ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

03.05.07                                                                                           Справа  № 5/3595-18/208А

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючої судді                                              Орищин Г.В.

суддів                                                                  Дубник О.П.

Якімець Г.Г.

розглянув апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Франківському районі м.Львова від 16.02.2007 р. № 3683/9/10

на постанову господарського суду Львівської області від 08.02.2007 року

у справі № 5/3595-18/208А

за позовом ДПІ у Франківському районі м.Львова

до відповідача 1: приватного підприємства „Нова реальність”, м.Львів (далі –ПП)

до відповідача 2: приватного підприємства „Тім сервіс”, м.Київ (далі –ПП)

про визнання недійсним господарського зобов?язання та застосування

наслідків передбачених ст.208 ГК України

За участю представників сторін:

від скаржника –Кармелюк Т.Б. –ГДПІ юр. від.

від відповідача 1 –Попельчук С.О. –юр.

від відповідача 2 – не з»явився

Права і обов”язки сторін, передбачені ст.ст.49,51 Кодексу адміністративного судочинства України, присутнім в судовому засіданні представникам скаржника та відповідача-1 роз’яснено.

Постановою господарського суду Львівської області від 08.02.2007 р. у справі № 5/3595-18/208А (суддя Мартинюк В.Я.) відмовлено в позові ДПІ у Франківському районі м.Львова до відповідачів - приватного підприємства „Нова реальність”, м.Львів (далі –ПП), приватного підприємства „Тім сервіс”, м.Київ (далі –ПП) про визнання недійсним господарського зобов?язання та застосування наслідків, передбачених     ст. 208 ГК України. Дана постанова мотивована судом тим, що податковим органом не представлено достатньо доказів, які б в сукупності підтверджували наявність мети, яка завідомо суперечила інтересам держави й суспільства зі сторони ПП «Тім сервіс»та ПП «Нова реальність»при укладенні угоди купівлі-продажу.

Позивач у справі –ДПІ у Франківському районі м.Львова, подав апеляційну скаргу на згадану постанову  господарського суду, оскільки, на його думку, постанова прийнята судом з неправильним застосуванням норм права. Зокрема, вважає скаржник, господарським судом не взято до уваги, що господарське зобов?язання між відповідачами, виникнення та існування якого підтверджується податковими накладними (копії знаходяться в матеріалах справи) є таким, що вчинено з метою, яка за відомо суперечить інтересам держави і суспільства, та підлягає визнанню недійсним у відповідності із ст.207 Господарського кодексу України, оскільки на відповідачів покладено обов?язок згідно законодавства нараховувати та сплачувати  податки, а при не вчиненні таких дій посадові особи відповідачів усвідомлювали протиправну поведінку, тобто, діяли умисно.

Відповідач-1 з вимогами скаржника не погоджується з підстав, викладених в запереченнях на апеляційну скаргу (а.с.92-94) та в усних поясненнях в судових засіданнях.

При розгляді апеляційної скарги та матеріалів справи судовою колегією встановлено наступне:

Між ПП „Нова реальність” та ПП „Тім-сервіс” 30.11.2005 року укладено угоду про купівлю-продаж олії соняшникової, виконання якої підтверджується податковими накладними № 1/07 від 30.11.2005 р. та № 03/31 від 31.03.2006 р. на загальну суму 4489227,60 грн. (копії знаходяться в матеріалах справи, а.с.11,12)

28 квітня та 01 травня 2006 року ПП „Нова реальність” здійснило часткове повернення товару згідно видаткових накладних № ВП-0000001 від 28.04.2006 р. та № ВП-0000002 від 01.05.2006 р., що знайшло своє відображення в розрахунках  № 1 та № 2 коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної (а.с.16, 17).

22 травня 2006 року ПП „Нова реальність” передало, а ПП „Тім сервіс” прийняло,  в  розрахунок за продукцію, векселі № 17 на суму 2661457,92 грн. та № 18 на суму 271470 грн. (а.с.14-15).

Рішенням Вишгородського районного суду від 26.04.2006 року у справі №1/2-1106 визнано недійсними та скасовано установчі документи ПП „Тім-Сервіс” з часу їх реєстрації (копія рішення знаходиться в матеріалах справи, а.с.18),  оскільки  такі були зареєстровані без наміру  здійснення господарської діяльності.

