СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

25 червня 2007 р.                                                                               Справа
№ 11/135-07

за позовом Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідент.код НОМЕР_1)

до   Державної податкової інспекції у м. Вінниці
(21027, м. Вінниця, вул. 30-річчя Перемоги, 21

про
визнання дій ДПІ у м. Вінниці з проведення перевірки незаконними та
визнання нечинними податкового повідомлення-рішення НОМЕР_2 від 05.10.2006 р. і
першої податкової вимоги від 27.10.2006 р. НОМЕР_3

Суддя                                        М. Кожухар

Секретар судового засідання  Т. Геєчко

Представники:

позивача       -
ОСОБА_2 -за дорученням

відповідача -не з'явився

Справу розглянуто із звукозаписом
судового процесу.

ВСТАНОВИВ:

Подано позов про визнання проведеної
ДПІ у м. Вінниці перевірки незаконною, а акту НОМЕР_4 від 05.10.2006 р.
недійсним повністю та скасування податкового повідомлення-рішення НОМЕР_2 від
05.10.2006 р.

В судовому засіданні 19.06.2007 р.
представник позивача заявив про збільшення позовних вимог: просив також визнати
недійсною першу податкову вимогу від 27.10.2006 р. НОМЕР_3, що зафіксовано
звукозаписом судового засідання.

20.06.2007 р. позивач подав до суду
заяву про збільшення розміру (кількості) та часткової зміни позовних вимог, а
саме просив: визнати проведену ДПІ у м. Вінниці перевірку незаконною, а акт
НОМЕР_4 від 05.10.2006 р. недійсним повністю та визнати нечинними податкове
повідомлення-рішення НОМЕР_2 від 05.10.2006 р. і першу податкову вимогу від 27.10.2006
р. НОМЕР_3.

В судовому засіданні 25.06.2007 р.
представник позивача позовні вимоги підтримав та пояснив, що під вимогами про
визнання незаконною перевірки він має на увазі дії податкового органу щодо
проведення документальної перевірки, яка оформлена актом НОМЕР_4 від 05.10.2006
р.

Відповідач правом участі в розгляді
справи 25.06.2007 р. не скористався, про час і місце судового засідання
повідомлений 19.06.2007 р. через його представника під розписку, повідомлень
про причини неявки його представника в судове засідання та про поважність таких
причин у справу на час її розгляду від відповідача не надійшло. З огляду на це
та на те, що відкладення розгляду справи неможливе, оскільки 25.06.2007 р.
закінчується передбачений ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства
України (далі -КАС України) двохмісячний строк для розгляду справи, останню
відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України розглянуто без участі представника
відповідача за наявними матеріалами.

Позовні вимоги мотивовані наступним.

Позапланову перевірку дотримання вимог
податкового та валютного законодавства ПП ОСОБА_1 всупереч вимогам ст. 11-1
Закону України «Про державну податкову службу в Україні»здійснено  без належних підстав, а саме: без
відповідного рішення суду, та з порушенням порядку здійснення перевірки, яке
полягає у тому, що наказ керівника податкового органу позивачу до початку
перевірки не пред'явлено, направлення на перевірку надіслано позивачу з пакетом
документів (повідомленням-рішенням, актом перевірки, актом відмови від
отримання матеріалів документальної перевірки, актом відмови від підпису
матеріалів документальної перевірки) після прийняття податкового
повідомлення-рішення. Цими діями, на думку позивача, порушено його права,
передбачені ст.ст. 3,8,19,21,30,42 Конституції України. Також позивач вважає,
що не порушував пп. 7.2.4 п. 7.2, пп. 7.4.5 п. 7.4  ст.7 Закону України „Про податок на додану
вартість", так як: 1) не підпадає під дію 7.2.4 п. 7.2 ст.7 Закону; 2)
податковий кредит позивача підтверджено наданими йому контрагентом податковими
накладними; 3) до позивача застосовано фінансові санкції без доведення
протиправності вчинених ним дій, причинно-наслідкового зв'язку між
правопорушенням і протиправною дією або бездіяльністю та вини у вчиненні
правопорушення.

Відповідач проти позову заперечив,
посилаючись на таке.

