ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

23.05.07
Справа  № АП-17/360

Львівський апеляційний
господарський суд,  в складі колегії:

головуючого-судді:                  Бойко
С.М.,

суддів:                                         Бонк
Т.Б.,

Марко Р.І.,

при секретарі   Чаплик І.,

з участю представників:

від скаржника (позивача) -      з”явився,

відповідача
-   не з”явився,

прокуратури
-з»явився,

розглянув апеляційну
скаргу Коломийської об”єднаної державної податкової інспекції, м.Коломия

на
постанову господарського суду Івано-Франківської області від 15.02.2007
року, суддя Неверовська Л.М., в справі № АП-17/360,

за позовом
прокурора Коломийського району в інтересах держави -Державної податкової
адміністрації в особі  Коломийської
об”єднаної державної податкової інспекції, м.Коломия

до відповідача  підприємця  ОСОБА_1, смт.Отинія  Коломийського району

про    стягнення податкової заборгованості
в сумі 2704,19 грн. за рахунок активів,

в с т а н о в и в :

постановою господарського суду
Івано-Франківської області від 15.02.2007 року частково задоволено позов  прокурора Коломийського району в інтересах
держави -Державної податкової адміністрації в особі  Коломийської об”єднаної державної податкової
інспекції до підприємця  ОСОБА_1 в
частині  стягнення податкового боргу  в сумі 2194,19 грн.

Постанова суду мотивована тим, що
визначені податковим органом податкові зобов»язання  по збору
за спеціальне використання водних ресурсів та збору  за розвиток виноградарства, садівництва і
хмелярства на загальну суму 2194,19 грн. є
згідно ст.5 Закону України „Про порядок погашення зобов”язань платників
податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” податковим боргом,
який не погашений відповідачем, а тому підлягає примусовому стягненню з нього.

В частині стягнення податкового
боргу в сумі 510 грн. в позові відмовлено з підстав того, що дана сума є
штрафними санкціями, застосованими до відповідача за порушення Закону України
"Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг", які є адміністративно-господарською
санкцією, а тому на їх стягнення поширюється встановлений ст.250 ГК України
строк позовної давності, який в спірному випадку позивачем пропущено.

В апеляційній скарзі  скаржник (позивач) просить постанову суду
скасувати в частині відмовлених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким
позов задоволити повністю, з підстав неповного з”ясування судом обставин, що
мають значення для справи та порушення норм матеріального права, апелюючи тим,
що відповідно до п.5 ч.1 ст.4 ГК України не є предметом регулювання цього
кодексу  адміністративні та інші
відносини управління за участі  суб»єктів
господарювання, в яких орган державної влади або місцевого самоврядування не є
суб»єктом, наділеним господарською компетенцією і безпосередньо не здійснює
організаційно-господарських поноважень щодо суб»єкта господарювання, а тому
норми ГК України не можуть застосовуватись на спірні правовідносини.

Скаржник також не погоджується з
висновком суду про пропуск податковим органом в спірному випадку встановленого
ст.250 ГК України строку давності, оскільки згідно даної норми  адміністратвино-господарські санкції млжуть
бути застосовані до суб»єкта
господарювання протягом  шести
місяців з дня виявлення, а ле не пізніше як через один рік з дня порушення цим
суб»єктом  правил здійснення
господарської діяльності, що податковим органом дотримано, оскільке порушення
виялено ІНФОРМАЦІЯ_1, а штрафні санкції застосовано згідно податкового
повідомлення-рішення НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1.

Представник відповідача в судове
засідання не з»явився, хоча належним чином повідомлений про час і місце
слухання справи, а тому суд вважає за можливе
розгляд справи провести без його участі за наявних в справі документів
про права і обов”язки сторін.

Суд, заслухавши пояснення
представника податкового органу та прокуратури, які підтримали свої позиції,
пояснення дали аналогічні, викладені в письмових поясненнях та дослідивши
наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не  підлягає .

Судом встановлено, що заявлена до
стягнення податкова заборгованість в сумі 2704,19 грн. виникла в результаті
визначення податковим органом відповідачу податкового зобов»язання  по збору
за спеціальне використання водних ресурсів в сумі 1700,23 грн.  згідно податкового повідомлення-рішення
НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_1, податкового зобов»язання по збору  за розвиток виноградарства, садівництва і
хмелярства в сумі 492,19 грн. згідно податкового повідомлення-рішення НОМЕР_3
від ІНФОРМАЦІЯ_1 та застосування податковим органом до підприємця штрафних
санкцій за порушення вимог Закону України "Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та
послуг" в сумі 510 грн.  згідно
податкового повідомлення-рішення НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до  п.п.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України "Про
погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими
фондами" податкове зобов'язання платника
податків,  нараховане контролюючим  органом
відповідно  до  пунктів 4.2 та 4.3 статті 4 цього Закону,  вважається узгодженим у  день
отримання  платником податків   податкового
повідомлення,   за   винятком
випадків, визначених підпунктом 5.2.2 цього пункту, а саме оскарження
податкового повідомлення-рішення у судовому чи адміністративному порядку.

