ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10.05.07 р.                                                                               Справа № 11/71

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Л.Ф.Чернота

при секретарі судового засідання Семенюшко Г.Р.

За участю представників:

від позивача: не з’явився

від відповідача: Співак О.Є. – за довіреністю

Розглянув у відкритому судовому засіданні справу:

за позовом: Державного підприємства “Донецька залізниця” м.Донецьк

до відповідача: Закритого акціонерного товариства “Макіївський металургійний завод” м.Макіївка

про: стягнення 87467,67грн.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Державне підприємство “Донецька залізниця” м.Донецьк, звернувся до господарського суду з позовом до відповідача, Закритого акціонерного товариства “Макіївський металургійний завод” м.Макіївка, про стягнення плати за користування вагонами у розмірі 87467,67грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на копії відомостей плати за користування вагонами, розрахунок ціни позову, копії актів загальної форми та інше.

Відповідач надав до суду відзив за № 291/0109 від 03.04.07р. та заперечує проти позовних вимог з підстав, викладених у відзиві.

Представників сторін було ознайомлено з правами та обов’язками у відповідності із ст.22 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні складено протокол, який долучено до матеріалів справи.

Ст.33 Господарського процесуального кодексу України зазначає - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Справа слуханням була відкладена, згідно ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд встановив, що в період з 24 серпня по 08 вересня 2006р. на ст.Ясинувата              ДП “Донецька залізниця” на адресу ЗАТ “Макіївський металургійний завод” надходили імпортні вантажі за перевізними документами згідно розрахунку ціни позову.

Зазначені вантажі не були одержані Відповідачем своєчасно, а затримані на ст.Ясинувата в очікуванні митного оформлення та прийому вантажоодержувачем, про що були складені акти загальної форми.

Після здійснення митного оформлення вагони із вантажем були прийняті відповідачем.

Згідно ст.119 Статуту залізниць України, п.2 “Правил користування вагонами і контейнерами”, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.99р. № 113, за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками залізничної під’їзної колії, портами, організаціями, установами, громадянами –суб’єктами підприємницької діяльності вноситься оплата.

Відповідно до п. 4 “Правил користування вагонами і контейнерами” час користування вагонами обчислюється з моменту їх передачі вантажовласникові до моменту їх фактичного прийняття від вантажовласника.

Відповідно до розділу 2, 3 “Правил користування вагонами і контейнерами” облік часу перебування зазначених вагонів на під’їзній колії відповідача здійснювався ст.Ясинувата                         за відомостями плати за користування вагонами: №№ 0309394, 0309398, 0409400, 0809405, 0909407, 1109410, 1209411, 1209412, 1509416, 1509417, 1609419, 1609420, 1709421, 1909426, 1909427 та за відповідний час затримки нарахована плата за користування вагонами на загальну суму 87467,65грн. з ПДВ.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав:

По-перше, нарахування плати за користування вагонами за час митного оформлення вантажу суперечить вимогам чинного законодавства України.

Так, відповідно до ст.119 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1998 року № 457, порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) встановлюється Правилами користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 року № 113, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 15.03.1999 року за № 165/3458.

У відповідності до п.3 зазначених вище Правил нарахування плати за користування вагонами пов’язане з обліком часу користування ними та провадиться за Відомістю плати за користування вагонами (контейнерами), яка складається на підставі Пам’яток про користування вагонами (контейнерами).

Згідно п.4 Правил користування вагонами і контейнерами, Пам’ятка про користування вагонами оформляється після закінчення приймально-здавальних операцій та зазначає момент передачі вагонів залізницею вантажовласникові, з якого розпочинається обчислення часу користування вагонами.

У відповідності до ст.71 Статуту залізниць України взаємовідносини залізниці з підприємством, порядок подачі і забирання вагонів і контейнерів на залізничній під’їзній колії встановлюються Договором на експлуатацію залізничної під’їзної колії.