Зустрічною перевіркою
ТОВ"ІнвестБудМонтаж" встановлено, що це товариство знято з
податкового обліку 01.11.2004 р. У відповідності до п.1.ч.6 ст. 11-1 ЗУ
"Про державну податкову службу в Україні" від 04.12.1990р. №509-ХІІ
(із змінами та доповненнями) СПД ОСОБА_1 було направлено лист за НОМЕР_5 від
12.09.06р. про надання пояснень (поштове повідомлення про вручення НОМЕР_6).
Однак СПД ОСОБА_1 не з'явився у зазначений законом термін до ДПІ у м. Вінниці.
Тому начальником ДПІ у м. Вінниці 04.10.2006р. підписано направлення НОМЕР_7 на
проведення позапланової перевірки на підставі вказаної вище статті закону.
Перевіркою встановлено завищення позивачем податкового кредиту на підставі
податкових накладних ТОВ "ІнвестБудМонтаж", яке не було платником ПДВ
і не мало права їх видавати. Штрафні санкції застосовано до позивача відповідно
до підпункту 17.1.3. пункту 17.1. статті 17 Закону України „Про порядок
погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами".

З пояснень представника позивача та
наданих матеріалів вбачається таке.

З 03.04.2006 р. по 21.04.2006 р.
державними податковими інспекторами  ДПІ
у м. Вінниці здійснено планову документальну перевірку дотримання вимог
податкового та валютного законодавства суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1 (далі -СПД) за період з 24.02.2005 р. по 31.12.2005 р., яка оформлена
актом НОМЕР_8 від 26.07.2006 р.

В пункті 1.21 акту зазначено, що для
підтвердження податкового кредиту надано запити для проведення зустрічних
перевірок по питанню взаємовідносин СПД із 8-ма постачальниками, у тому рахунку
-з ТОВ «ІнвестБудМонтаж».

17.07.2006 р. з ДПІ у Печерському районі
м. Києва до ДПІ у м. Вінниці надійшов лист НОМЕР_9 від 10.07.2006 р., у якому
повідомлялось, що свідоцтво платника податку на додану вартість  ТОВ «ІнвестБудМонтаж»анульовано 27.10.2004
р., у зв'язку з поданням заяви за формою № 3-Р про ліквідацію товариства за
рішенням власника. До листа також додано довідку про зняття ТОВ
«ІнвестБудМонтаж»з обліку платника податків від 01.11.2004 р. за № 2524, у
зв'язку з ліквідацією на підставі рішення зборів учасників товариства від
15.05.2004 р. НОМЕР_10.

18.09.2006 р. СПД ОСОБА_1 вручено лист
ДПІ у м. Вінниці з пропозицією з'явитись до ДПІ у м. Вінниці для надання
пояснень з приводу взаємовідносин з ТОВ «ІнвестБудМонтаж», що стверджується
копією листа з поштовим повідомленням про вручення його СПД.

Представник позивача факт отримання
цього листа СПД не спростував, доказів реагування на нього не надав.

09.10.2006 р. начальник ДПІ у м.
Вінниці видав наказ НОМЕР_11 про проведення позапланової виїзної перевірки СПД
ОСОБА_1 з 04.10.2006 р. по 10.10.2006 р. у відповідності з п. 1 ч. 6 ст. 11-1
Закону України «Про державну податкову службу в Україні».

04.10.2006 р. було видано направлення
НОМЕР_7 на проведення позапланової виїзної перевірки СПД.

На підставі названих наказу начальника
ДПІ у м. Вінниці НОМЕР_11 та направлення НОМЕР_7 з 04.10.2006 р. по 05.10.2006
р. здійснено позапланову документальну перевірку, результати якої оформлено
актом НОМЕР_4 від 05.10.2006 р.

У цьому акті зазначено, що СПД придбав
у  ТОВ «ІнвестБудМонтаж»товар на загальну
суму 1078588,99 грн., у тому рахунку ПДВ -180664,91 грн.; згідно податкових
накладних податок на додану вартість віднесено до податкового кредиту: по
податковій накладній НОМЕР_12 від 01.10.2005 р. -в сумі 14000 грн., по
податкових накладних за грудень 2005 р. -в сумі 16664,91 грн.

На підставі цього акту перевірки ДПІ у
м. Вінниці прийнято та надіслано позивачеві податкове повідомлення-рішення
НОМЕР_2 від 05.10.2006 р. про визначення згідно з пп. 4.2.2 ст. 4, пп. 17.1.3
пп. 17.1 ст. 17 Закону України від 21.12.2000 р. № 2181-Ш «Про порядок
погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами»податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі
270997,36 грн. (180664,91 грн. - основний платіж, 90332,45 грн. -штрафних
санкцій) за порушення пп. 7.2.4 п. 7.2, пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України
від 03.04.1997 р. № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість».

