ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12.06.07 р.                                                                               Справа № 15/42пн

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Богатиря К.В.

при секретарі судового засідання Щитовій Л.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом державного підприємства „Добропіллявугілля” м. Добропілля ()

до відповідача державного підприємства „Донецька залізниця” м. Донецьк ()

про визнання права власності на вантажні вагони

за участю представників сторін:

від позивача: Береговий А.В. за довіреністю № 1/41 від 03.01.2007 р.

від відповідача: Латиш С.В. за довіреністю № Н-01/351 від 06.02.2007 р.

До господарського суду Донецької області надійшла позовна заява державного підприємства „Добропіллявугілля” до державного підприємства „Донецька залізниця” м. Донецьк про визнання права власності на вантажні вагони.

Ухвалою суду від 02.03.2007 р. позовна заява була прийнята до розгляду та порушено провадження у справі № 15/42пн.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, яким заперечує проти задоволення позовних вимог.

11.04.2007 року від відповідача надійшло клопотання про продовження строку вирішення спору строком на два місяці, погоджене позивачем.

Ухвалою суду від 11.04.2007 року суд продовжив строк розгляду справи до 27.06.2007 року.

Відповідно до ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України здійснено запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації та складено протокол.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази та заслухавши у судовому засіданні пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між шахтою ім. РСЧА м. Добропілля, яка наказом Міністерства вугільної промисловості України від 04.06.1997 року № 230 була перейменована у ДВАТ „Шахта Алмазна”, яка є дочірнім підприємством ДП „Добропіллявугілля” та Крюковським вагонобудівельним заводом Кременчуцького виробничого об’єднання вагонобудування був укладений договір  купівлі - продажу № 106сб від 06.08.1991 р. на придбання 30 залізничних вагонів моделі 12-757.

Відповідно до залізничних накладних № 39545691, 39545721, 39545690, 39545948, 39545800, 39545801, 39545802, 39545803, 39545804, 39545805, 39545806, 395460080, 39546206, 39546191, 39546190, 39546192, 39546184, 39546185, 39546168, 39546167, 39546166, 39546187, 39546193,  39546207, 39516188, 39546189, 39546186, 39546208, 39546209, 39546210, обумовлені договором вагони були поставлені позивачу за заводськими номерами  472, 473, 518, 519, 520, 521, 522, 523, 524, 525, 526, 530, 538, 554, 555, 556, 557, 558, 559, 560, 561, 562, 563, 564, 565, 566, 567, 569, 570, 571.

За ствердженням позивача у 1992 році усі 30 вагонів були зареєстровані і  Укрзалізниця кожному надала номер.

Однак цей факт спростовується матеріалами справи та запереченнями відповідача. Зокрема відповідач пояснив, що  ним були надані номери за заявою позивача лише 25 вагонам, а не 30.

В підтвердження цього факту залізниця надала копію листа позивача № 325 від 01.09.1991 року, яким останній просив надати восьмизначні номери наступним 25 вагонам: 472, 473, 518, 519, 520, 521, 522, 523, 524, 525, 526, 530,  554, 555, 556, 557, 558, 559, 560, 561, 562, 563, 564, 565, 566, 567, номери яких  починалися з однакової комбінації цифр, а саме 56485, а останні три цифри наступні: 584, 600, 618, 626, 634, 642, 659, 667, 675, 683, 709, 717, 725, 733, 741, 758, 766, 774, 782, 808, 816, 824, 832, 840, 857. Долю інших 5 вагонів відповідач не визначив ані даною заявкою, ані будь якими іншими доказами по справі.

Належними доказами по справі, що підтверджують факт присвоєння номерів 25 вантажним вагонам позивача відповідачем є копії електронних технічних паспортів за номерами 56485584, 56485600, 56485618, 56485626, 56485634, 56485642, 56485659, 56485667, 56485675, 56485683, 56485709, 56485717, 56485725, 56485733, 56485741, 56485758, 56485766, 56485774, 56485782, 56485808, 56485816, 56485824, 5648532, 56485840, 56485857, наданих відповідачем.

У 2000 році Укрзалізницею було проведено перепис вантажних вагонів на станціях  залізниць за період 1997-2000 р.р. За результатами перепису на станції Добропілля Донецької залізниці знаходились 4 вагони, власник, яких невідомий, з неправильним контрольним знаками на вагонах № 56485557, 56485556, 56485555, 56485556, які були перереєстровані в номери № 66025404; № 66022446; № 66025461; № 66025511 відповідно, що підтверджується копією витягу з книги перенумерації вантажних вагонів (з 19.05.2000 року по 31.12.2003 року), наданої позивачем,  з якої вбачається, що власника спірних вагонів  не встановлено, тому вони переведені у власність відповідача.

Ці вагони з вищевказаними номерами, які присвоювалися відповідачем, за ствердженням позивача,   належать останньому.

Однак відповідач спростував факт присвоєння спірним вагонам номерів 56485557, 56485556, 56485555, 56485556 копією електронної довідки ГВЦ ВАТ „РЖД” № 2651 про відсутність в картотеці вагонів з номерами 56485557, 56485556, 56485555, 56485556, яка судом береться до уваги, як належний доказ по справі, а також відсутністю будь-якої заявки позивача на присвоєння номерів спірним вагонам.

Згідно частини 2  п. 4.6. „Правил експлуатації та пономерного обліку власних вантажних вагонів”, затверджених 04.07.2001 року рішенням 29-го засідання Ради залізничного транспорту держав-учасниць Співдружності, нумерація вагонів, переписаних на залізниці, але відсутня в АБД ПВ (автоматизований банк даних парку вантажних вагонів), вважається недійсною. Вагони з недійсною нумерацією, на які немає підтвердження про право власності або в разі, якщо власник відмовляється від такого права, перенумеруються в інвентарний парк залізниць за місцем їх виявлення.

Тобто на підставі  вищезазначеної норми суд дійшов висновку,  про те, що дії залізниці щодо перенумерації спірних вагонів  в інвентарний парк залізниці не є незаконними, як то стверджує позивач.

Оскільки позивач не довів  тотожність між заводськими номерами вагонів та реєстраційними номерами 56485557, 56485556, 56485555, 56485556, які визначені відповідачем такими, що не мають власника та переведені до парку залізниці з перереєстрацією у номери 66025404;  66022446;  66025461;  66025511, то суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо визнання права власності на спірні вагони не підлягають задоволенню.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати, а саме  витрати на державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 12; 32-34; 36; 43; 49; 82-85 Господарського процесуального кодексу України,  господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні 12.06.2007 р. за згодою сторін суд оголосив вступну та  резолютивну частину рішення. Повний текст рішення підписаний судом 18.06.2007р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

У разі  подання  апеляційної скарги або внесення апеляційного подання рішення,  якщо його не скасовано,  набирає  законної  сили після розгляду справи апеляційною інстанцією.

Суддя

Пом. судді  Дух І.О.

381-91-18