне оскарження та апеляційну скаргу першого відповідача, ТОВ «Левада», м. Шостка (вх. № 754 С/2-6 від 22.02.2007 р.) на Постанову господарського суду Сумської області від 15.01.2007 р. у справі № 13/693-06

за позовом  Шосткинської МДПІ у Сумської області, м. Шостка

до  1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Левада», м. Шостка

2)  Товариства з обмеженою відповідальністю «Славутич», м. Київ

про  визнання  недійсними господарських зобов’язань

встановила:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсними з моменту виникнення господарські зобов’язання відповідачів, виконані за усною угодою, відповідно до податкової накладної від 18.04.2006 року № 81 на загальну суму 113849,16 грн., в т.ч. ПДВ в сумі 18974,86 грн., як такі, що завідомо суперечать інтересам держави і суспільства.

Постановою господарського суду Сумської  області від 15.01.2007 р. (суддя Лиховид Б.І.) позовну заяву задоволено. Визнано недійсними господарські зобов’язання по усній угоді, укладеній між ТОВ «Левада», м. Шостка на користь ТОВ «Славутич», м. Київ по податковій накладній № 81 від 18.04.2006 року на загальну суму 113849,16 грн., в тому числі ПДВ –18974,86 грн. з моменту їх виникнення. Постанова суду прийнята з посиланням на те, що відповідно до ст. 208 Господарського кодексу України господарське зобов’язання, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або частково.

Перший відповідач з Постановою господарського суду Сумської області від 15.01.2007 р. не погодився, подав  апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що господарським судом при винесенні Постанови були порушені норми матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржувану Постанову. Апелянт вказує на те, що спірні угоди необхідно визнати недійсними на підставі ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України, як такі, що не відповідають вимогам Закону, або укладені учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб’єктності), оскільки на момент укладання спірних угод ТОВ «Славутич»не було зареєстровано як платник податків та не мало цивільної правоздатності та дієздатності, відповідно до ст. ст. 91-92 Цивільного кодексу України.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вважає Постанову господарського суду Сумської області від 15.01.2007 року законною та обгрунтованою, просить Харківський апеляційний господарський суд в задоволенні апеляційної скарги першому відповідачу ТОВ «Левада»відмовити, Постанову господарського суду першої інстанції залишити без змін. Шосткинська МДПІ в обгрунтування своїх заперечень вказує на те, що ТОВ «Славутич», будучи не зареєстрованим як платник податку, виписувало податкову накладну ТОВ «Левада», чим порушило вимоги Закону України «Про податок на додану вартість».

Другий відповідач, ТОВ «Славутич», м. Київ відзиву на апеляційну скаргу не надав, в судове засідання Харківського апеляційного господарського суду 02.04.2007 року не з’явився, про причини неявки суд не повідомив.

Перший відповідач в судове засідання 02.04.2007 року не з’явився, на адресу Харківського апеляційного господарського суду надіслав телеграму з проханням розглянути справу без участі представника ТОВ «Левада», м. Шостка.

Перевіривши повноту встановлення судом обставин справи та наданих сторонами в підтвердження обставин справи доказів, перевіривши надану в постанові суду їх юридичну оцінку, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення уповноважених представників позивача, апеляційний суд встановив, що  апеляційна скарга першого відповідача підлягає задоволенню частково, Постанова господарського суду Сумської області від 15.01.2007 року у справі № 13/693-06 підлягає скасуванню, позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, відділом контрольно-перевірочної роботи Шосткинської МДПІ проведено планову виїзну документальну перевірку ТОВ «Левада»з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2003 року по 30.06.2006 року.

В ході проведення перевірки встановлено, що між відповідачами ТОВ «Левада»та ТОВ «Славутич»була укладена в усній формі угода на придбання товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 113849,16 грн., у т.ч. ПДВ в сумі 18974,86 грн. Оприбуткування товарно-матеріальних цінностей проводилось згідно накладної та податкової накладних на придбання товарів, а саме:

- податкова накладна № 81 від 18.04.2006 року –бензин А-95 в кількості 25575 т. по ціні 3709,65 грн. на суму 94874 грн., ПДВ 18974,86 грн., загальна сума придбання 113849,16 грн.