Податкові повідомлення-рішення
НОМЕР_2 та  НОМЕР_3 від ІНФОРМАЦІЯ_1
відповідачем не оскаржено в установленому порядку та строк, а тому нараховані
суми фінансових санкцій вважаюься узгодженими, а враховуючи вимоги п.п.5.4.1  п.5.4. ст.5 Закону України “Про погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетом та державними цільовими фондами”
щодо несплати їх у встановлені законом строки до бюджету, зазначені штрафні
санкції визнаються сумою податкового боргу.

Відповідно з п.11 ст.10 Закону
України “Про державну податкову службу в Україні” однією з функцій органів
державної податкової служби є подання до судів позовів до суб'єктів  господарювання про стягнення заборгованості
перед бюджетом і державними цільовими фондами за рахунок їх майна.

З наведеного, суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог прокурора
Коломийського району в інтересах держави -Державної податкової адміністрації в
особі  Коломийської об”єднаної державної
податкової інспекції щодо стягнення з підприємця  ОСОБА_1
податкового боргу  в сумі 2194,19
грн..

Щодо стягнення податкового боргу в
сумі 510 грн., що становлять застосовані податковим органом штрафні санкції за
порушення вимог Закону України "Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та
послуг" в сумі 510 грн.  згідно
податкового повідомлення-рішення НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1, то слід зазначити
наступне.

Згідно п. 1.5 Закону України
"Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами" штрафна санкція (штраф) - це плата у
фіксованій сумі або у вигляді відсотків від суми податкового зобов'язання (без
урахування пені та штрафних санкцій), яка справляється з платника податків у
зв'язку з порушенням ним правил оподаткування, визначених відповідними
законами.

З наведеного апеляційний суд
приходить до висновку про те, що штрафні санкції, які застосовані відповідно до
Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", не тотожні штрафним
санкціям у розумінні Закону України "Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами",
оскільки не пов'язані з порушенням правил оподаткування.

Таким чином, застосовані податковим
органом штрафні санкції згідно податкового повідомлення-рішення  НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1 не є податковими
зобов'язаннями суб'єкта господарювання.

З наведеного,  зазначені санкції не є податковим боргом у
розумінні Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", що свідчить про
неправомірність застосування податковим органом до них встановлених Законом
України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими фондами" заходів з погашення податкового
боргу.

Частиною 2 статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України передбачено, що для звернення до
адміністративного суду за захистом  прав,
свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як встановлено судом та вбачається
з матеріалів справи, податкове повідомлення-рішення  НОМЕР_1 про застосування до позивача штрафних
санкцій прийнято ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто з моменту прийняття вказаного рішення до
дня звернення до суду (20.12.2006 року), пройшло більше двох років.

Таким чином, враховуючи, що з
01.09.2005 р. набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства України, за
правилами якого подано даний позов, позов подано з пропуском строку звернення
до адміністративного суду, що є підставою для відмови у задоволенні
адміністративного позову, у відповідності із п.1 ст.100 КАС України.

Покликання місцевого суду на ст.250
ГК України щодо строку давності із звернення з таким позовом є необґрунтованим,
оскільки ГК України не регулює фінансові відносини за участю  суб»єктів господарювання, які виникають у
процесі формування та контролю  виконання
бюджетів усіх рівнів, що передбачено ст.4 вказаного Кодексу.

Наведене свідчить про правильність
висновку апелянта в апеляційній скарзі. Проте, виходячи з підстав, додатково
сформульованих апеляційним судом щодо пропуску позивачем встановленого ст.99
КАС України річного строку давності, який поширюється на спірні правовідносини,
в задоволенні позовних вимог прокурора Коломийського району в інтересах держави
-Державної податкової адміністрації в особі
Коломийської об”єднаної державної податкової інспекції щодо стягнення з
підприємця  ОСОБА_1  податкового боргу  в сумі 510 грн. слід відмовити, залишивши
постанову місцевого суду і в цій частині без змін.

З вищенаведеного доводи скаржника
про скасування рішення місцевого суду є безпідставними.

Рішення місцевого суду прийняте у
відповідності з вимогами  діючого
законодавства, а тому підстав для його скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 198, 200,205,206
КАС України, суд,

у х в а л и в:

постанову господарського суду
Івано-Франківської області від 15.02.2007 року в справі за номером АП-17/360
залишити без змін, а апеляційну скаргу
Коломийської об”єднаної державної податкової інспекції  -без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи  повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий-суддя:
С.М.Бойко

Судді:
Т.Б.Бонк

Р.І.Марко