ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2007                                                                                   Справа № 2/62

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:   судді Науменко І.М. –доповідач

суддів: Білецької Л.М., Голяшкіна О.В.

при секретарі судового засідання: Прокопець Т.В.

За участю представників сторін:

від позивача:  Даценко Олена Олександрівна юрисконсульт 1 категорії, довіреність №165/07  від 23.01.07;

від відповідача:  Шумський Олександр Олександрович представник, довіреність №597  від 30.08.06;

від відповідача:  Звіздун Анатолій Михайлович представник, довіреність №877  від 22.11.06;

розглянувши апеляційну скаргу Комунального ремонтно-експлуатаційного підприємства № 11, м. Кіровоград на рішення господарського суду Кіровоградської області від 14.12.06р.   у справі № 2/62

за позовом   відкритого акціонерного товариства „Кіровоградобленерго”, м. Кіровоград

до   Комунального ремонтно-експлуатаційного підприємства № 11, м. Кіровоград

про  стягнення 851733,24 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 14.12.06р. у справі № 2/62 (суддя Деревінська Л.В.) позов задоволено частково.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що після часткової сплати заборгованості грошовими коштами та шляхом проведення заліку згідно протоколів погодження борг відповідача перед позивачем становить 643757,48 грн., а з урахуванням пені та індексу інфляції –806591,33 грн..

Не погодившись з рішенням господарського суду від 14.12.06р., відповідач звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення господарського суду Кіровоградської області у справі №2/62 від 14.12.06р., посилаючись на те, що судом було невірно застосовано норми матеріального права, а саме не врахував Правила користування електричною енергією для населення.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу в якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду, дослідивши матеріали справи, вивчивши апеляційну скаргу, заслухавши представників сторін вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як видно з матеріалів справи, між сторонами укладено договір № 123 К від 25.06.2002р на користування електричною енергією, термін дії якого згідно п.6.3. договору продовжено  і на 2006р. Зазначеним договором визначені умови поставки електроенергії позивачеві, умови користування і оплати за використану електричну енергію.

Відповідно до п.2.1.1 договору позивач зобов”язувався поставляти електроенергію відповідачеві, а останній, згідно п.3.2 договору, зобов”язувався проводити розрахунки за спожиту електроенергію в минулому розрахунковому періоді, а також розрахунки за перевитрату договірних величин електричної енергії та ін., оформлені рахунками позивача, самостійно в 5-денний строк після дати виписки рахунків.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов’язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Із матеріалів справи вбачається, що  відповідач надавав позивачеві звіти за використану електроенергію за період з лютого 2003р. по січень 2006р. включно, на підставі яких позивачем  надавались  рахунки на оплату її вартості з зазначенням строку оплати, в т.ч. за лютий 2003р. –до 234.02.2003р., за березень 2003р. -  до 24.03.2003р. / а.с. 10-45 т. 1/. Після часткової сплати заборгованості грошовими коштами та  шляхом проведення заліку згідно протоколів погодження / а.с. 1-106 т. 4/ борг відповідача перед позивачем за використану в квітні 2003 –січні 2006р. та частково і несвоєчасно оплачену електроенергію становить 643757 грн. 48 коп.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу,  інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв  ділового обороту  або  інших  вимог,  що  звичайно ставляться.

У відповідності до статті 530 Цивільного кодексу України зобов’язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк.

За вказаних обставин господарський суд задовольняє позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу в сумі  643757 грн. 48 коп. повністю.

Заперечення відповідача стосовно  наявності боргу в меншій сумі та невідповідності даних ,  зазначених в рахунках із даними звітів спростовуються матеріалами справи. Зазначені розбіжності відповідачем не конкретизовані та свого часу не спростовані і не узгоджені з позивачем  в досудовому порядку. Неконкретне призначення платежу в платіжних документах відповідача та в протоколах погодження дало  позивачеві законну підставу на зарахування  оплати в погашення платежів попередніх років.

Крім того, відповідно до п. 3.3. договору в разі несплати або несвоєчасної оплати за спожиту  електроенергію, споживач сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Позивач просив стягнути пеню в сумі 56084 грн. 793 коп., нараховану за період з 1.08.2005р. по 31.01.2006р. Позов в цій частині правильно задоволені частково на суму 11712 грн. 90-коп., виходячи із наступного.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України  нарахування штрафних санкцій  за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконаним.

Згідно частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Керуючись правилами статті 625 Цивільного кодексу України, позивач заявив позовну вимогу про стягнення з відповідача інфляційних збитків в сумі 119234 грн. 16 коп, нарахованиих  за період з лютого 2003 по січень 2006р. включно та 3 % річних в сумі 32656 грн. 81 коп. за період з 24.02.2003р. по 27.01.2006р.

Судова колегія вважає, що господарський суд при розгляді даної позовної вимоги дійшов вірного висновку про те, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково: на суму  118607 грн. 50 коп. збитків від інфляції та 32513 грн. 45 коп. 3 % річних з простроченої  суми.

За вищевикладених обставин не можуть бути прийняті до уваги та бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі.

Судова колегія не вбачає підстав, передбачених ст.. 104 ГПК України для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.101, 103-105 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 14.12.06р. у справі №2/62  – залишити без змін, а апеляційну скаргу Комунального ремонтно-експлуатаційного підприємства № 11, м. Кіровоград –без задоволення.

Постанова може бути оскаржена до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя                                                                              І.М. Науменко

Суддя                                                                                         Л.М. Білецька

Суддя                                                                                                   О.В. Голяшкін

З оригіналом згідно

Помічник судді                              К.С. Лукінова