СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

23 квітня 2007 року

Справа № 2-27/17423-2006А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Дугаренко О.В.,

суддів                                                                      Голика В.С.,

Градової О.Г.,

секретар судового засідання                                        Василевська С.В.

за участю представників сторін:

позивача: Аметова Е.М., дов. б/н від 10.01.07 р.,

Сураєва І.А., дов. б/н від 10.01.07 р.,

відповідача: Обухова А.В., дов. № 14340/9/10 від 10.08.06 р.,

Рибалко Ю.Л., дов. № 6515/9/10 від 05.04.06 р.,

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Сімферополі в Автономній Республіці Крим на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Воронцова Н.В.) від 05.02.2007 року у справі №2-27/17423-2006А

за позовом           Паливно-енергетичного комплексу "Современник" (вул. Київська, 73,Сімферополь,95017)

до           Державної податкової інспекції у місті Сімферополі в Автономній Республіці Крим (вул. М. Залки, 1/9,Сімферополь,95053)

про скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Автономної Республіки Крим від 05.02.2007 у справі №2-27/17423-2006А задоволено позов Паливно-енергетичного комплексу „Современник” про скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції в м. Сімферополі № /0, №/0 від 06.05.2006,  № /1, №/1 від 05.06.2006, № /2, №/2 від 04.08.2006, № /3, №/3 від 20.10.2006.

В апеляційній скарзі Державна податкова інспекція в м. Сімферополі просить постанову суду скасувати, як постановлену з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Заявник вважає, що судом першої інстанції не враховано при розгляді справи той факт, що первині документи, підписані від імені постачальників позивача невстановленими особами, оскільки правоустановчі документи підприємств, з якими у позивача існували господарські стосунки, визнані у судовому порядку недійсними з моменту реєстрації. Тому ці бухгалтерські документи не дають права платнику податків на віднесення витрат з придбання товарів у цих постачальників до складу валових витрат, та сум податку на додану вартість , яка входить до вартості товару , до податкового кредиту. Крім того, ДПІ вказує, що судом необґрунтовано скасовані вищевказані податкові повідомлення-рішення за епізодами не включення до складу валового доходу  4 кварталу 2005 курсової різниці та донарахування податку на додану вартість по епізоду з скретч картами та ваучерами у 2005.

У судовому засіданні представники відповідача просили постанову суду скасувати з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Представники позивача просили постанову суду залишити без змін, вважали її законною та обґрунтованою.

Разом з тим представник позивача пояснив, що платіжними дорученнями №9114200 та №9114201 від 20.04.2007 була призведена часткова  сплата донарахованого зобов’язання  з податку на прибуток у сумі 20902,5 грн. та штрафні санкції у сумі 4180,4 грн. за епізодом не включення до складу валового доходу  4 кварталу 2005 курсової різниці, який викладено в акті перевірки.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що Державною податковою інспекцією у м. Сімферополі проведена планова комплексна документальна перевірка дотримання вимог податкового та валютного законодавства ПЕК „Современник” за період з 01.01.2005 по 31.12.2005.

У ході перевірки встановлені порушення позивачем п.п.4.1.2 п.4.1 ст.4, п.п.5.3.9 п.5.2 ст.5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”: не включення до суми валового доходу курсової різниці у сумі 83610 грн., яка склалась з різниці між сумою кредиту, отриманого у 2004 від Ялтинської філії АКБ „Укрсоцбанк” за курсом 5,3287 грн. за 1 дол. США та сумою, яка була повернена у 4 кварталі 2005 за курсом 5,05 грн. за 1 дол. США.; включення до суми валових витрат 1260808 грн. –суми витрат за операціями по придбання товарів та послуг від підприємств ПП „Древал”, ТОВ „Леокос”, ПП „Час”, МПП „ЛугКонд”, ТОВ „Дан”, статутні документи яких визнані недійсними у судовому порядку.

Крім того, перевіркою встановлено порушення позивачем п.п.7.2.1, 7.2.3,7.2.4 п.7.2, п.п.7.3.1 п.7.3, п.п.7.4.1,7.4.5 п.7.4, п.п.7.5.1 п.7.5  ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість”: підприємство до складу податкового кредиту включало суми податку на додану вартість за отриманий товар (скетч карти, ваучери) від ТОВ „Центр мобільного зв’язку” за  рахунками, а не за податковими накладними у сумі 4297 грн.; підприємство до складу податкового кредиту включило суми податку на додану вартість у розмірі 448202 грн. за податковими накладними, виписаними підприємствами  ПП „Древал”, ТОВ „Леокос”, ПП „Час”, МПП „ЛугКонд”, ТОВ „Дан”, ПП „Карат-Центр”, ПП „Домініка”, статутні документи яких визнані недійсними у судовому порядку.

