ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2007 р.
№ 37/147-06

Вищий господарський суд України у складі колегії  суддів :

Головуючого:
Суддів:
Невдашенко Л.П.
Михайлюка М.В.
Дунаєвської Н.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні  касаційну скаргу
Відкритого акціонерного товариства “Пересічанське ремонтно-транспортне підприємство”

на постанову
від 14.11.2006 року Харківського апеляційного господарського суду

у справі
№ 37/147-06 господарського суду Харківської області

за позовом
Відкритого акціонерного товариства “Пересічанське ремонтно-транспортне підприємство”

до
Товариства з обмеженою відповідальністю “Алеко”

про
стягнення 12727,15 грн.

за участю представників сторін:

позивача
Сикал Н.М.,

відповідача
Дундуков В.В., Єрощенков Д.С.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Харківської області від 24.07.2006 р.  у справі № 37/147-06 (суддя: Доленчук Д.О.), залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 14.11.2006 р. (судді: Демченко В.О., Такмаков Ю.В., Барабашова С.В.) в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить її  скасувати як таку, що винесена при неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку встановлених фактичних обставин, проаналізувавши правильність застосування господарським судом норм процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає  задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити постанову суду апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення. Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що постанова апеляційного господарського суду прийнята з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Як встановили господарські суди попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, 30.12.1998 року сторони у даній справі уклали договір оренди обладнання строком до 31.12.2000 року, який було пролонговано сторонами до 31.12.2001 р. (договір від 29.12.2000 р.), до 31.12.2002 р. (договір від 29.12.2001 р.), до 25.11.2003 р. (договір 29.12.2002 р.)

За умовами договору позивач передав відповідачу в тимчасове користування автомобіль КАМАЗ 53213 державний номер 94-99 ХАС (п. 1.1. договору).

Відповідно до п. 2.1., п. 2.2. договору для керування автомобілем позивач надав відповідачу водія Маковоза Ю.Л., а відповідач зобов’язався нести витрати по утриманню та використанню автомобіля, в тому числі і на заробітну плату водія.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 19.12.2005 року встановлено, що водій Маковоз Ю.Л. знаходився у трудових відносинах з позивачем, де працював за основним місцем роботи. Окрім того, Маковоз Ю.Л. у період дії договору оренди працював у відповідача за сумісництвом і відповідач виплачував останньому заробітну плату як суміснику.

Відповідно до наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України № 43 від 28.06.1993 року сумісництвом вважається виконання працівником крім своєї основної роботи, іншої регулярно оплачуваної роботи  у вільний від основної роботи час.

Господарські суди прийшли до висновку, що відповідач належним чином виконував умови договору оренди, оскільки він виплачував водію Маковозу Ю.Л. заробітну плату за виконану роботу (за сумісництвом).

Разом з тим, апеляційний господарський суд зазначає, що договором оренди, укладеним сторонами не передбачено обов’язок відповідача перераховувати позивачу кошти на виплату заробітної плати водію –Маковозу Ю.Л.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, господарські суди прийшли до правильного висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на заробітну плату водія та обґрунтовано і законно відмовили у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що підстав для скасування законної та обґрунтованої постанови Харківського апеляційного господарського суду від 14.11.2006 р. у справі № 37/147-06 не вбачається.

Керуючись ст.ст.1115, 1117, 1119, 11111, 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 14.11.2006 р. у справі № 37/147-06 залишити без змін.

Головуючий, суддя                                                   Л. Невдашенко

Судді:                                                                         М.Михайлюк

Н.Дунаєвська