ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5, м.
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
_________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2007 р.  09:40              Справа № АС-42/38-07

вх. № 770/1-42

Суддя господарського суду Харківської області Яризько В.О.

за участю секретаря судового засідання Лобода Т.О.

представників сторін

позивача - ОСОБА_1 (особисто), ОСОБА_2 (дов.)

відповідача - Савченко С.А. (дов.), Гармаш Ю.В. (дов.)

по справі за позовом  СПДФО
ОСОБА_1, м. Куп'янськ Харківської області

до  УПФУ в Куп'янському
районі Харківської області, м. Куп'янськ Харківської області

про визнання нечинною вимоги

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ФО-П ОСОБА_1 просить скасувати вимогу від 07.12.2006р.
НОМЕР_1 про сплату недоїмки в сумі 14554,65 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що він
є платником єдиного податку та відповідно до Указу Президента „Про спрощену
систему оподаткування, обліку і звітності суб'єктів малого підприємництва”,
згідно якого суб'єкти малого підприємництва, які сплачують єдиний податок,
звільняється від сплати внесків до Пенсійного фонду України.

Позивач вказує на те, що ним дійсно не нараховувалися внески до
пенсійного фонду за відповідними ставками за найманих працівників, оскільки він
знаходиться на сплаті єдиного податку.

Позивач зазначає, що він щомісяця сплачував єдиний податок, з
якого робилися відрахування до пенсійного фонду.

Позивач вважає, що перевірка, за результатами якої прийнята спірна
вимога, проведена незаконно, в порушення розпорядження КМУ № 58-р від
10.03.2005р.

Відповідач у відзиві на позов та представник відповідача у
судовому засіданні проти позову заперечує, вказує, що донарахування зроблені з
урахуванням вимог діючого законодавства, а також з дотриманням вимог
розпорядження КМУ № 58-р від 10.03.2005р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників
сторін, судом встановлено, що ФО-П ОСОБА_1 зареєстрований в управлінні ПФУ в
Куп'янському районі як платник страхових внесків.

Відповідачем проведена перевірка позивача щодо правильності
обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на
загальнообов"язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного Фонду
України за період з 01.01.04р. по 02.10.06р., про що складений акт перевірки
НОМЕР_2 від 07.12.2006р.

Перевіркою встановлено, що позивач є платником єдиного податку,
при цьому використовує працю найманих працівників.

В ході перевірки виявлено порушення п.6 ст.17 Закону України від
09.07.03 №1058 "Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" (далі - Закон), а саме: на фонд оплати праці з 01.08.04 по
31.12.04 та з 01.04.05 по 30.09.06 страхові внески у розмірі 32%, 32,3% та
31,8% не нараховувались. Внаслідок чого донараховано страхових внесків на суму
18602,13 грн.

На підставі висновків вищевказаного акту перевірки відповідачем
прийнята вимога від 07.12.06р. НОМЕР_3, згідно якої позивачу визначена недоїмка
в сумі 14554,65 грн.

Як встановлено в судовому засіданні, сума недоїмки в розмірі
14554,65 грн. визначена за період з 01.04.2005р. по 30.09.2005р. з урахуванням
вимог розпорядження КМУ № 58-р від 10.03.2005р.

Згідно п.2 ч.1 ст. 64 Закону України „Про загальнообов2язкове
державне пенсійне страхування” Виконавча
дирекція  Пенсійного  фонду та її територіальні органи мають право
не частіше одного разу на календарний рік проводити планові, а також у
випадках, передбачених законодавством, - позапланові перевірки на будь-яких
підприємствах, в установах і організаціях та у фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності бухгалтерських книг, звітів, кошторисів та інших
документів, пов'язаних з  нарахуванням,
обчисленням та сплатою страхових внесків, отримувати необхідні пояснення,
довідки і відомості (у тому числі письмові) з питань,  що виникають під  час таких перевірок.

