ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08.02.07                                                                                           Справа№ 4/2458-9/332

Господарський суд Львівської області у складі судді Данко Л.С.,

При секретарі Козак І.Б.,

Розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом: Львівського комунального підприємства “Залізничтеплоенерго”, м. Львів,

До відповідача: Дочірнього підприємства “ЛАНТ-ЖКВ” ВАТ “Львівський завод автонавантажувач”, м. Львів,

Про  стягнення  26827 грн. 53 коп.

За участю представників:

Від позивача: Терех-Лагодюк О.М., довіреність № 2 від 03.01.06р.,

Від відповідача: Гоїн О.І., довіреність від 28 листопада 2006р.

Представникам  роз»яснено права і обов»язки передбачені ст. 22 ГПК України, зокрема право відводу судді (ст. 20 ГПК України). Заяв та клопотань про відвід  судді не заявлено. Учасники подали письмове клопотання про відмову від технічної фіксації судового процесу.

Суть спору: розглядається справа за позовом Львівського комунального підприємства “Залізничтеплоенерго”, м. Львів, до відповідача: Дочірнього підприємства “ЛАНТ-ЖКВ” ВАТ “Львівський завод автонавантажувач”, м. Львів, про  стягнення  26827 грн. 53 коп., в т.ч.  23715 грн. 66 коп. основного боргу, 841 грн. 62 коп. інфляційних витрат, 361 грн. 20 коп. –три відсотки річних та 1909 грн. 05 коп. пені та  стягнення  судових витрат.

Представник  позивача  подав документи, які вимагалися судом, подав акт взаємозвірки сторін, підписаний сторонами та посвідчений печатками сторін, просить стягнути з відповідача на свою користь 26827 грн. 53 коп. , в т.ч.  23715 грн. 66 коп. основного боргу, 841 грн. 62 коп. інфляційних витрат, 361 грн. 20 коп. –три відсотки річних та 1909 грн. 05 коп. пені та  стягнути  судові витрати.

Відповідач,  відзиву на позовну заяву не представив, представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала в сумі 23715 грн. 66 коп. основного боргу, 841 грн. 62 коп. інфляційних витрат, 361 грн. 20 коп. –три відсотки річних, щодо стягнення 1909 грн. 05 коп. пені, просить застосувати п. 3 статті 83 ГПК України та зменшити розмір неустойки з тих підстав, що за спожиту теплову енергію не розрахувалися споживачі відповідача – фізичні особи, мешканці житлових будинків, що відповідач вживає заходів до стягнення сум з фізичних осіб, про що подав позови до загального суду, інших доходів у відповідача для розрахунків з позивачем у нього немає.

Представник позивача заперечує проти застосування судом п. 3 статті 83 ГПК України та пояснив, що розмір пені нараховано відповідно до умов договору, який підписано двома сторонами, а оскільки відповідач і порушення договору вчасно не розраховувався, просить стягнути з нього на свою користь пеню у повному розмірі за несвоєчасне виконання грошових зобов”язань.

Справа розглядається за правилами визначеними у статті 75 ГПК України –за наявними у ній матеріалами.

У ході судового розгляду ВСТАНОВЛЕНО:

Між Позивачем та відповідачем 01.10.2002р. укладено договір № 4231 про постачання теплової енергії в гарячій воді. Згідно умов зазначеного договору (п.1.)позивач (енергопостачальна організація) взяв на себе зобов”язання поставити відповідачеві (покупцеві за договором) теплову енергію в гарячій воді в потрібних обсягах, а відповідач (покупець) зобов”язувався отримувати та сплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені договором.

Позивач свої зобов”язання за даним договором виконав, за період з 01.11.2005р. по 01.10.2006р. поставив відповідачу теплову енергію на суму 23715 грн. 66 коп.

Розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться виключно у грошовій формі відповідно до встановлених тарифів ( п. 6.1.),  розрахунковим періодом є календарний місяць (п.6.2.), покупець до 25-го числа місяця, наступного за звітним, сплачує енергопостачальній організації вартість фактично спожитої енергії ( п. 6.3).

Відповідач своїх  зобов”язань за даним договором не виконав. Заборгованість відповідача перед позивачем  за період з 01.11.2005р. по 01.10.2006р. складає 23715 грн. 66 коп., що підтверджується матеріалами справи та було визнано представником відповідача в судовому засіданні.

Статтею 173 ГК України визначено, що господарським визнається зобов”язання, що виникає між суб”єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб”єкт ( зобов”язана сторона, у тому числі боржник) зобов”язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб”єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб”єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов”язаної сторони виконання обов”язку.

Статтею 175 ГК України передбачено, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов”язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійснені господарської діяльності, в силу яких зобов”язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов”язаної сторони виконання її обов”язку.

Майнові зобов”язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов”язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов”язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть гос подарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до право порушників господарських санкцій на підставах і в по рядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Частиною 2 цієї статті визначено, що застосування господарських санкцій повинно га рантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування зби тків учасникам господарських відносин, завданих внас лідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Стаття 217 ГК України передбачає, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають не сприятливі економічні та/або правові наслідки. Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що у                  сфері господарювання застосовуються такі ви ди господарських санкцій: відшкодування збитків; штраф ні санкції; оперативно-господарські санкції.