За результатами перевірки складено акт №2760/23-2/24870616 від 21.04.2006, який покладено у підставу податкових повідомлень-рішень, що оскаржуються.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Сімферополі №/0 від 06.05.2006 позивачу визначена сума податкового зобов’язання з податку на прибуток у сумі 466365,2 грн., у тому числі основний платіж –336104 грн., штрафна санкція –130261,2 грн.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Сімферополі №/0 від 06.05.2006 позивачу визначена сума податкового зобов’язання з податку на додану вартість  у сумі 678748,5 грн., у тому числі основний платіж –452499 грн., штрафна санкція –226249,5 грн.

За результатами розгляду скарг позивача до відповідача, Державної податкової адміністрації в Автономній Республіці Крим, Державної податкової адміністрації України на вищевказані податкові повідомлення-рішення були прийняті відповідні податкові повідомлення-рішення  № /1, №/1 від 05.06.2006, № /2, №/2 від 04.08.2006, № /3, №/3 від 20.10.2006, якими сума визначених податкових зобов’язань з податку на прибуток та податку на додану вартість не змінилась.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Лутугинського районного суду Луганської області від 05.05.2004 визнані недійсними статутні документи приватного підприємства „Древал”, а також скасована його державна реєстрація. Договір, на підставі якого були здійснені поставки товару на адресу позивача, був укладений 20.01.2005, податкова накладена НН-3234 на суму 117720 грн. (податок на додану вартість -19620 грн.) виписана 28.04.2005.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27.12.2005 визнані недійсними статут ТОВ „Леокос”, свідоцтво про державну реєстрацію, свідоцтво про реєстрацію у якості платника податку на додану вартість, протокол зборів засновників ТОВ „Леокос”. Договір купівлі-продажу нафтопродуктів був укладений між  ПЄК „Современник” та ТОВ „Леокос” 14.01.2005, податкова накладна №49 на суму 238498,8грн. (податок на одану вартість -39749,8 грн.) виписана 01.03.2005.

Рішенням місцевого Перевальского районного суду Луганської області від 27.01.2006 визнані недійсними: запис, здійснений державним реєстратором про проведення державної реєстрації ПП „Час”, статут ПП „Час”,  свідоцтво платника податку на додану вартість ПП „Час”, усі первинні податкові документи ПП „Час”. Договір купівлі-продажу нафтопродуктів був укладений між ПЄК „Современник” та ПП „Час” 27.01.2005, податкова накладна №НН-1254 на суму 469477,9 (податок на додану вартість –78246,32 грн.) виписана 01.04.2005.

Рішенням господарського суду Луганської області  від 19.05.2005 припинена юридична особа –Приватне підприємство „Карат-Центр” у зв’язку  з неподанням останнім податкової звітності  з 08.12.2003. Договір на перевезення вантажів автомобільним транспортом між ПЄК „Современник” та ПП ”Карат-Центр” був укладений 31.01.2005, податкова накладна №822 на суму 551642,8грн. (податок на додану вартість –91940,47 грн.) виписана 15.04.2005.

Рішенням господарського суду Луганської області  від 03.10.2005 припинена юридична особа –Приватне підприємство „Домініка” у зв’язку  з неподанням останнім податкової звітності  з12.02.2004. Договір про надання маркетингових послуг ПЄК „Современник” та ПП ”Домініка” був укладений 09.02.2005, податкові накладні №863 на суму 321715 грн. (податок на додану вартість –53619,17 грн.), № 861 на суму 84217 грн. (податок на додану вартість –14036,17 грн.), №864 на суму 32400 грн. (податок на додану вартість –5400 грн.) виписані 26.04.2005.

При встановлені порушень у вигляді необґрунтованого включення сум податку на додану вартість за вищевказаними податковими накладними податковий орган виходив з того, що відповідно до п.п.7.2.4 п.7.2 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” право на нарахування податку і складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку на додану вартість, передбаченому ст..9 цього Закону.

Відповідно до п.п.7.5.1 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої події: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робот, послуг), дата виписки відповідного рахунка (товарного чека) в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робот, послуг).