Відповідно до п.п. 4 та 15 Договору від 24.06.2003 року № 1/102/507/06 про експлуатацію залізничної під’їзної колії ЗАТ «Макіївський металургійний завод» при станції Ясинувата Донецької залізниці, укладеного між ДП «Донецька залізниця» та ЗАТ «ММЗ», зарахування вагонів в користування відповідача пов’язується з їх подачею на його під’їзну колію, а час знаходження вагонів на під’їзній колії визначається з моменту закінчення приймально-здавальних операцій при передаванні вагонів залізницею власнику під’їзної колії.

Статтею 76 Статуту залізниць України також встановлено, що час знаходження вагонів на залізничних під’їзних коліях, що обслуговуються їх локомотивами, визначається з моменту передачі вагонів на передавальних коліях.

Таким чином, на підставі Статуту залізниць України, Правил користування вагонами і контейнерами та Договору про експлуатацію залізничної під’їзної колії, нарахування плати за користування вагонами не може здійснюватись за час, що передує моменту передачі вагонів залізницею вантажовласникові (власнику під’їзної колії).

Виходячи з цього, нарахування плати за користування вагонами не може здійснюватись також і за час, що передує моменту закінчення операцій з митного оформлення вантажу, оскільки момент передачі вагонів залізницею вантажовласникові, в свою чергу, не може передувати закінченню митних операцій, виходячи з вимог чинного законодавства, а саме:

-          в разі проведення митного контролю дата видачі вантажу ставиться після закінчення митних операцій (ч. 3 ст. 23 Статуту залізниць України);

-          видача вантажів до закінчення митного оформлення забороняється (п. 3.12 Порядку взаємодії митниць і залізниць України при переміщенні через митний кордон товарів та інших предметів у вантажних залізничних поїздах (далі – Порядок), затвердженого наказом Державної митної служби України та Міністерства транспорту України від 30.03.2001 року № 231/174 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 19.04.2001 року за № 360/3551);

-          посадові особи залізниць не мають права видавати товари (вантажі), що перебувають під митним контролем, виконувати будь-які операції з ними (навантажування, вивантажування, перевантажування, виправлення пошкоджень упаковки, розпакування, перепакування або зміну ідентифікаційних знаків чи маркування, нанесених на упаковку) без дозволу митного органу (п. 2.9. Порядку);

-          видача імпортних вантажів провадиться після митного оформлення (п. 7 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 року № 644 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 24.11.2000 року за № 862/5083);

-          забороняється видача вантажів до закінчення митного оформлення (п. 2.6. Порядку взаємодії Донбаської регіональної митниці і Ясинуватської дирекції залізничних перевезень Донецької залізниці яка знаходиться у зоні діяльності Донбаської регіональної митниці, при переміщенні через митний кордон товарів та інших предметів у вантажних залізничних поїздах, затвердженого наказом Донбаської регіональної митниці та Ясинуватської дирекції залізничних перевезень Донецької залізниці від 03.08.2004 року № 466/106).

Слід зазначити, що листом Донбаської регіональної митниці від 04.04.2003 року № 11-8-2/2870 до відома ДП «Донецька залізниця» також була доведена заборона видачі товарів власнику до закінчення їх митного оформлення.

По-друге, наявність підстав для нарахування спірної плати за користування вагонами не підтверджується первинним документам, що перебувають у матеріалах справи, фактично оформленими в установленому порядку у зв’язку з видачею вантажу.

Згідно ст.34 (ч. 2) ГПК України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п.3 Правил користування вагонами (контейнерами), затверджених  наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999р. облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станції відправлення та призначення за «Відомістю плати за користування вагонами (контейнерами), яка складається на підставі «Пам‘яток про користування вагонами (контейнерами), актів про затримку вагонів, актів загальної форми.

1. Пам‘ятки про користування вагонами у відповідності з вимогами Правил за участю представника вантажоодержувача не складались і для підписання ЗАТ «ММЗ» не надавались.

2. Акти про затримку вагонів з факту затримки, пов’язаної з митним оформленням не складались.

