ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
У Х В А Л  А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"17" травня 2007 р.
Справа № 1/7/07

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Туренко В.Б.

суддів Бандури Л.І., Поліщук Л.В.

при секретарі судового засідання  Соломахіній О.О.

за участю представників сторін:

від позивача –Птичкіна В.В.

від відповідача –Рибальченко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги СДПІ по роботі з ВПП у м. Миколаєві

на постанову господарського суду Миколаївської області від  14.02.2007р.

у справі № 1/7/07

за позовом ТОВ „Миколаївський глиноземний завод”

до СДПІ по роботі з ВПП у м. Миколаєві

про  визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, зобов’язання надати органу держказначейства висновок про відшкодування з бюджету за серпень 2006р. 18464920.00грн.

встановив:

СДПІ по роботі з ВПП у м. Миколаєві здійснена позапланова документальна перевірка фінансово-господарської діяльності ТОВ „Миколаївський глиноземний завод” з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування ПДВ на розрахунковий рахунок по декларації з ПДВ за серпень 2006 року, за наслідками якої складено акт   від 24.11.2006р.    № 69/36-000/33133003, де зазначено, що в порушення п.п.7.7.2. п.7.7. ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” підприємством завищено заявлену суму бюджетного відшкодування за серпень 2006 року на 294618.00грн., а саме ТОВ „Миколаївський глиноземний завод” у суму податку на додану вартість, фактично сплачену у попередньому податковому періоді постачальнику товарів включило сплачений податок на додану вартість ТОВ „Карпатнефтіхім” за придбану соду каустичну та її транспортування всього в сумі 969013.41грн., що перевищує суму ПДВ враховану у складі податкового кредиту за липень   2006 року на суму 294617.85грн.( а.с.11-13).

На підставі вказаного акту, СДПІ по роботі з ВПП у м. Миколаєві 8.12.2006р. прийнято податкове повідомлення-рішення № 00002036/0 про зменшення суми бюджетного відшкодування ПДВ за серпень 2006 року на суму 294618.00грн.(а.с.8).

В січні 2007 року ТОВ „Миколаївський глиноземний завод” звернулось з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування вказаного податкового повідомлення-рішення та зобов’язання СДПІ по роботі з ВПП у м. Миколаєві надати органу державного казначейства висновок про відшкодування з бюджету ПДВ за серпень 2006 року в сумі 18464920.00грн. Позовні вимоги обґрунтовані невідповідністю висновків ДПІ вимогам  Закону України „Про податок на додану вартість”, неправомірністю здійснення податковим органом позапланової перевірки; складенням акту із порушенням Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України № 327 від 10.08.2005р.(а.с.3-7).

Заперечуючи проти задоволення позову, ДПІ послалась на обставини, викладені в акті перевірки (а.с.24-29).

Постановою господарського суду Миколаївської області від 14.02.2007р. (суддя Васильєва Л.І.), яка складена у повному обсязі відповідно до вимог ст.160 КАС України 24.02.2007р., позов задоволено у повному обсязі з мотивів правомірності включення позивачем суми 294618грн. до загальної суми розрахунку бюджетного відшкодування за серпень 2006 року та обов’язку податкового органу надати висновок до органу держказначейства на відшкодування бюджетної заборгованості за результатами перевірки. Такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на правовому аналізі п.п.7.7.1., 7.7.2.,  7.7.5. п.7.7. ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість”, пункту 5.12.2. Порядку заповнення та подання податкової декларації з ПДВ, затвердженого наказом ДПА України від 30.05.1997р. № 166 (із змінами). При цьому судом відхилені доводи позивача щодо неправомірності здійснення відповідачем позапланової перевірки із посиланням на п.9 ст.11-1 Закону України „Про державну податкову службу в Україні”.

Не погодившись із постановою суду, відповідач 6.03.2007р. звернувся із заявою про апеляційне оскарження, а 26.03.2007р. –із апеляційною скаргою, в якій просив постанову скасувати, у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу від позивача не надійшли.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи та додатково надані документи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із наступного.

Як вбачається з акту перевірки (таблиця № 13), позивач у Податковій декларації з ПДВ за серпень 2006 року визначив:

-          у рядку 21 від’ємне значення ПДВ поточного періоду в сумі 7355220.00грн.,  а за  даними ДПІ –7353914грн.. розбіжність склала 306.00грн., яка не оспорюється позивачем (а.с.11, 17);

-          у рядку 24 від’ємне  значення ПДВ попереднього податкового періоду  (липень 2006р.) в сумі 20476099.00грн., а за даними ДПІ –38303762.00грн.,  тобто більше на 17827663грн. (а.с.11, 17).;

-          у рядку № 25 сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню –18759538.00грн (а.с.17), яка включає суми ПДВ фактично сплачені позивачем постачальниками товарів (послуг) у попередньому податковому періоді –липні 2006 року. Зазначена сума вказана у рядку 3 Розрахунку бюджетного відшкодування –за серпень 2006 року (а.с.19) і не перевищує залишок від’ємного значення попереднього податкового періоду –20476099.00грн.

Отже, висновок ДПІ в цій частині не відповідає фактичним обставинам справи.

З акту перевірки вбачається, що бюджетне відшкодування за серпень  2006 року зменшено на 294618.00грн., оскільки підприємство сплатило на користь ТОВ „Карпатнефтехім” ПДВ в сумі 969013.41грн., а до податкового кредиту липня 2006 року частина суми ПДВ –294618.00грн. не була включена, що є порушенням п.п.7.7.2. п.7.2. ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” (а.с.12-13). Однак, ДПІ не враховано слідуюче.

Податкова накладна від ТОВ „Карпатнефтехім” була отримана                  ТОВ „Миколаївський глиноземний завод” лише в серпні 2006 року, що не оспорюється податковим органом.

Згідно з п.п.7.5.1. п.7.5 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” від 03.04.97 р. з подальшими змінами датою виникнення права на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг); або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податків товарів (робіт, послуг).

Підставою для нарахування податкового кредиту є податкова накладна (п.п.7.2.6. п.7.2 ст.7 названого Закону).

Підпунктом 7.4.5. пункту 7.4. ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” встановлено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого податку, не підтверджені податковими накладними.

Відповідно до п.п.7.7.1. п.7.7. ст.7 вищеназваного Закону, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов’язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1. цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду.

При від’ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1. цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у т.ч. розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при відсутності –зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

П.п.7.7.2. п.7.7. ст.7 названого Закону встановлено, що у випадку, коли сума розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від’ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від’ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів(послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (робіт);

б) залишок від’ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Із аналізу вищеназваних норм випливає, що платник податку має право на податковий кредит при наявності податкової накладної, а на бюджетне відшкодування –при наявності від’ємного значення податку і фактичній сплаті платником податку у попередньому періоді в розмірі, що не перевищує суми від’ємного значення.

Згідно з п.п.7.7.5. п.7.7. ст.7  Закону України „Про податок на додану вартість” протягом 30 днів наступних за днем отримання податкової декларації, податковий орган проводить документальну невиїзну перевірку (камеральну) заявлених у ній даних.  За наявності достатніх підстав вважати, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має протягом такого ж строку провести позапланову виїзну перевірку (документальну) платника для визначенні достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування. Податковий орган зобов’язаний у п’ятиденний термін після  закінчення перевірки  надати органу державного казначейства висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Матеріалами  справи  підтверджено, що сума податку в серпні 2006 року розрахована, згідно із п.п.7.7.1. п.7.7. ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість”, має від’ємне значення, сплачена у попередньому податковому періоді (липень 2006 року), яке не перевищує суми  від’ємного значення у періоді, за який подано заяву про відшкодування.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків, що позивач правильно включив суму 294618.00грн. до загальної суми бюджетного відшкодування за серпень 2006 року, у зв’язку з чим визнав протиправним та скасував оспорене податкове повідомлення-рішення, правомірно зобов’язав ДПІ надати висновок органу держказначейства про відшкодування бюджетної заборгованості за серпень 2006 року в сумі 18464920.00грн., яка підтверджена результатами перевірки, згідно акту від 24.11.2006р. № 69/36-000/33133003 (а.с.11). З огляду на зазначене пояснення ДПІ стосовно причин ненадання висновків на відшкодування ПДВ та позивача щодо надходження на його рахунок в березні 2007 року коштів в загальній сумі 10285006.71грн.         (а.с.69-71, 73-75) не приймається колегією до уваги, так як обставини, викладені в цих поясненнях виникли після прийняття судом першої інстанції рішення по даній справі і розглядаються в окремому адміністративному  провадженні по іншій справі, а суми ПДВ, які фактично відшкодовані позивачу мають бути враховані ДПІ при наданні органу держказначейства відповідного висновку.

Посилання ДПІ на п.1.8. ст.1 Закону України „Про податок на додану вартість” є необґрунтованим, так як у цій нормі законодавства міститься лише визначення терміна „бюджетне відшкодування” і не визначено жодних підстав, від яких би залежало право на податковий кредит. Зазначений пункт дає загальне розуміння терміна „бюджетне відшкодування” і є відсильною нормою, оскільки безпосередньо не встановлює порядок визначення суми бюджетного відшкодування, а відсилає до інших норм цього Закону, якою слід вважати п.п.7.7.1. п.7.7. ст.7 зазначеного Закону. Цією нормою передбачається, що суми податку, які підлягають сплаті до бюджету або відшкодуванню із бюджету, визначаються як різниця між загальною сумою податкового зобов’язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного періоду. Отже, суми бюджетного відшкодування прямо залежить від правильного визначення суми податкових зобов’язань  та податкового кредиту, а не навпаки.

З огляду на наведене, підстави для скасування постанови суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу  адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу СДПІ по роботі з ВПП у м. Миколаєві залишити без задоволення, а постанову господарського суду Миколаївської області від 14.02.2007р. у справі № 1/7/07 –без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя                                                  Туренко В.Б.

Суддя                                                                      Бандура Л.І.

Суддя                                                                      Поліщук Л.В.