На дату укладення договорів купівлі-продажу та надання послуг та на дати видачі податкових накладних підприємства ПП „Древал”, ТОВ „Леокос”, ПП „Час”, ПП „Карат-Центр”, ПП „Домініка” перебували на податковому обліку як платники податку на додану вартість.

Відповідно до п.п.7.2.4 п.7.2 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” зареєстровані платники податку мають право нараховувати покупцю податок на додану вартість, складати та видавати йому податкові накладні.

Визнання в судовому порядку недійсними з моменту реєстрації установчих документів платника податку та його свідоцтва як платника податку на додану вартість, тим більш припинення юридичної особи з дати, яка була після здійснення господарських операцій, не є підставою для визнання вчинених ним з іншими суб’єктами господарювання значимих дій недійсними, оскільки його контрагенти за договором можуть нести відповідальність за наявності вини.

Наступне задоволення позову стосовно особи, що не сплачувала податки, але була зареєстрована платником податку на додану вартість, при встановлені судом факту здійснення господарської операції, внаслідок якої видана належно оформлена податкова накладна, і необізнаності платника податку –покупця з обставинами, які могли бути підставами для вимог до  його контрагентів про припинення юридичної особи або припинення підприємницької діяльності фізичної особи –підприємця, не може бути підставою для покладення відповідальності за несплату податку на додану вартість не на продавця, а на покупця.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивачем також до податкового кредиту у перевіряємо му періоді були включені суми податку на додану вартість за податковими накладними, виписаними МПП „ЛугКонд” та ТОВ „Дан”.

Рішенням Артемівського районного суду м. Луганська від 26.08.2004 визнані недійсними статутні документи МПП „ЛугКонд”, скасована державна реєстрація вказаного підприємства, визнана недійсною реєстрація МПП „ЛугКонд” у якості платника податку на додану вартість.

Договір про надання інформаційно-консультаційних послуг між позивачем та МПП „ЛугКонд” буї укладений 25.02.2006, податкові накладні №266 на суму 275638,4 грн. (податок на додану вартість –45930,4 грн.) та №268 на суму 85323,6 грн. (податок на додану вартість –14220,6 грн.) були виписані 30.04.2005.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27.02.2003 визнані недійсними установчі документа ТОВ „Дан” з 11.10.2002, визнано недійсним свідоцтво платника податку на додану вартість з 07.11.2002.

Договір купівлі-продажу нафтопродуктів між ПЄК „Современник” та ТОВ „Дан” був укладений 04.03.2005, податкова накладна №НН-158470 на суму 326313,54 грн. (податок на додану вартість –54385,59 грн.) видана 01.06.2005.

З матеріалів справи вбачається, що товари та послуги  за договорами з МПП „ЛугКонд” та ТОВ „Дан” були отримані позивачем. Цей факт не оспорюється податковим органом та підтверджується витратними накладними та податковими накладними, які є у матеріалах справи.

Матеріалами справи (а. с. 1-10 т.2) підтверджується той факт, що на момент розгляду справи судом підприємства „ЛугКонд” та „Дан” значаться у Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, як суб’єкти підприємницької діяльності.

Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців”, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні, третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Не може тягнути за собою покладення відповідальності за несплату податку на додану вартість не на продавця, а на покупця й здійснення господарської операції, внаслідок якої видана податкова накладна, після задоволення позову про припинення юридичної особи або припинення підприємницької діяльності фізичної особи –підприємця, при необізнаності покупця з обставинами, які могли бути підставами для наведених позовних вимог, коли запис про таке припинення не було здійснено в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців в установленому законодавством порядку на дату укладання договору чи дату здійснення господарської операції.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку про те, що у податкового органу не було правових підстав для прийняття податкових повідомлень-рішень про нарахування ПЄК Современник”, який є покупцем, податку на додану вартість, який не сплачений продавцем та застосування при цьому штрафних санкцій у зв’язку з заниженням податкового зобов’язання з податоку на додану вартість.

Вищевикладені обставини підтверджуються також позицією Вищого адміністративного суду України, який виклав свою позицію у постанові від 22.11.2006 по справі №2-25/15337-2005.

З тих же підстав судова колегія визначає, що необґрунтованими є висновки відповідача щодо завищення позивачем суми валових витрат з господарських  операцій купівлі товарів та послуг з вищевказаними підприємствами.