Відповідно до розпорядження КМУ № 58-р від 10.03.2005р. підтримана
пропозиція  Пенсійного фонду
України,  погоджена з Мінфіном та Державною
податковою адміністрацією, щодо тимчасового припинення перевірок юридичних та
фізичних осіб - платників єдиного і фіксованого податку щодо сплати страхових
внесків на різні  види
загальнообов'язкового державного соціального страхування, стягнення з них
заборгованості за цими платежами, яка утворилася у 2004 році - 1 кварталі 2005
року, застосування пов'язаних із цим санкцій до до остаточного законодавчого
врегулювання функціонування спрощеної системи оподаткування.

Тобто вказаним розпорядженням підтримана пропозиція щодо
тимчасового припинення проведення перевірок щодо сплати внесків за період 2004
рік - 1 квартал 2005р., але вказане розпорядження не забороняє проведення
перевірок за більш пізніший термін, при цьому відповідачем згідно спірної вимоги
визначені внески починаючи з 2 кварталу 2005р. Суд зазначає, що в акті лише
викладені факти щодо несплати внесків позивачем за період до 01.04.2005р., що
не мало для позивача ніяких правових наслідків.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем правомірно проведена
спірна перевірка відповідача.

Підставою виникнення спору щодо скасування вимоги відповідача є
те, що  позивач вважає, що він є
платником єдиного податку, отже не повинен сплачувати страхові внески до
пенсійного Фонду за відповідними ставками, а відповідач посилається на те, що
позивач повинен сплачувати страхові внески в порядку і в розмірах передбачених
Законом України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне
страхування".

Суд зазначає, що в своїх обґрунтуваннях  позивач посилається на Указ Президента
України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності” в редакції
Указу Президента №746 від 28.06.1999 р., вважаючи що не є платником нарахованих
сум.

Судом встановлено, що
нарахування у вимозі обумовлено тим, що позивач не нараховував на фонд
заробітної плати страхові внески у розмірі 32 (32,3; 31,8)  відсотків. Позивач обґрунтовує це тим, що є
платником єдиного податку.

Механізм та підстави сплати внесків встановлений Законом
України  „Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування”. Згідно ст. 1 наведеного закону страхові
внески  - кошти відрахувань на соціальне
страхування та збір на обов'язкове
державне  пенсійне  страхування,
сплачені згідно  із  законодавством,  що діяло раніше;  кошти,
сплачені на загальнообов'язкове державне пенсійне  страхування
відповідно  до цього Закону.

Закон України „Про систему оподаткування” передбачає вичерпаний
перелік податків і зборів (обов'язкових платежів), страхові внески до них не
віднесені.

Такім чином, сума нарахованих внесків не є збором на обов'язкове
державне пенсійне страхування. Звільнення від сплати внесків наведеним Указом
Президента України не передбачено. Крім того, сам Указ відноситься до
податкового законодавства, яке на внески не розповсюджується.

Також суд зазначає, що Закон України  „Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування” є спеціальним актом регулюючим спірні відносини, прийнятим після
Указу Президента та є актом більшої юридичної сили.

Згідно зі статтями  14  та  15
Закону України  "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" страхувальниками та
відповідно,   платниками   страхових внесків   до
Пенсійного   фонду   є роботодавці, підприємства, установи і
організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми
власності, виду діяльності та господарювання, об'єднання громадян   профспілки, політичні партії (у тому   числі
філії,   представництва,   відділення
та   інші відокремлені
підрозділи   зазначених   підприємств,   установ,
організацій, об'єднань громадян, профспілок, політичних партій, які
мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами),
фізичні особи суб'єкти підприємницької
діяльності    та    інші
особи    (включаючи юридичних та
фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий  спосіб оподаткування (фіксований податок,
єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний
торговий патент), які використовують працю фізичних осіб на умовах    трудового
договору    (контракту) або на
інших умовах, передбачених
законодавством  або  за
договорами   цивільно-правового
характеру.

На виконання вимог зазначеного Закону постановою правління
Пенсійного фонду України від 19.12.2003 № 21-1 було затверджено Інструкцію про
порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків
на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду
України, зареєстровану в Міністерстві юстиції України  16 січня 2004 р.    за N 64/8663.