- податкова накладна № 83 від 18.04.2006 року –бензин А-95 в кількості 25575 т. на суму 94874,30 грн. без ПДВ.

Як зазначає позивач, за даними бухгалтерського обліку станом на 01.07.2006 року рахується кредиторська заборгованість покупця ТОВ «Левада»перед продавцем ТОВ «Славутич»по рах. 631 «розрахунки з постачальниками»в сумі 3849,16 грн., що свідчить про наявність заборгованості першого відповідача перед другим відповідачем за отриманий товар.

На податковій накладній на придбання товарно-матеріальних цінностей від ТОВ «Славутич»вказано реквізити підприємства, а саме і.п.н. 80, номер свідоцтва платника податку на додану вартість 36649408, юридична адреса: 01000, м. Київ, вул. П.Дехтяренко, 5.

Шосткинською МДПІ надіслано запит від 13.10.2006 року № 1089/10/23-321 до ДПІ у Оболонському районі м. Києва на проведення зустрічної перевірки ТОВ «Славутич»з питань правових відносин з ТОВ «Левада».

Згідно відповіді ДПІ у Оболонському районі м. Києва від 11.10.2006 року ТОВ «Славутич»не знаходиться на обліку в ДПІ Оболонського району м. Києва.

Згідно довідки Державного реєстратора № 873 від 06.10.2006 року ТОВ «Славутич»з кодом не відповідає вимогам щодо ідентифікаційних кодів юридичних осіб.

До відділу КПР надійшла службова записка начальника Шосткинської ВПМ УПМ ДПА у Сумській області від 18.10.2006 року № 155/26-0 щодо відповіді УПМ ДПА у м. Києві від 11.10.2006 року № 4048/726-3515. Згідно відповіді ДПІ УПМ ДПА у м. Києві від 11.10.2006 року підприємство ТОВ «Славутич»з вказаним кодом на податковому обліку по м. Києву зареєстрованим не значиться.

Таким чином, особа, яка уклала усну угоду з боку ТОВ «Славутич» діяла з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки на момент укладення спірної угоди це підприємство не було зареєстровано як платник податків та не мало цивільної правоздатності та дієздатності, відповідно до ст. ст. 91, 92 Цивільного кодексу України.

З 01.01.2004 року введено в дію Господарський кодекс України та Цивільний кодекс України. Ст.. 4 Господарського кодексу України, яка встановлює розмежування відносин у сфері господарювання з іншими відносинами встановлює, що не є предметом регулювання Господарського кодексу майнові та особисті немайнові  відносини, що регулюються Цивільним кодексом України.

Дії осіб спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов’язків, у тому числі набуття у однієї сторони та припинення у іншої сторони права власності на предмет угоди (правочину) регулюються Цивільним кодексом України. Визначення правочину даного у ст.. 202 ЦК України та визначення господарського зобов’язання даного у ст. 173 Господарського кодексу України є різними за своїм правовим змістом. Стаття 173 Господарського кодексу України крім встановлення визначення господарського зобов’язання у п.2 другому встановлює основні види господарських зобов’язань та поділяє їх на майново-господарські зобов’язання та організаційно-господарські зобов’язання.

Стаття 175 Господарського кодексу України встановлює, що майново-господарськими визнаються цивільно - правові зобов’язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов’язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматись від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов’язаної сторони виконання її обов’язку.

Майнові зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України…

Недійсность правочину (угоди) встановлена у  ст.. 215 ЦК України. Пункт 1 ст 215 Цивільного Кодексу України передбачає що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог встановлених частинами першою, третьою, п’ятою  та шостою ст.. 203 ЦК України.  Таким чином, саме ст.. 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину та передбачає що: -

зміст правочину не може суперечити вимогам ЦК, інших нормативних актів цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання наслідків, що обумовлені ним.

Нормами Конституції України встановлюються основні принципи існуючого суспільного ладу.