3. У якості обґрунтування своїх позовних вимог та доказів по справі ДП “Донецька залізниця” посилається на акти загальної форми, але зазначені акти також не відповідають вимогам законодавства.

Пункт 3 Правил складення актів (стаття 129 Статуту), затверджених Міністерством транспорту України від 28.05.2002 р. № 334, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 08.07.02 за № 567/6855 до актів загальної форми пред’являє певні вимоги:

·          Акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, у тому числі, затримки вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вивантаження (перевантаження) з причин, що залежать від одержувача, власника залізничної під‘їзної колії, підприємства або затримки вагонів, пов‘язаної з митним оформленням вантажу, а також затримки через недодання чи неналежне оформлення відправних документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших правил.

·          Акти загальної форми мають підписуватися особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складення акту, але не менше ніж 2-ма особами,

·          Один примірник акту, складеного під час перевезення має додаватися до перевізних документів, а другий залишається на станції, яка його склала.

Зазначені акти не відповідають вищепереліченим вимогам:

·          вони не надавалися для підписання вантажоодержувачу, а складені залізницею в односторонньому порядку, вантажоодержувач не повідомлявся про складення цих актів;

·          другі примірники цих актів не були додані до перевізних документів (і до теперішнього часу не надані вантажоодержувачу).

Пунктом 3.13. вищезазначеного Порядку взаємодії митниць і залізниць України при переміщенні через митний кордон товарів та інших предметів у вантажних залізничних поїздах, встановлено, що підставою для видачі товарів (вантажів) вантажоодержувачу після проведення митного оформлення товарів (вантажів) служать перевізні документи, які повертаються на станцію призначення з відповідними відмітками, підписом і відбитками особистої номерної печатки посадової особи митниці призначення.

Поряд з цим, у відповідності до ст.71 Статуту залізниць України експлуатація залізничних під’їзних колій, які мають свої локомотиви, повинна здійснюватися на основі єдиного технологічного процесу роботи під’їзної колії та станції примикання.

Розділом 5 Єдиного технологічного процесу роботи під’їзної колії Макіївського металургійного комбінату і станції Яснувата Донецької залізниці, затвердженого Донецькою залізницею та Макіївським металургійним комбінатом 28.11.1983 року, передбачено складення приймально-здавальних відомостей при передачі вагонів між сторонами.

Вагони, які прибули на приймально-здавальні колії станції Яснувата за залізничними накладними №№ 123613, 123614, 123615, 844907, 844906, 158578, 844910, 129453, 129454, 129448, 844908, 844911, 822423, 822424, 844913, 129485, 129486, 129487, 14223-14227, 14235-14237, 14264-14271, 14076, 129460, 129461, 129470, 129471, 129516, 129520, 129521, 29, 129538, 129539, 129511, 129512, 129515, 14310-14312, 14319-14325 не були прийняті Відповідачем, у зв’язку з необхідністю здійснення митного оформлення, про що у відомостях плати за користування вагонами (контейнерами) були зроблені відповідні відмітки.

З дотриманням вищезазначених вимог Порядку ДП «Донецька залізниця» був виданий вантаж після закінчення митного оформлення, що підтверджено проставленими станцією Ясинувата Донецької залізниці у залізничних накладних відмітками про видачу вантажу, у зв’язку з завершенням митного оформлення, підтвердженого відмітками, підписом і відбитками особистої номерної печатки посадових осіб Донецької митниці.

Оскільки до завершення митного оформлення вантажі не були видані Відповідачу, саме дати, видачі вантажів відповідно до чинного законодавства є часом, починаючи з якого Відповідач повинен сплачувати плату за користування вагонами.

У Постанові Вищого господарського суду України від 13.07.2006 року у справі                    № 11/383-24/99 також наведено позицію про законність та обґрунтованість висновків щодо:

-          безпідставності нарахування відповідачу плати за користування вагонами за час знаходження вантажу під митним контролем в очікуванні видачі вантажу;

-          виникнення у відповідача обов’язку сплатити вартість користування вагонами з моменту видачі залізницею вантажу.