Таким чином, аналіз вищенаведених норм чинного законодавства
свідчить про обов'язок позивача сплачувати страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування на загальних підставах.

Суд зауважує, що Закон України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", як нормативно - правовий акт, має
пріоритет перед Указом Президента України „Про спрощену систему оподаткування”,
обліку і звітності суб'єктів малого підприємництва”, на який посилається
позивач, як на обґрунтування заявлених вимог.

Відповідно до п. 6 ст. 18 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" законодавством не
можуть встановлюватися пільги нарахування та сплати страхових внесків або
звільнення від їх сплати.

Відповідно до Прикінцевих положень (п.14, 15) Закону "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", усі законодавчі акти,
у тому числі й ті, що регулюють спрощену систему оподаткування, повинні бути
приведені у відповідність до вимог цього Закону, а до того часу закони України
та інші нормативно - правові акти застосовуються в частині, що не суперечить
вищезазначеному Закону.

Таким чином, Указ Президента України "Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва"
відносно сплати страхових внесків до Пенсійного фонду суб'єктами
підприємницької діяльності - фізичними особами, діє в частині, що не суперечить
Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Згідно роз'яснень Пенсійного фонду України до внесення відповідних
змін до законодавства з метою уникнення подвійного оподаткування при сплаті
страхових внесків платниками   єдиного
податку за найманих   працівників   сума коштів, що спрямовується до Пенсійного
Фонду у вигляді частини ставки єдиного податку, зараховується в рахунок сплати
страхових внесків за відповідні періоди.

Міністерством юстиції України 22.04.2004 року за № 514/9113 були
зареєстровані зміни до Інструкції про порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України (Постанова Правління
ПФУ від 05.04.2004 № 5-1) якими, зокрема, встановлено, що суми надміру
сплачених чи помилково сплачених страхових внесків та інших платежів (в тому
числі частина єдиного податку, що надходить за найманих працівників суб'єктів
підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування)
повертаються страхувальникам, або, за їх згодою зараховуються в рахунок
майбутніх платежів страхових внесків. Таким чином, платники єдиного податку
мають уникнути подвійного оподаткування.

Відповідно до п.6 ст.20 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" сплата внесків
здійснюється авансом при кожному отриманні коштів на оплату праці, а остаточний
розрахунок платники проводять до 20 числа місяця, наступного за звітним.

Частиною 2 ст. 106 вищезазначеного Закону України № 1058
встановлено, що суми страхових внесків не нараховані та/або не сплачені
страхувальниками у зазначений строк, вважаються простроченою заборгованістю із
сплати страхових внесків (далі - недоїмка) стягуються з нарахуванням пені та
застосуванням фінансових санкцій.

Судом встановлено, що позивач не здійснював нарахування та
перерахування страхових внесків за відповідними ставками, хоча
зобов"язаний був це робити, тому позивачем за результатам перевірки
правомірно донараховані позивачу зобов"язання зі сплати страхових внесків
на загальнообов"язкове державне пенсійне страхування за період з
01.04.2005р. по 30.09.2006р. в сумі 14554,65 грн., та правомірно прийнята
вимога НОМЕР_1 від 07.12.2006р., а підстави для її скасування відсутні.

На підставі вищевикладеного, суд відмовляє в задоволенні позовних
вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 8, 17, 86, 94, 160 - 163  Кодексу адміністративного судочинства України
, суд

ПОСТАНОВИВ:

В позові відмовити.

На постанову через суд першої інстанції може бути подана заява про
апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня складання постанови у повному
обсязі.

Апеляційна скарга може бути
подана через суд першої інстанції протягом двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження. Копія апеляційної скарги одночасно
направляється до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подається у строк,
встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків для
подачі заяви про апеляційне оскарження.

Постанова в повному обсязі виготовлена 19.03.2007р.

Суддя                                                                                            Яризько
В.О.