Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" січня 2007 р.                                                           Справа № 47/594-06

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя , судді  ,

при секретарі Парасочці Н.В.

за участю представників сторін:

позивача –не з’явився,

відповідача –Жерновнікова С.О. –дов.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вхідний № 101Х/3-9) на рішення господарського суду Харківської області від 28 листопада 2006 року по справі № 47/594-06

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Максіма –Твін», м. Харків

до Приватного сільськогосподарського підприємства «Вікторія –Плюс», с. Нечволодівка Куп’янського району Харківської області

про стягнення 40407,89 грн.

встановила:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Максіма – Твін», звернувся до суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з відповідача, Приватного сільськогосподарського підприємства «Вікторія – плюс» основної заборгованості у розмірі 22365,90грн., пені у розмірі 10655,35грн., штрафу у розмірі 514,38грн., 3% річних у розмірі 1615,95грн., інфляційних у розмірі 4256,31грн., збитків у розмірі 1000 грн., а також просив покласти на відповідача сплачені ним суми держмита у розмірі 404,08грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 118 грн. Позивач також просив вжити заходів по забезпеченню позову шляхом накладення арешту на грошові кошти у межах заявленої до стягнення суми.

27 листопада 2006 року позивач уточнив свої позовні вимоги та просив стягнути з відповідача пеню у розмірі 6754,38 грн., яка перерахована за шість місяців, в частині стягнення основного боргу у розмірі 22365,9 грн. позивач просив припинити провадження по справі у зв‘язку з відсутністю предмету спору, оскільки борг був погашений 17 жовтня 2006 року, після подання позовної заяви. В іншій частині позовні вимоги не змінені.

Рішенням господарського суду Харківської області від 28 листопада 2006 р. по справі № 47/594-06 (суддя Светлічний Ю.В.) припинено провадження по справі в частині стягнення суми основної заборгованості у розмірі 22365,90 грн.; відмовлено позивачу у задоволенні клопотання про вжиття заходів забезпечення позову. Позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного сільськогосподарського підприємства «Вікторія-плюс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Максіма -Твін»  пеню у розмірі 6754,38 грн, 3% річних у розмірі 1615,95 грн., інфляційних у розмірі 4256,31 грн., збитків 1000 грн., держмита у розмірі 136,27 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу  у розмірі 39,79 грн. В решті частини позову у сумі 26781,25 грн. відмовлено. В оскаржуваному рішенні датою його прийняття зазначено 27 листопада 2006 року; ухвалою від 05 грудня 2006 року зазначено про описку в даті прийняття рішення та ухвалено датою прийняття рішення вважати 28 листопада 2006 року.

Відповідач, Приватне сільськогосподарське підприємство «Вікторія – Плюс», з рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 27 листопада 2006 року по справі № 47/594-06 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги частково, а саме в частині стягнення пені в розмірі 1000 грн. В апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення господарським судом норм матеріального  права. Як зазначає відповідач в апеляційній скарзі, судом першої інстанції невірно стягнуто 3% річних та інфляційних, оскільки відповідно до укладеного договору № 7 від 10.03.2005 року, сторонами було передбачено стягнення пені. Відповідач також вважає, що судом невірно стягнуто 1000 грн. збитків, як витрати на юридичні послуги, оскільки, на його думку, по своїй правовій природі ці витрати є судовими витратами та регулюються ст. 44 ГПК України. На думку відповідача, порушення ним своїх договірних зобов’язань сталося з виняткових обставин, оскільки у 2004 році, на момент укладання договору, ринкова ціна на сільгосппродукцію була вищою ніж на врожай 2005 року, в зв’язку з чим, ціни на сільгосппродукцію знизились майже вдвічі, а тому відповідач вважає, що розмір пені має бути зменшений.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Максіма – Твін», заперечень на апеляційну скаргу не надав, представник позивача в судове засідання не з’явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, причину неявки в судове засідання не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі доводи відповідача, заслухавши у судовому засіданні пояснення його уповноваженого представника, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне:

у 2005 році між позивачем та відповідачем існували договірні стосунки на підставі укладеного письмового договору № 7 від 10 березня 2005 року, згідно з яким позивач поставляв відповідачеві продукцію відповідно до специфікації, а відповідач зобов‘язувався приймати продукцію та здійснювати її оплату.

Факт поставки продукції на загальну суму 102875,06 грн. підтверджується залученими до матеріалів справи накладними та довіреностями на отримання продукції.

Відповідно до п. 3.1. вищезазначеного договору відповідач повинен був здійснити оплату на рахунок позивача не пізніше 01.11.2005р., однак, у встановлені договором строки відповідач свої договірні зобов‘язання не виконав.

Після часткової оплати отриманої продукції, станом на дату подання позовної заяви заборгованість відповідача перед позивачем по договору № 7 від 10.03.2005 року складала 14299,87 грн. (протягом 2005-2006р. відповідач здійснив часткову оплату на рахунок позивача у сумі 70745,19 грн. та 15.01.2006 р. між сторонами було проведено залік зустрічних однорідних вимог на суму 17830,00 грн.)

