ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2007 р.
№ 6/102-38.1

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Кота О.В.,
Шевчук С.Р. (доповідач),
Владимиренко С.В.

розглянувши  касаційну скаргу і додані до них документи
Відкритого акціонерного товариства
“Волиньгаз”

на постанову
Львівського апеляційного
у справі
господарського суду
за позовом

до

про
від 22.01.2007 року
господарського суду
№ 6/102-38.1
Волинської області
Дочірньої компанії “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України”
Відкритого акціонерного товариства
“Волиньгаз”
стягнення 6011063,34 грн.

В судовому засіданні взяли участь представники:

-    скаржника (відповідача): Михальчук В.О. (дов. № 2/1-2722 від 22.11.06 р.)

-          позивача : Тютюник С.В. (дов. № 372/10  від 29.12.06 р.)

ВСТАНОВИВ:

Дочірня компанія “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” звернулась до господарського суду Волинської області з позовом до Відкритого акціонерного товариства  “Волиньгаз” про стягнення 6 011 063, 34 грн., у т.ч. 5 181 223, 82 грн. основного боргу, 475 393, 54 грн. пені, 265 428, 03 грн. інфляційних втрат, 89 018, 01 грн. - 3 % річних.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 20.11.2006 р. у справі № 6/102-38.1 (суддя Пахолюк В.А.) позов задоволено повністю, стягнуто з відповідача на користь позивача 6 011 063, 34 грн., у т.ч. 5 181 223, 82 грн. основного боргу, 475 393, 54 грн. пені, 265 428, 03 грн. інфляційних втрат, 89 018, 01 грн. - 3 % річних. Рішення суду мотивоване тим, зокрема, що в матеріалах справи відсутні докази погашення відповідачем заборгованості за договором від 24.12.2004 р. в повному обсязі. Алгоритм розподілу коштів визначає лише послідовність дій підприємств і банків, що їх обслуговують при надходженні коштів на розподільні рахунки підприємств за поставлений природний газ.

Постановою Львівського апеляційного господарського від 22.01.2007 р. (колегія суддів у складі головуючого Краєвської М.В., суддів Духа Я.В., Давид Л.Л.) рішення господарського суду Волинської області від 20.11.2006 р. скасовано у частині стягнення 475393,54 грн. пені і прийнято нове рішення в цій частині, яким позов у частині стягнення 465393,54 грн. пені задоволено, а в решті стягнення 9657,8 грн. пені відмовлено. В решті рішення суду залишено без змін.

У  своїй касаційній скарзі  Відкрите акціонерне товариства  “Волиньгаз” просить скасувати постанову  Львівського апеляційного господарського від 22.01.2007 р. та рішення господарського суду Волинської області від 20.11.2006 р. повністю та прийняти нове рішення, яким в позові ДК “Газ України” НАК “Нафтогаз України” відмовити.

Скаржник вважає, що постанова від 22.01.2007р. прийнята з порушенням норм  матеріального  права, зокрема, ст.ст. 550 ЦК України.

На думку скаржника, він не має можливості здійснювати розрахунки за газ, так як не є власником коштів, порядок їх розподілу здійснюється Алгоритмом відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 759 від 12.07.2000 р.. Крім того, позивачем зараховано в рахунок погашення боргу за 2004 рік суму в розмірі 140 283, 34 грн., яка поступила від населення у 2005 році, чим підтверджено недійсність проведення кінцевого розрахунку.

Заслухавши доповідача, вислухавши пояснення представників сторін,  перевіривши правильність застосування Львівським  апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних  підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 24 грудня 2004 року між ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" (постачальник за договором) і ВАТ “Волиньгаз" (покупець за договором) був укладений договір № 06/04- 3005 на постачання природного газу, за яким постачальник зобов'язується передати у власність покупцю в 2005 році природний газ з урахуванням можливих втрат останнього а покупець зобов'язується прийняти й оплатити газ на умовах даного договору (а.с.8-11)

Відповідно до п.п.3.3, 3.4, 5.1, 5.1.1, 5.3, 6.2, 6.3 укладеного договору в редакції протоколу узгодження розбіжностей від 31.12.2004 р. (а.с.12-14) приймання-передача газу  оформляється щомісячними актами приймання-передачі газу, в яких визначається обсяг фактично переданого газу. Акти приймання-передачі газу є підставою для проведення остаточних розрахунків.

Оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки.

Остаточний розрахунок за фактично спожитий газ здійснюється до 10 числа наступного за звітним місяця. Остаточний розрахунок за можливі втрати газу здійснюється  за підсумками року до 15 січня 2006 року.