На думку податкового органу, ПП „Тім-сервіс” не мало права виписувати податкові накладні, а ПП „Нова реальність” - формувати на їх основі податковий кредит.

Заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам та матеріалам справи, судова колегія відзначає наступне:

У відповідності із частиною 1 статті 207 Господарського кодексу України господарське зобов’язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб’єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині. Інтерес держави і суспільства у сплаті суб’єктами  господарювання податків випливає з обов’язку кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом, закріпленому в ст. 67 Коституції України, Законах України про   оподаткування.

Необхідними умовами для визнання угоди недійсною відповідно до ч.1 ст.207 Господарського кодексу України є її укладення з метою завідомо суперечною інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних наслідків за даною угодою.

У відповідності із ч.1 ст.208 Господарського кодексу України, якщо господарське зобов’язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін –у разі виконання зобов’язання обома сторонами –в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов’язанням, а у разі виконання зобов’язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а, також, все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Як вбачається з матеріалів справи, податкові накладні, які буди видані ПП „Тїм-сервіс", не могли бути використані ПП „Нова реальність" для формування податкового кредиту, оскільки свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ ПП „Тім-сервіс" визнано недійсним. Тобто, ПП „Тім-сервіс” не мало права виписувати податкові накладні, а ПП „Нова реальність" формувати на їх основі податковий кредит, оскільки згідно п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість", не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними.

Відповідно до п. 1.7 ст.1 вищезазначеного Закону України, податковий кредит - сума, на яку платник подиху має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, тобто сума податкового кредиту зменшує розмір сплаченого платником податку до бюджету. В даному випадку завищення податкового кредиту призвело до ненадходження податку до бюджету.

Крім цього, розрахунки між відповідачами проведено в травні 2006 року шляхом оформлення простих векселів №17 на суму 2 661 457.92 грн. та №18 на суму 271 470 грн.

У відповідності із п. 4.8 ст. 4 Закону України „Про податок на додану вартість", векселі отримані, але не оплачені платником податку або видані, але не оплачені платником податку не змінюють сум податкових зобов'язань або податкового кредиту такого платника податків. Таким чином, зазначені законодавчі обмеження щодо формування податкового кредиту при розрахунках векселями та їх недотримання ПП „Нова реальність" при формуванні податкової звітності підтверджують наявність умислу в цього підприємства на укладення угоди, завідомо суперечною інтересам держави та суспільства.

Також, відповідно до п. 5.1 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. Таким чином, правомірність формування валових витрат буде залежати від того, чи відбувся факт придбання, тобто компенсація за отримані товари. А у відповідності до ст.21 Закону України "Про цінні папери та фондову біржу", вексель - цінний папір, який засвідчує безумовне грошове зобов'язання векселедавця сплатити після настання строку визначену суму грошей власнику векселя (векселедержателю). Тобто, вексель засвідчує лише зобов?язання, а не факт оплати, відповідно такий спосіб розрахунку (шляхом видачі векселя) не може відображатись у складі валових витрат.

Таким чином, доводи податкового органу обгрунтовані, оспорюваний договір слід визнати недійсним, отже, постанову господарського суду слід скасувати, позов задоволити частково.

З огляду на викладене, керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 209,  п. п. 6 і 7 р. YІІ  Кодексу адміністративного судочинства України, -

Львівський апеляційний господарський суд  П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ДПІ у Франківському районі м.Львова задоволити.

Постанову господарського суду Львівської області від 08.02.2007 року у справі № 5/3595-18/208А скасувати.

Позов задоволити частково.

Визнати недійсним господарське зобов’язання на загальну суму

2932927,92 грн., яке виникло між ПП «Нова реальність»та ПП «Тім-сервіс»на підставі усної угоди про купівлю-продаж олії соняшникової.

В частині застосування наслідків, згідно ст. 208 ГК України щодо ПП «Тім-Сервіс»в задоволенні позову  відмовити;  в  частині ПП «Нова реальність»- стягнути в доход бюджету 835,46 тн олії соняшникової на загальну суму 2932927,92 грн.

Дана постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути

оскаржена в касаційному порядку, у відповідності із ст.ст.211, 212 КАС України.

Справу повернути в господарський суд Львівської області.

головуючий суддя                                                                Г.В. Орищин

судді                                                                                      О.П. Дубник

Г.Г. Якімець