27.10.2006 р. ДПІ у м. Вінниці
сформовано та надіслано СПД першу податкову вимогу НОМЕР_3 на сплату
податкового боргу за узгодженим податковим зобов'язанням з  податку на додану вартість в сумі 270997,36
грн. (180664,91 грн. -основний платіж, 90332,45 грн. -штрафних санкцій).

На думку відповідача, СПД не мав права
відносити ПДВ до податкового кредиту, оскільки свідоцтво платника ПДВ ТОВ
«ІнвестБудМонтаж»на  час здійснення
господарських операцій було анульовано, а тому СПД ОСОБА_1 донараховано ПДВ в
розмірі 180664,91 грн. та застосовано до нього штрафні санкції в розмірі 50 %
донарахованого податку.

Позивач вважає, що позапланову
перевірку стосовно нього здійснено без відповідного рішення суду, тобто
безпідставно, при цьому порушено порядок проведення перевірки, а саме: до
початку перевірки йому не вручено наказ та направлення на перевірку. Також він
стверджує що не порушував пп. 7.2.4 п. 7.2, пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану вартість».

Заслухавши пояснення позивача,
дослідивши і оцінивши надані докази, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.ст. 2, 11 Закону України
від 04.12.1990 р. № 509-XII «Про державну податкову службу в Україні»(далі
-Закон № 509-ХП) органи державної податкової служби здійснюють контроль за
додержанням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю
сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків і зборів (обов'язкових
платежів), а також неподаткових доходів, установлених законодавством шляхом,
зокрема, проведення планових та позапланових виїзних перевірок своєчасності,
достовірності, повноти нарахування і сплати податків та зборів (обов'язкових
платежів), додержання валютного законодавства юридичними особами, їх філіями,
відділеннями, іншими відокремленими підрозділами, що не мають статусу юридичної
особи, а  також фізичними особами, які
мають статус суб'єктів підприємницької діяльності чи не мають такого статусу,
на яких згідно із законами України покладено обов'язок утримувати та/або
сплачувати податки і збори (обов'язкові платежі).

Відповідно до ст. 11-1 Закону № 509-ХП
позаплановою виїзною перевіркою вважається перевірка,  яка не передбачена в планах роботи органу
державної податкової служби і проводиться за наявності обставин, зазначених у
ч. 6 цієї статті, і зокрема, якщо за наслідками перевірок інших платників
податків виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків законів
України про оподаткування, валютного законодавства, якщо платник податків не
надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий
запит органу державної податкової служби протягом десяти робочих днів з дня
отримання запиту (п. 1 ч. 6 статті 11-1 Закону № 509-ХП).

Позаплановими  перевірками вважаються також перевірки в
межах повноважень податкових органів, визначених законами України "Про
застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг", "Про державне регулювання виробництва і обігу
спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових
виробів",  а  в інших випадках - за рішенням суду.

Позивач не дав відповіді на
отриманий 18.09.2006 р. письмовий запит ДПІ у м. Вінниці НОМЕР_13 від
12.09.2006 р. щодо надання пояснень стосовно взаємовідносин з ТОВ
«ІнвестБудМонтаж».

За таких обставин податковий орган мав
підстави для проведення позапланової перевірки СПД ОСОБА_1, результати якої
оформлено актом НОМЕР_4 від 05.10.2006 р.

Посилання позивача на те, що підставою
для здійснення такої перевірки мало бути рішення суду є помилковим, оскільки
відповідно до ч. 9 ст. 11-1 Закону № 509-ХП позапланова  виїзна
перевірка   здійснюється   на  підставі
виникнення обставин, викладених у цій статті, за рішенням керівника
податкового органу, яке оформляється наказом. Перелік обставин для здійснення
позапланової перевірки визначено у частинах 6 і 7 статті 11-1 Закону № 509-ХП.
Рішення суду ніяк не може бути віднесено до обставин, за яких наказом керівника
податкового органу призначається позапланова перевірка.

Разом з тим відповідно до статті 11-2
Закону № 509-ХП посадові особи органу державної податкової служби вправі
приступити до проведення планової або позапланової виїзної перевірки за
наявності підстав для їх проведення, визначених цим та іншими законами України,
та за умови надання платнику податків під розписку: 1) направлення на
перевірку, в якому зазначаються дата його видачі, назва органу державної
податкової служби, мета, вид (планова або позапланова), підстави, дата початку
та дата закінчення перевірки, посади, звання та прізвища посадових осіб органу
державної податкової служби, які проводитимуть перевірку. Направлення на
перевірку є дійсним за умови наявності підпису керівника органу державної
податкової служби, скріпленого печаткою органу державної податкової служби; 2)
копії наказу керівника податкового органу про проведення позапланової виїзної
перевірки, в якому зазначаються підстави проведення позапланової виїзної
перевірки, дата її початку та дата закінчення.