У платіжних дорученнях покупець повинен обов'язково вказувати номер договору, дату його підписання, призначення платежу. У разі неоплати або несвоєчасної оплати за спожитий газ відповідач сплачує на користь позивача, крім суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3 % річних за весь час прострочення, пеню  в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Пеня нараховується постачальником протягом шести місяців, що передують моменту звернення з позовом.

На виконання умов договору позивач передав, а відповідач отримав 337 911, 104 тис. м. куб природного газу на суму 35 637 987, 45 грн., що підтверджується актами прийому-передачі природного газу за січень 2005 року, з 01.02.2005 - 15.02.2005 рр., з 16.02.2005 - 28.02.2005 рр., з 01.03.2005 - 13.03.2005 рр., з 14.03.2005 - 31.03.2005 рр., за квітень 2005 року, за травень 2005 року, за червень 2005 року, з 01.07.2005 - 14.07.2005 рр., з 15.07.2005 - 31.07.2005 рр., серпень 2005 року, за вересень 2005 року, з 01.10.2005 -12.10.2005 рр., з 13.10.2005 - 31.10.2005 рр., за листопад 2005 року, за грудень 2005 року (а.с. 18-33).

Як було встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, відповідач оплату отриманого природного газу провів частково на суму     30456 763, 63 грн., що підтверджується розрахунком з переліком платіжних документів з зазначенням призначення платежу, посиланням на № і дату договору (а.с.З4-37), також у матеріалах справи відсутні докази погашення відповідачем заборгованості за договором від 21.12.2004 р. в повному обсязі.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одно стороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 12 липня 2000 року № 759 "Про затвердження алгоритму розподілу коштів, що надходять на розподільчі рахунки газозбутових підприємств Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" за поставлений природний газ" на виконання постанови Кабінету Міністрів України і Національного банку України від 27 травня 2000 року № 840 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України і Національного банку України від 13 листопада 1998 року № 1785" було розроблено алгоритм, який визначає послідовність дій підприємств та банків, що їх обслуговують, при надходженні коштів на розподільчі рахунки підприємств за поставлений природний газ.

Цей алгоритм не впливає на домовленість сторін за договором щодо строків оплати вартості поставленого газу, не припиняє зобов'язання боржника по оплаті боргу кредитору, у тому числі шляхом реалізації свого права на стягнення боргу з споживачів природного газу. Зазначене свідчить, що боржник несе відповідальність за порушення зобов’язання по спірному договору згідно його умов, а тому до правовідносин сторін суди попередніх інстанцій правомірно не застосували положення ч. 3 ст. 550 ЦК України.

Суди першої та апеляційної інстанцій правильно застосували положення ст.625 ЦК України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, згідно  з  якими   боржник  який  прострочив  виконання  зобов'язання,  за вимогою кредитора повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також річні з простроченої суми боргу.

Водночас, згідно п.2 Прикінцевих положень Закону України від 8 жовтня 1999 року № 1136-ХІУ "Про внесення змін до ст. 214 ПК УРСР", цей Закон не поширюється на правовідносини, що виникають з прострочення виконання грошового зобов'язання, пов'язаного з оплатою населенням комунальних послуг. У зв'язку з введенням в дію ЦК України з 1 січня 2004 року цей Закон втратив чинність. Оскільки договором передбачалось постачання природного газу для потреб населення, а заборгованість, за висновками місцевого та апеляційного господарських судів, виникла, в тому числі і в наслідок прострочення оплати населенням комунальних послуг зазначені суди дійшли правильного висновку про те, що на спірні правовідносини не розповсюджується дія вищевказаного Закону, а інфляційні та річні  повинні нараховуватися, оскільки  договір укладений 24.12.2004 р. Отже, вимоги Дочірньої компанії “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” підлягали задоволенню.

Доводи скаржника не спростовують висновків судів попередніх інстанцій.

За таких обставин, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що під час розгляду  справи Львівським апеляційним господарським судом фактичні обставини справи встановлено на основі повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки  судів відповідають  цим обставинам і їм  надана  правильна юридична  оцінка з правильним  застосуванням  норм  матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, п. 1 ст. 1119,  11111  Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства  “Волиньгаз” на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 22.01.2007 р. у справі № 6/102-38.1  залишити без задоволення.

2. Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 22.01.2007 р. у справі № 6/102-38.1 залишити без змін.

Головуючий                                                                                Кот О.В.

С у д д я                                                                                Шевчук С.Р.

С у д д я                                                                                Владимиренко С.В.