Крім того, у 2004 році позивачем на адресу відповідача здійснювалися поставки товару поза межами договору № 7 всього на суму 28206,36 грн., що підтверджується залученими до матеріалів справи договором № 09 від 12.03.2004 року, накладними, довіреностями на отримання товару та рахунками-фактурами з вимогою про оплату. Відповідні поставки частково оплачені шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача та проведенням заліку зустрічних однорідних вимог, всього на суму 20140,33 грн. Залишок заборгованості по вказаним поставкам складає 8066,03 грн., яка позивачем заявлена до стягнення.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено наявність у відповідача  заборгованості перед позивачем станом на дату подання позовної заяви у сумі 22365,9 грн.

17 жовтня 2006 року платіжним дорученням № 283 відповідач перерахував на рахунок позивача 22365,9 грн. заборгованості, у зв‘язку з чим місцевим господарським судом у цій частині позовних вимог правомірно припинено провадження по справі за відсутністю предмету спору.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Матеріали справи свідчать, що нарахування інфляційних у розмірі 4256,31 грн. та 3% річних у розмірі 1615,95 грн. здійснено позивачем у відповідності з вимогами названої статті та обгрунтовано задоволено місцевим господарським судом. Колегія суддів зазначає, що інший розмір інфляційних та річних не встановлений ні укладеним між сторонами договором, ні законом. Твердження відповідача про те, що оскільки умовами договору передбачено стягнення пені, то річні та інфляційні не повинні стягуватись, є такими, що суперечать нормам чинного законодавства.

Пунктом  4.2.  договору  №  07  від   10.03.2005 р.   за  несвоєчасне  виконання   грошових зобов‘язань встановлена відповідальність у вигляді пені  від суми простроченого платежу за кожний день прострочки, але не більш подвійної облікової ставки НБУ. Позивачем до стягнення було заявлено 10655,35 грн. пені, в подальшому розмір пені був уточнений до 6754,38 грн. за період, що не перевищує 6 місяців.

Дослідивши надані позивачем розрахунки, колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 6754,38 грн. пені є такими, що відповідають як матеріалам справи, так і нормам чинного законодавства, а тому обгрунтовано задоволені місцевим господарським судом. Враховуючи те, що відповідачем не було заявлено відмови від позову в частині стягнення пені у розмірі 3900,97 грн., у цій частині місцевим господарським судом правомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Оскільки зменшення розміру пені є правом, а не обов‘язком суду, колегія суддів вважає, що твердження відповідача стосовно такого зменшення є безпідставним. Крім того, на думку колегії суддів, у матеріалах справи відсутні докази вийнятковості обставин, за наявності яких суд може зменшити заявлену до стягнення пеню.

Також, місцевим господарським судом правомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафу згідно п. 4.3. договору № 07 від 10.03.2005р. у розмірі 514,38грн., оскільки в матеріалах справи відсутні докази відмови відповідача від своїх зобов'язань.

Відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки; розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом обгрунтовано задоволені позовні вимоги в частині стягнення з відповідача понесених позивачем збитків. Матеріалами справи (договором та квитанцією про оплату 1000 грн.) підтверджено, що позивач поніс збитки, пов'язані з наданням йому юридичних послуг. Відповідні збитки позивачем понесені у зв‘язку з неналежним виконанням відповідачем договірних зобов‘язань.

Посилання відповідача на ст. 44 ГПК України є безпідставним, оскільки названою статтею до складу судових витрат віднесені витрати на оплату послуг адвоката. Позивачу ж надані саме юридичні послуги фізичною особою – підприємцем, а не адвокатом.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача у зв’язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю і відсутністю фактів, які б підтверджували наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення. Твердження відповідача, викладені ним в апеляційній скарзі, зроблені при довільному трактуванні норм діючого законодавства і дійсних обставин справи,  на їх підтвердження не надано відповідно до ст. 33, 36 ГПК України  доказів з посиланням на конкретні норми матеріального та процесуального права які б могли бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

На цій підставі колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Харківської  області  від  27 листопада 2006 року у справі  № 47/594-06 прийнято без порушень норм матеріального  та процесуального права, які б могли бути підставами для його скасування, воно обґрунтоване, прийняте при всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи, яким суд надав відповідну правову оцінку. Разом з тим, п. 5 резолютивної частини рішення підлягає зміні, оскільки місцевим господарським судом допущена помилка у сумі ( в описовій та мотивувальній частині рішення зазначено, що позивачу слід відмовити у задоволенні позовних вимог в сумі 4415,35 грн., в резолютивній частині рішення до цієї суми включено також 22365,9 грн. по яким місцевий господарський суд припинив провадження по справі).

З огляду на зазначене та керуючись ст. ст.  99, 101, 102, п.4 ст. 103, ст. 105 ГПК, України,

постановила:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

П. 5 резолютивної частині рішення змінити, виклавши його в наступній редакції: «В решті частини позову у сумі 4415,35 грн. відмовити».

В іншій частині рішення господарського суду Харківської області від 28 листопада 2006 року по справі № 47/594-06 залишити без змін.

Головуючий суддя

Судді