КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2007                                                                                           № 13/618-31/404

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Капацин  Н.В.

суддів:                                          Барицької  Т.Л.

Малетича  М.М.

при секретарі:                              Кулачок О.А.

За участю представників:

від позивача - Гринчук О.Ю. (довір. від 03.04.06)

відповідача –      Мурашов А.Ю. (довір. від 24.01.07)

Кушніренко М.В. (довір. від 24.01.07)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ВАТ "Науково-виробниче підприємство "Більшовик"

на рішення Господарського суду м.Києва від 14.12.2006

у справі № 13/618-31/404 (Качан Н.І.)

за позовом                               Товариство з обмеженою відповідальністю "Техенергобуд"

до                                                   ВАТ "Науково-виробниче підприємство "Більшовик"

про                                                  стягнення 767753,62 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.12.2006 року у справі № 13/618-31/404 частково задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю “Техенергобуд”, стягнуто з Відкритого акціонерного товариства “Науково – виробниче підприємство “Більшовик” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Техенергобуд” 623 878,04 грн. основного боргу, 135 367,21 грн. збитків від інфляції, 40 612,16 грн. 3% річних, 34 941,48 грн. штрафу, 1 818 грн. судових витрат, в іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, що  ТОВ “Техенергобуд”  за укладеними договорами підряду з ВАТ “Більшовик” виконало для останнього певну роботу, за яку відповідач не розрахувався. Факт приймання-передачі виконаних позивачем підрядних робіт підтверджується актами форми КБ-2.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.06 по даній справі, прийняти нове рішення, яким відмовити позивачеві в позові.

В апеляційній скарзі відповідач вказує на те, що судом першої інстанції не виконано вимоги постанови Вищого господарського суду України від 08.06.06 щодо дослідження обставин про погашення заборгованості  шляхом зустрічних поставок, місцевий господарський суд не задовольнив клопотання відповідача про проведення  судово-бухгалтерської експертизи, суд першої інстанції необґрунтовано об’єднав в одне провадження вимоги позивача за різними договорами підряду, за зведеним актом та 18 актах звірки розрахунків позивач має заборгованість перед відповідачем на суму 102 104,25 грн.

Розгляд апеляційної скарги призначено на 12.02.07.

В судове засідання апеляційної інстанції не з’явився представник позивача, у зв’язку з чим розгляд апеляційної скарги відкладено на 28.02.07 на 12 гол. 30 хв. В судовому засіданні 28.02.07 представники відповідача заявили клопотання про технічну фіксацію судового процесу, у зв’язку з чим оголошено перерву в судовому засіданні до 14 год. 28.02.07.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін колегія суддів встановила наступне:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю “Техенергобуд” та Відкритим акціонерним товариством “Більшовик” укладено договори підряду № 45 від 30.11.2000, № 25 від 01.08.2000, № 6 від 25.01.01, № 9 від 26.02.01, № 10 від 14.03.01, № 42 від 01.10.01, № 50 від 30.11.01, № 6 від 2002р., № 16 від 2002 р., № 17 від 2002 р., № 22 від 04.04.02, № 7 без дати, за якими позивачем виконано певний обсяг підрядних робіт.