Частиною 4 цієї статті передбачено, що господарські санкції застосовуються у встановле ному законом порядку за ініціативою учасників госпо дарських відносин, а адміністративно-господарські сан кції —уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Статтею 218 ГК України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальнос ті учасника господарських відносин є вчинене ним пра вопорушення у сфері господарювання  (частина 1), а частиною 2 цієї статті передбачено, що підставою господарсько-правової відповідальнос ті учасника господарських відносин є вчинене ним пра вопорушення у сфері господарювання. Частина 3 зазначеної статті передбачає, що учасник господарських відносин відповідає за не виконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення госпо дарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господар ського правопорушення. У разі якщо інше не передба чено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе госпо дарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможли вим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обста винами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для ви конання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до статті  219 ГК України, визначено, зо за невиконання або неналежне виконання госпо дарських зобов'язань чи порушення правил здійснення господарської діяльності правопорушник відповідає на лежним йому на праві власності або закріпленим за ним на праві господарського відання чи оперативного упра вління майном, якщо інше не передбачено цим Кодек сом та іншими законами.

Стаття 230 ГК України передбачає, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнають ся господарські санкції у вигляді грошової суми (не устойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відно син зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь пеню у розмірі  1909 грн. 05 коп., яка нарахована відповідно до п. 7.2.3. договору № 4231, ст.. 3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов”язань” в редакції Закону України від 10.01.2002р., частини 6 ст. 232, частини 2 ст. 343 ГК України. Розрахунок в матеріалах справи.

Відповідач просить застосувати пункт 3 статті 83 ГПК України, зменшити розмір пені, враховуючи ту обставину, що необхідно виплачувати заробітну плату, наявний борг перед бюджетом, який виплачується в першу чергу,  наявність заборгованості мешканців перед відповідачем зі сплати за комунальні послуги.

Статтею 83 ГПК України передбачено право господарського суду щодо прийняття рішення і п. 3 передбачено право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов”язання. Відповідно до вимог п. 3 ст. 83 ГПК України суд прийшов до висновку, зменшити розмір пені на 20% та стягнути з відповідача на користь позивача  1813 грн. 60 коп., виходячи з розрахунку:  1909.05 грн. х 20% : 100 = 95.45 грн.; 1909.05 грн. –95.45 грн. = 1813,60 грн. Крім того, право суду зменшувати розмір штрафних санкцій передбачено частиною 2 статті 233 ГК України, а статтею 230 ГК України до штрафних санкцій віднесено (неустойку, штраф, пеню). Отже, зменшення судом розміру пені на 20%, в даному випадку, не суперечить чинному законодавству.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь інфляційні витрати в сумі  841 грн. 62 коп. та три відсотки річних в сумі 361 грн. 20 коп., які нараховані відповідно до вимог статті 625 ЦК України, яка передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов”язання, на вимогу кредитора зобов”язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, в також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд заслухав пояснення  позивача та відповідача, оглянув та дослідив подані докази, оцінив їх в сукупності, прийшов до висновку, що позов документально та нормативно обґрунтований, відповідачем визнаний, підлягає до задоволення частково.

Судові витрати покласти на сторони  пропорційно задоволених позовних вимог згідно із ст. 49 ГПК України.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 173, 175, 179, 216, 218, 232, 343, 230, 232 –233, 343 ГК України, ст. ст. 509,  526,  530, 546, 549, 550, 551, 610, 611, 612, 614,  625 ЦК України, ст.ст. 1, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 80, 82 - 85, 116-118 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задовільнити  частково.

2.          Стягнути з Дочірнього підприємства “ЛАНТ-ЖКВ” ВАТ “Львівський завод автонавантажувач”, п. і. 79069, м. Львів, вул. Шевченка, 392а () на користь Львівського комунального підприємства “Залізничнетеплоенерго”, п. і. 79054, м. Львів, вул. С.Петлюри, 4а ( ) 23715 грн. 66 коп. основного боргу,  1813 грн. 60 коп. пені, 841 грн. 62 коп. інфляційних витрат, 361 грн. 20 коп. відсотків річних, 268 грн. 27 коп. державного мита та  118 грн. 00 коп. витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          В задоволенні решти позовних вимог відмовити у зв”язку із застосуванням до відповідача пункту 3 статті 83 ГПК України, частини 2 статті 233 ГК України.

4.          Накази видати в порядку ст. 116, 117 ГПК України.

За згодою сторін  30.11.2006р. оголошено вступну і резолютивну частини рішення. Повний текст рішення оформлено відповідно до ст. 84, 85 ГПК України, підписано 30.11.2006 року. Рішення може бути оскаржено в порядку та строки визначені статтями 91-93 ГПК України. Рішення набирає законної сили згідно статті 85 ГПК України –після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя                                                                                                       Данко Л.С.