Відповідно до п.11.2.1 п.11.2 ст.11 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” датою збільшення валових витрат виробництва (обігу) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата списання коштів з банківських рахунків платника податку на оплату товарів *(робот, послуг), а в разі їх придбання за готівку –день їх видачі з каси платника податку; або дата оприбуткування платником податку товарів, а для робіт (послуг) –дата фактичного отримання платником податку результатів робот (послуг).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем були оприбутковані отримані товари та прийняті послуги від ПП „Древал”, ТОВ „Леокос”, ПП „Час”, МПП „ЛугКонд”, ТОВ „Дан”.

Таким чином, у відповідача були відсутні підстави для виключення витрат на придбання товарів (робот, послуг) з складу валових витрат ті визначення у зв’язку з цим визначення суми заниження податкового зобов’язання з податку на прибуток в сумі 315201,5 грн.

Висновки суду  щодо визнання скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ у м. Сімферополі  у частині донарахування податку на прибуток у сумі 315201,5 грн.  та застосування штрафних санкцій в сумі 126080,8 грн., а також у частині донарахування податку на додану вартість у сумі 448202 грн. та застосування штрафних санкцій у сумі 224101 грн.  судова колегія вважає обґрунтованими.

Що стосується визначення суми податкового зобов’язання з податку на прибуток у сумі 20902,5 грн. та застосування у зв’язку з цим штрафної санкції у сумі 4180,4 грн., судова колегія визначає, що з матеріалів справи (акта перевірки) вбачається, що позивач отримав кредит у 2004 від Ялтинської філії АКБ „Укрсоцбанк” за курсом за 1 дол. США 5,3287 грн., а повернуло кредит у 4 кварталі 2005 за курсом за 1 дол. США 5,05 грн. Таким чином у підприємства від цієї фінансово-господарської операції створилась курсова різниця у сумі 83610 грн., яка відображена у бухгалтерських документах. О

Відповідно до п.п.4.1.2 п.4.1 ст.4 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” валовий доход включає доходи від здійснення банківських, страхових та інших операцій по наданню фінансових послуг, торгівлі валютними цінностями, цінними паперами, борговими зобов’язаннями та вимогами.

Факт порушення не оспорюється позивачем, про що свідчить факт добровільної сплати донарахованого податкового зобов’язання та штрафної санкції.

Судова колегія вважає, що висновки суду щодо скасування податкових повідомлень-рішень №/0, №/1, №/2, №/3  відповідача у частині визначення суми податкового зобов’язання з податку на прибуток у сумі  20902,5 грн. та застосування штрафної санкції у сумі 4180,4 грн. є помилковими, а постанова у цій частині підлягає скасуванню.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що податковим органом була визначена сума податкового зобов’язання з податку на додану вартість в розмірі 4297 грн. у зв’язку з відсутністю податкових накладних за отриманий товар (скетч карти, ваучери),  отриманий від ТОВ „Центр мобільного зв’язку”.

Відповідно до п. п. 7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) –в разі розрахунків  з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

З наданих до матеріалів справи позивачем податкових накладних №515 від 18.04.2005, №516 від 18.04.2005, №481 від 07.04.2005, №630 від 05.05.05, №720 від 25.05.05, №657 від 12.05.05, №1125 від 29.07.05, №1076 від 15.07.05, №1287 від 09.09.05, №1510 від 31.10.05, №1409 від 06.10.05 вбачається, ПЕК „Современник” отримав від ТОВ „Центр мобільного зв’язку” податкові накладні на товар, а тому мав право на включення до складу податкового кредиту сум ПДВ, сплаченого у складі ціни товару.

Судова колегія вважає, що висновки відповідача щодо завищення позивачем суми податкового кредиту за вищевказаними господарськими операціями є помилковими, тому постанова суду першої інстанції у частині скасування податкових повідомлень-рішень №/0,  №/1, №/2, №/3 у сумі 4297 грн. основного платежу та 2148,5 грн. штрафної санкції є правильною.

Керуючись статтями 195, 198, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Сімферополі задовольнити частково.

Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 05.02.2007 у справі №2-27/17423-2006А скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позов задовольнити частково.

Скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Сімферополі №/0 від 06.05.2006,  №/1 від 05.06.2006, №/2 від 04.08.2006,  №/3 від 20.10.2006.

Скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Сімферополі №/0 від 06.05.2006, № /1 від 05.06.2006,, № /2 від 04.08.2006,, № /3 від 20.10.2006 у частині визначення податкового зобов’язання з податку на прибуток у сумі 315201,5 та застосування штрафної санкції у сумі 126080,8 грн.

У решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з моменту проголошення.

Головуючий суддя                                                  О.В. Дугаренко

Судді                                                                                В.С. Голик

О.Г. Градова