За укладеними між сторонами договорами ТОВ “Техенергобуд” виконало підрядні роботи, а ВАТ “Більшовик” прийняло ці роботи на загальну суму 998 328,02 грн., що підтверджується актами виконаних робіт по формі № КБ-2в, зокрема: за січень 2002р. (т.1, а.с. 10), за лютий 2002р.               (т. 1, а.с. 16), за лютий 2003 р. (т. 1, а.с. 24), за листопад 2001р. (т.1, а.с. 29), за січень 2002р. (т. 1, а.с. 33), за лютий 2002р. (т. 1, а.с. 38), за лютий 2002 р. (т.1, а.с. 43), за квітень 2002р. (т. 1, а.с. 50), за квітень 2002р. (т.1, а.с. 53), за квітень 2002 р. (т. 1, а.с. 56), за липень 2002р. (т. 1, а.с. 62), за лютий 2002р. (т.1, а.с. 68), за липень 2002р. (т.1, а.с. 70), за квітень 2002р.  (т. 1, а.с. 76), за квітень 2002р. (т. 1, а.с. 81), за квітень 2002р.  (т. 1, а.с.87), за червень 2002р. (т. 1, а.с. 91), за квітень 2002р. (т. 1, а.с. 98), за серпень 2002р. (т. 1, а.с 101), за березень 2003р. (т. 1, а.с. 103), за січень 2002р. (т. 1, а.с. 114), за січень 2002 р. (т. 1, а.с. 117), за січень 2002 р. (т.1, а.с. 120), за січень 2002 р. (т.1, а.с. 123), за грудень 2001р. (т. 1, а.с. 126), за грудень 2001 р. (т. 1, а.с. 127). Обсяги виконаних і прийнятих відповідачем робіт відповідають договірній ціні і  узгодженому між сторонами кошторису.

За рішенням Господарського суду міста Києва від 01.06.05 у справі                № 13/618 з ВАТ “Більшовик” на користь ТОВ “Техенергобуд” стягнуто 632 878,04 грн. основного боргу, 82 097,80 грн. пені, 3% річних в розмірі 14 311,44 грн. за період з 03.11.04 по 30.05.05 та 76 055,18 грн. інфляції за період з листопада 2004 р. по квітень 2005 р.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.02.06 вказане рішення місцевого  господарського суду скасовано частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 632 878,04 грн. основного боргу, 76 055,18 грн. інфляційних, 14 065,27 грн. річних, в частині стягнення суми 365 449,98 грн. основного боргу, по яких проведено залік, - провадження  у справі припинено.

За час розгляду апеляційної скарги відповідача Київський апеляційний господарський  суд дев’ять разів відкладав розгляд справи в переважній більшості за клопотанням відповідача, апеляційний суд зобов’язав сторони скласти акт звірки розрахунків та мирову угоду. Сторони не виконали вимоги апеляційної інстанції, оскільки документ про розрахунки сторони не склали.

Постановою Вищого господарського суду України від 08.06.06 скасовано постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.02.06 та рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.05 у справі № 13/618, справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва. Вказані судові рішення скасовані касаційною інстанцією з огляду на те, що в них не знайшли відображення обставини, на які посилається відповідач, зокрема, щодо часткового погашення заборгованості шляхом зустрічних поставок.

Розглядаючи спір між сторонами вдруге апеляційна інстанція зазначає, що умови  укладених між сторонами договорів не містять строків оплати вартості виконаних робіт.

03.11.04 ТОВ “Техенергобуд” звернулося до відповідача із позовною заявою, а 16.12.04 за вих. № 124  позивач надіслав відповідачеві вимогу про необхідність оплати вартості виконаних підрядних робіт на загальну суму 998 328,02 грн. (т.1, а.с. 129).

В частині 2 статті 530 Цивільного кодексу України вказується на те, що якщо строк (термін) виконання боржником обов’язку не встановлений або визначений моментом пред’явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, боржник повинен виконати  такий обов’язок у семиденний строк від дня пред’явлення  вимоги, якщо обов’язок негайного виконання   не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідач не оплатив вартість виконаних позивачем робіт у визначений законом строк.

Згідно зі статті 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватись  належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Пункти 3.1, укладених між позивачем і відповідачем договорів підряду, встановлюють, що розрахунки між Замовником і Підрядником мають проводитися у вигляді перерахування коштів Замовником на розрахунковий рахунок Підрядника, а тому безпідставним є посилання  відповідача на проведення взаємних заліків  шляхом зарахування вартості поставлених відповідачем матеріалів.

Разом з тим, відповідач не надав суду жодного доказу на обґрунтування зустрічних майнових вимог до позивача. В доповненні до апеляційної скарги при оскарженні першого рішення Господарського суду міста Києва відповідач зіслався  на обґрунтовуючі, на його думку, документи (т.2, а.с.61) і вказав, що ці документи знаходяться  в матеріалах справи. Обґрунтовуючи документи щодо заліку  взаємних вимог відповідач не надав, із зустрічним позовом до позивача не звернувся.