ДП «Донецька залізниця» наполягає на сплаті спірної плати за користування вагонами та  розцінює час митного оформлення вантажу, за який вона нарахована, як час затримки вагонів з вини Відповідача або як час перебування вагонів у безпосередньому розпорядженні Відповідача.

Пунктом 3.10 вищезазначеного Порядку встановлено зобов’язання залізниці щодо повідомлення митниці призначення про прибуття товару (вантажу), що перебуває під митним контролем, шляхом передання підрозділу митниці призначення перевізних і супровідних документів на товар (вантаж). За відсутності на станції призначення такого підрозділу митниця призначення та залізнична станція погоджують окремий порядок повідомлення й передання документів залежно від місцевих умов, який відображається в Технологічному процесі роботи станції.

П.п. 2.2., 2.5 Порядку взаємодії Донбаської регіональної митниці і Ясинуватської дирекції залізничних перевезень Донецької залізниці для здійснення митного оформлення передбачено передачу супровідних та перевізних документів на вантажі вантажоодержувачу для надання їх до відділу КДВ ДРМ та повернення їх залізниці після митного оформлення.

Однак, по-перше, належність виконання Відповідачем функцій з передачі та повернення супровідних документів жодним чином не оспорювалась позивачем; по-друге, відсутність митниць на станції призначення у зоні діяльності підрозділів Донбаської регіональної митниці не звільняє Позивача від виконання зобов’язань, покладених на нього чинним законодавством.

Аналогічного висновку дійшов Вищий господарський суд України згідно Постанови від 13.07.2006 року у справі № 11/383-24/99

Нарахування спірної плати за користування вагонами під час митного оформлення вантажу є безпідставним, оскільки в цей час вагони не перебували у безпосередньому розпорядженні Відповідача.

Як було доведено вище, момент передачі вагонів залізницею вантажовласникові не може передувати закінченню митних операцій, з урахуванням вимог чинного законодавства, а також не передував їм фактично, згідно наявних у матеріалах справи первинних документів, оформлених в установленому порядку у зв’язку з видачею вантажу.

Заборону видачі для вільного використання власниками товарів, що знаходяться під митним контролем, до закінчення їх митного оформлення доведено до відома Скаржника листом Донбаської регіональної митниці від 04.04.2003 року № 11-8-2/2870.

Слід зазначити, що згідно п.п. 2.1., 2.1.1. Порядку взаємодії Донбаської регіональної митниці і Ясинуватської дирекції залізничних перевезень Донецької залізниці подача транспортних засобів з товарами, що прибули на станцію й перебувають під митним контролем без проставлення на перевізних документах підпису та відбитків особистої номерної печатки посадової особи митниці допускається виключно за зверненням вантажоодержувача.

Однак, Відповідач не звертався до Позивача з клопотанням про подачу транспортних засобів з товарами, що прибули за залізничними накладними, вказаними у позові.

На думку позивача, час митного оформлення вантажу, за який ним нарахована Відповідачу спірна плата за користування вагонами, ніяким чином не залежить від позивача.

Згідно зі ст.1 Митного кодексу України митне оформлення – це виконання митним органом дій (процедур), які пов’язані із закріпленням результатів митного контролю товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України, і мають юридичне значення для подальшого використання цих товарів і транспортних засобів.

Відповідно до ст.43 Митного кодексу України у разі ввезення на митну територію України товарів і транспортних засобів:

-          митний контроль розпочинається з моменту перетинання ними митного кордону України;

-          митний контроль закінчується після здійснення у повному обсязі митного оформлення товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України;

-          тривалість перебування товарів і транспортних засобів під митним контролем встановлюється відповідно до технологічної схеми пропуску через митний кордон осіб, товарів і транспортних засобів.

Відповідно до ст.140 Митного кодексу України порядок та строки проведення митного контролю на залізничному транспорті визначаються спільними технологічними схемами, які затверджуються начальниками залізничних станцій, керівниками митних органів та органів охорони державного кордону України.