Стаття 67 Конституції України встановлює, що кожен зобов’язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Законом України “Про систему оподаткування” закріплюється обов’язок кожної особи подавати до державних податкових органів декларації, бухгалтерську звітність та інші документи і відомості пов’язані з обчисленням і сплатою податків і зборів та сплачувати належні суми податків і зборів до бюджетів та державних цільових фондів у порядку та на умовах, що визначаються законами України про оподаткування.

Стаття 228 Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2004 року, встановлює правові наслідки вчинення правочину, який порушує публічний порядок, у тому числі у сфері сплати податків, зборів, інших обов’язкових платежів. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Отже, недійсність правочину, який порушує публічний порядок встановлюється законом. У даному випадку має місце порушення конституційного обов’язку сплачувати податки, та мають місце ознаки правопорушення у вигляді посягання на заволодіння державним майном у вигляді незаконного отримання з державного бюджету грошових сум.

Нікчемний правочин не потребує доведення його недійсності у судовому порядку, під час розгляду спору про право цивільне, оскільки при вчиненні дій відбувається порушення виключно публічно-правових приписів, то і наслідки таких дій встановлюються не цивільним кодексом, а окремими публічними законами у даному випадку Кримінальним кодексом України.

За вчинення правочину з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства застосовуються санкції, встановлені ст. 208 ГК України.

Однак вказані санкції не можуть застосовуватися як сам факт несплати податків (зборів, інших обов’язкових платежів) однією із сторін договору. За таких обставин, правопорушенням є несплата податків, а не вчинення правочину. Для застосування санкцій, передбачених ч. 1 ст. 208 ГК України необхідним є наявність умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Положення ст. ст. 207 та 208 ГК України слід застосовувати з урахуванням того, що правочин, який вчинено з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, водночас суперечить моральним засадам суспільства, а тому згідно з ч.1 ст. 203, ч. 2 ст. 215 ЦК України є нікчемним і визначення такого правочину недійсним судом не вимагається. Органи державної податкової служби, вказані в абзаці першому ст. 10 Закону «Про державну податкову службу в Україні», можуть на підставі п. 11 цієї статті звернутись до судів із позовами про стягнення в доход держави коштів, одержаних за правочинами, вчиненими з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їхню нікчемність.

Враховуючи, що за загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення відповідно до статті 71 КАС України, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб’єкта владних повноважень, відповідно до вимог Закону «Про податок на додану вартість»та ст.ст.203, 228 ЦК України правочин (господарські зобов’язання) по усній угоді між ТОВ «Левада»та ТОВ «Славутич»від 18.04.2006 року є нікчемним, позивач –Шосткинська МДПІ, ні у позовній заяві, ні у апеляційній скарзі не виклав правові підстави  визнання недійсною усної угоди, укладеної між відповідачами, оскільки, правові наслідки недійсності правочину (угоди) можуть бути застосовані судом тільки у разі визнання правочину (угоди) недійсною з підстав встановлених Цивільним законодавством України, підстави визнання угоди недійсною у позові не викладені , за таких обставин, суд першої інстанції не мав правових підстав для задоволення позову. За таких обставин, апеляційна скарга першого відповідача підлягає задоволенню частково, Постанова господарського суду Сумської обл. від 15.01.2007 року по справі 13693-06  підлягає скасуванню, позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ст. 202, п. 3 ст. 205, 207, 209, 211, 212 Кодексу Адміністративного судочинства України, судова колегія,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу першого відповідача ТОВ «Левада», м. Шостка  задовольнити частково.

Постанову господарського суду Сумської області від 15.01.2007   року по справі № 13693-06 скасувати.

Прийняти нову Постанову.

У задоволенні позову відмовити.

Дана Постанова набирає чинності з дня її проголошення.

Сторони мають право на дану Постанову подати касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Справу № 13693-06 направити до господарського суду Сумської області.

Головуючий суддя                                    Погребняк В.Я.

Суддя                                    Гончар Т.В.

Суддя                                    Істоміна О.А.