В розрахунку позовних вимог № 30-2/08/05/ю від 30.08.05 (т.2, а.с.17) позивач погодився на залік  грошових зобов’язань перед відповідачем за поставлений товар та оренду приміщень на суму 365 449,98 грн., про що було зазначено в рішенні Господарського суду міста Києва від 01.06.05 (т.1, а.с.228) та постанові Київського апеляційного господарського суду від 15.02.06.

Разом з тим, при новому розгляді справи апеляційна інстанція звертає увагу на те, що ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу покладають обов’язок на відповідача  виконувати зобов’язання       відповідно до закону та договору, укладені між сторонами договори підряду зобов’язують відповідача  розрахуватися  з позивачем за виконані роботи шляхом перерахування грошових коштів.

Заявою №02/10 від 02.10.06 позивач збільшив розмір позовних вимог (т.3, а.с.7), додавши до матеріалів справи детальний розрахунок основного боргу  (т.3, а.с.11), який  співпадає з сумою основного боргу, вказаного в попередніх судових рішеннях місцевого і апеляційного господарських судів та складає суму 632 878,04 грн.

Крім того, позивачем збільшено розмір інфляційної складової боргу нарахованої станом на 31.08.06 на суму 135 367,21 грн. та 3% річних до суми 40 612,16 грн., розрахованих станом на 02.10.06.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти  річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про стягнення з відповідача основного боргу на суму 632 878,04 грн. з нарахуванням інфляційної складової в розмірі 135 367,21 грн. та 3% річних на суму 40 612,16 грн.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.231 Господарського кодексу, яка передбачає, що за порушення строків виконання зобов’язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості, позивач нарахував пеню на суму 154 165,52 грн. та штраф в розмірі 69 882,96 грн. Суд першої інстанції стягнув з відповідача  штраф на суму  34 941,48 грн., тобто 50% пред’явленої суми, в іншій частині позову відмовив. Позивач не оскаржив рішення Господарського суду міста Києва в частині часткової відмови в позові, в суді апеляційної інстанції не наполягав  на стягненні штрафних санкцій в розмірі 189 107 грн. (недостягнутої суми), а тому апеляційна інстанція погоджується з позицією місцевого господарського суду щодо часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення штрафних санкцій.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.06 по даній справі відповідає вимогам чинного законодавства, фактичним обставинам і матеріалам справи, підстав для  його скасування не вбачається.

Не заслуговують на увагу доводи відповідача , викладені в апеляційній скарзі  щодо об’єднання в одне провадження вимог позивача за різними договорами підряду та незадоволення судом першої інстанції клопотання про призначення судово-бухгалтерської експертизи, оскільки Господарський процесуальний  кодекс не містить такої заборони, а ст. 58 ГПК України встановлює, що в одній  позовній заяві може бути об’єднано кілька вимог, зв’язаних між собою підставою виникнення  або поданими доказами. Крім того, заявляючи зустрічні майнові вимоги до позивача відповідач не вказав за яким договором підряду він бажає здійснити  зарахування вартості поставлених позивачеві матеріалів і вартості орендних платежів, що є підтвердженням того, що позовні  вимоги зв’язані спільними доказами.

Відповідно до ст. 41 ГПК України господарський суд  призначає експертизу для роз’яснення питань, що потребують  спеціальних знань. Колегія суддів не вбачає підстав для призначення експертизи, оскільки для вирішення даного спору  спеціальні знання не потрібні.

В п.2 роз’яснення Вищого арбітражного суду України від 11.11.98р. №02-5/424 „Про деякі питання практики призначення судової експертизи” вказується, що неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.06 у справі             № 13/618-31/404 залишити без змін, а апеляційну скаргу ВАТ „Науково-виробниче підприємство „Більшовик” без задоволення.

2. Матеріали справи №  13/618-31/404 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Капацин  Н.В.

Судді                                                                                          Барицька  Т.Л.

Малетич  М.М.

13.03.07 (відправлено)