Згідно з наказом Державної митної служби України та Міністерства транспорту України від 30.03.2001 року № 231/174 та п. 1.1 затвердженого ним Порядку взаємодії митниць і залізниць України при переміщенні через митний кордон товарів та інших предметів у вантажних залізничних поїздах, метою цього Порядку є врегулювання порядку й умов переміщення товарів та інших предметів у вантажних залізничних поїздах через митний кордон України, узгодження дій посадових осіб митних органів і залізниць України, визначення їх прав, функціональних обов’язків і відповідальності під час проведення ними операцій з контролю й оформлення товарів (вантажів), що переміщуються через митний кордон України залізничними вантажними поїздами.

На підставі Порядку, а також вищезазначених Правил видачі вантажів, на залізницю покладені наступні зобов’язання щодо здійснення операцій, пов’язаних з митним оформленням вантажу:

-          доставка в митний орган, у зоні діяльності якого розташовано станцію призначення, товарів (вантажів) без будь-яких змін упаковки або стану з непошкодженим митним забезпеченням, запірно-пломбувальним пристроєм або пломбами, а також документів контролю за доставкою, супровідних й перевізних документів на ці товари (вантажі) (п. 2.3 Порядку);

-          перевезення товарів (вантажів) між митними органами як митні перевізники (п. 2.4 Порядку);

-          гарантування обов’язкової доставки в митницю призначення товарів (вантажів), що перебувають під митним контролем (п. 2.4. Порядку);

-          складення актів про затримку доставки товарів (вантажів) у митницю призначення (п. 2.8. Порядку);

-          розміщення на станції призначення під охороною залізниці прибулих транспортних засобів з товаром (вантажем), що перебувають під митним контролем (п. 3.10 Порядку);

-          повідомлення митниці призначення та вантажоодержувача про прибуття товару (вантажу), що перебуває під митним контролем (п. 3.10 Порядку);

-          передання підрозділу митниці призначення перевізних і супровідних документів на товар (вантаж), що перебуває під митним контролем (п. 3.10 Порядку);

-          перевірка наявності відповідних штемпелів і відміток митного органу на всіх екземплярах перевізного документа після митного оформлення (п. 7 Правил);

-          звіряння проставлених в перевізних документах печатки та штемпелів митних органів із зразками, наданими в товарну контору митним органом, у регіоні діяльності якого знаходиться станція (п. 7 Правил);

-          затримка видачі вантажів до одержання дозволу митного органу, у разі невідповідності печаток наданим раніше зразкам (п. 7 Правил);

-          несення відповідальності за порушення митних правил (п. 2.12. Порядку).

Відповідно до ст.119 Статуту залізниць України, Правилами встановлюється порядок звільнення від плати за користування вагонами (контейнерами) у разі затримки забирання вагонів, що виникла з вини залізниці.

У відповідності з п.13 Правил користування вагонами і контейнерами, плата за користування вагонами не стягується з вантажовласника у разі затримки вагонів (контейнерів) під час перевезення у випадках, які залежать від залізниці.

Враховуючи обсяг та зміст вищенаведених зобов’язань щодо здійснення операцій з митного оформлення вантажу, покладених на залізницю, затримка вагонів (контейнерів) під час митного оформлення безпосередньо залежить від залізниці, а тому, згідно чинного законодавства, не може бути врахована при визначенні плати за користування вагонами.

Враховуючи вищезазначене, вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Господарські витрати підлягають розподілу в порядку, що передбачений ст.49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.6, 23 (ч.3) 137 Статуту залізниць України, п.3 Правил складення актів (стаття 129 Статуту), п.п. 4, 13 Правил користування вагонами і контейнерами, п.7 Правил видачі вантажів, ст.1, ст.43 (ч.ч.2, 4), 140, 141 Митного кодексу України, п.п.2.3., 2.4., 2.9., 3.10., 3.12., 3.13 Порядку взаємодії митниць і залізниць України при переміщенні через митний кордон товарів та інших предметів у вантажних залізничних поїздах та на підставі ст.ст.42, 43, 22, 33, 36, 43, 49, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог – відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя