СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

18 червня 2007 року
Справа № 2-14/1700-2007

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  ,

суддів                                                                      ,

,

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився,  підприємства з іноземною інвестицією товариство з обмеженою відповідальністю "Уінденерго ЛТД";

відповідача: не з'явився,  державного підприємства "Донузлавська вітрова електростанція";

розглянувши апеляційну скаргу державного підприємства "Донузлавська вітрова електростанція" на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Курапова З.І.) від 2 квітня 2007 року у справі № 2-14/1700-2007,

за позовом           підприємства з іноземною інвестицією товариство з обмеженою відповідальністю "Уінденерго ЛТД" (вул. Кільцева дорога, 4,Київ,03180)

до           державного підприємства "Донузлавська вітрова електростанція" (вул. Д. Ул'янова, 86, Євпаторія, 97400)

про стягнення 420000,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 2 квітня 2007 року у справі №2-14/1700-2007 (суддя Курапова З.І.) задоволено позов підприємства з іноземною інвестицією товариство з обмеженою відповідальністю "Уінденерго ЛТД" до державного підприємства "Донузлавська вітрова електростанція" про стягнення 420000,00грн.

Суд стягнув з державного підприємства "Донузлавська вітрова електростанція" на користь підприємства з іноземною інвестицією товариство з обмеженою відповідальністю "Уінденерго ЛТД" 420000,00грн. заборгованості, 4200,00грн. державного мита та 118,00грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Відповідач, не погодившись з рішенням господарського суду, звернувся до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначене рішення місцевого господарського суду, у задоволенні позову відмовити.

Сторона посилається на те що, господарським судом при прийнятті рішення було порушено норми матеріального та процесуального  права,  висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідач  вказує на те, що суд першої інстанції ґрунтуючись лише на договорі поставки та додаткових угод до нього, які було надано позивачем, встановив що у відповідача є грошові зобов'язання перед позивачем. Таким чином, не дослідивши правовідносини сторін за поставкою, не дослідивши первісні бухгалтерські документи, суд першої інстанції дійшов абсолютно невірного висновку про виникнення зобов'язань відповідача перед позивачем.

В судове засідання призначене до розгляду на 18 червня 2007 року представники сторін не з'явились, про час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином, не надали суду доказів поважних підстав своєї відсутності та не скористались своїм процесуальним правом участі в судовому засіданні.

Судова колегія, порадившись на місці, ухвалила можливим розглянути справу по суті у відсутності представників сторін, оскільки стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов’язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін –це право, а не обов’язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез’явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Оскільки матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, підстав для відкладення розгляду справи не вбачається.

На підставі статті 101 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія повторно розглянувши матеріали справи, встановила наступне.

Позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача 420000,00грн. заборгованості. (а. с. 2-4).

Позивач свої позовні вимоги мотивував невиконанням відповідачем договірних зобов'язань з оплати одержаного товару.

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив у повному обсязі. Рішення суду було мотивовано тим, що відповідно до графіку платежів відповідач був зобов'язаний у період ІІІ кварталу 2003  по ІІІ квартал 2006  сплатити заборгованість в сумі 455000,00грн., а платіжним дорученням від 23.10.2003 відповідач сплатив 10000,00грн. Як вказано у позові, позивач частково списав заборгованість відповідача у сумі 25000,00грн. згідно з статтею 257 Цивільного кодексу України з урахуванням строку позовної давності, таким чином, заборгованість станом на 01 грудня 2006  становить 420000,00грн. та підтверджується матеріалами справи.

Судова колегія розглянувши матеріали справи, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, дослідивши надані докази, дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.03.2000 підприємство з іноземною інвестицією "Уінденерго ЛТД2 (Продавець) і державне підприємство "Донузлавська вітрова електростанція" (Покупець) уклали договір № 92-П, відповідно до якого Продавець продає, а Покупець покупає 3 (три) американських вітротурбіни USW56-100, які були змонтовані на Донузлавській вітровій електростанції (пункт 1.1. договору).

В пункті 2.1 договору зазначено, що вартість трьох американських вітротурбіни становить 602212,11грн.

Додатком від 22.02.2002. (а. с. 8) до договору №92-П від 09.03.2000, сторонами було передбачено графік погашення заборгованості протягом з 3 кварталу 2003  по 3 квартал 2007  у сумі по 35000,00грн. щоквартально і 7212,11грн. у 4-му кварталі 2007.

Згідно з статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-ХІY, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, яки фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні облікові документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа, дату і місце складання, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до 2, 3, 4 Інструкції "Про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей", затвердженої наказом Міністерства фінансів України № 99 від 16.05.1996 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 12.07.96 №293/1318, товарно-матеріальні цінності повинні відпускатися покупцям тільки по довіреності покупця.

З представлених доказів в матеріалах справи вбачається, що накладні та довіреності Покупця, які б підтверджували відпуск товару відповідачу, у Покупця відсутні. Як пояснює представник позивача, вказані документи знищені, у зв'язку з закінченням строку зберігання.

Проте, відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, факт передачі вітротурбін у кількості 3 штук за договором №92-П від 09.03.2000 підтверджується актами прийому - передачі основних засобів №2, 3, 4 від 31.03.2000, підписаним з боку відповідача про прийом обладнання В.О. директора Богма В.М.

Крім того, поставку вітротурбін за договором №92-П від 09.03.2000 позивач також підтверджує актом звірки взаємних розрахунків від 22.02.2002 (а. с. 9)  і актом звірки від 01.09.2006 (а. с. 10), які було підписано з боку відповідача головним бухгалтером Соболевою Л.В., що підтверджує проведення у первинному бухгалтерському обліку факту одержання спірного товару.

Крім того, наявність боргу за договором №92-П від 09.03.2000 підтверджується Протоколом наради між державним підприємством "Донузлавська вітрова електростанція" і підприємством "Уінденерго ЛТД" по питанню стану розрахунків за договором на 22.02.2002, який підписано директором і головним бухгалтером відповідача (а. с. 7),  заборгованість у сумі 602212,11грн. за договором №92-П від 09.03.2000, також зафіксована у графіку погашення заборгованості (а. с. 8).

Також, платіжним дорученням №161 від 23.10.2003 відповідач перерахував позивачеві 10000,00грн. з призначенням платежу: "кредиторська заборгованість" згідно з договором №92-П від 09.03.2000 і додаткової угоди від 22.02.2002  за обладнання, у тому числі податку на додану вартість-1666,67грн.

Таким чином, відповідальні особи відповідача своїми діями, а саме складанням актів прийому-передачі, укладанням додаткової угоди до договору з графіком погашення боргу, актами звірки взаємних розрахунків, частковим перерахуванням боргу у рахунок одержаного товару, фактично підтвердили факт одержання товару за договором №92-П від 09.03.2000.

Як свідчать матеріали справи, факт одержання трьох вітротурбін не заперечується представником відповідача.

Як встановлено статтею 193 Господарського кодексу України, статтями 526, 530, 712 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк, за договором поставки продавець передає, а покупець приймає або зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з графіком платежів, відповідач був зобов'язаний у період ІІІ кварталу 2003  по ІІІ квартал 2006  сплатити заборгованість в сумі 455000,00грн., а платіжним дорученням від 23.10.2003 відповідач сплатив 10000,00грн., як вказано у позові, позивач частково списав заборгованість відповідача у сумі 25000,00грн. згідно з статтею 257 Цивільного кодексу України з урахуванням строку позовної давності.

Таким чином, заборгованість станом на 01 грудня 2006  становить 420000,00грн. та підтверджується матеріалами справи, і на підставі даних фактів, суд першої інстанції вірно, на думку судової колегії дійшов висновку про те, що заборгованість у сумі 420000,00грн. є обґрунтованою  та підлягає стягненню.

Отже, судова колегія не може прийняти до уваги посилання відповідача, які було викладено в апеляційній скарзі, оскільки вони суперечать нормам чинного законодавства України та спростовуються доказами наданими в матеріалах справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване  рішення було прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права та підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим  від 2 квітня 2007 року у справі № 2-14/1700-2007 залишити без змін.

2.Апеляційну скаргу державного підприємства "Донузлавська вітрова електростанція" залишити без задоволення.

Головуючий суддя

Судді