Відповідач не надав доказів  вручення позивачу зазначених документів під
розписку до початку перевірки. З наданого позивачем опису документів,
відправлених йому відповідачем поштою, видно, що направлення на перевірку
надіслано позивачу після проведення перевірки разом з актом перевірки та
оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням.

За таких обставин, суд вважає, що
відповідачем порушено порядок проведення позапланової документальної перевірки,
тому позовні вимоги щодо визнання незаконними дій податкового органу підлягають
задоволенню у частині, що стосується порушення порядку проведення перевірки.

Однак суд не вбачає, що цими діями
податковий орган посягнув на права позивача, передбачені ст.ст. 21,30,42
Конституції України, на його життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість
і безпеку (ст. 3 Конституції України) та на принцип верховенства права (ст. 8
Конституції України), про що вказано у позовній заяві без наведення конкретних
обставин щодо порушення податковим органом цих норм Конституції України.

Відповідно до ч. 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України (далі -КАС України) в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача,
якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Докази,
одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до
уваги (ч. 3 ст. 70 КАС України).

З урахуванням наведеного, суд не може
прийняти в якості доказу у справі акт перевірки НОМЕР_4 від 05.10.2006 р.

Дані цього акту позивач не спростував і
не підтвердив, первинні документи щодо правовідносин з ТОВ «ІнвестБудМонтаж»на
пропозицію суду не надав, посилаючись на втрату цих документів та неможливість
їх відновлення через відсутність ТОВ «ІнвестБудМонтаж»за відомою позивачу
адресою.

Але, навіть у разі відповідності даних
акту щодо придбання позивачем товару у ТОВ «ІнвестБудМонтаж»первинним
документам СПД, висновки податкового органу щодо заниження позивачем
податкового зобов'язання з ПДВ не відповідають чинному законодавству.

Відповідно до п 1.7 ст. 1 Закону
України “Про податок на додану вартість” від 03.04.1997 р. № 168/97-ВР (з
подальшими змінами і доповненнями, далі -Закон про ПДВ) податковий  кредит
це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Підпунктом 7.4.1. п.7.4. ст.7 Закону
України “Про податок на додану вартість” встановлено, що податковий кредит
звітного періоду складається із сум податків, сплачених ( нарахованих )
платником податків в звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів ( робіт,
послуг ), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (
обороту ) і основних фондів або нематеріальних активів, що підлягають
амортизації.

Тобто до складу податкового кредиту
звітного періоду відносяться суми податку, сплачені в ціні товару при їх
придбанні, якщо платник податку мав підстави включити витрати на придбання
товару до складу валових витрат
відповідно до вимог ст. 5 Закону України “Про оподаткування прибутку
підприємств”. При цьому для вказаного віднесення відповідних сум податків,
сплачених в ціні товару, до податкового кредиту платника податку, який придбав
зазначений товар, Законом  про ПДВ  не передбачено умов про сплату цих сум до
бюджету. Статтею 7 зазначеного Закону передбачено лише обов'язок платника
податку надати покупцю податкову накладну, а у разі імпорту товарів на митну
територію України документом, що посвідчує право на отримання податкового
кредиту вважається вантажна митна декларація, яка підтверджує сплату податку на
додану вартість.

Якщо контрагент не виконав свого
зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та
негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для
позбавлення платника податку права на податковий кредит, що підтверджений
відповідними документами.

На цьому зокрема наголошено в ухвалі
Верховного Суду України від 15.12.2006 р. у справі за позовом Приватного
підприємства „Офіс-сервіс північ” до Державної податкової інспекції у
Оболонському районі м. Києва  про
визнання недійсним податкового повідомлення-рішення.

Право на податковий кредит виникає у
платника ПДВ на підставі податкової накладної, складеної особою, зареєстрованою
як платник податку у порядку, передбаченому статтею 9 Закону про ПДВ.

Відповідач посилається на анулювання
свідоцтва платника ПДВ ТОВ «ІнвестБудМонтаж».

Відповідно до п 9.8 ст. 9 Закону про ПДВ,  п. 25
Положення про Реєстр платників податку на додану вартість (далі
-Положення), затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України
01.03.2000 N 79, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 3 квітня 2000
р. за N 208/4429, реєстрація платника податку на додану вартість діє до дати її
анулювання, яка відбувається у випадках, якщо:

а) платник податку, який до місяця, в якому подається заява про  анулювання реєстрації, є зареєстрованим
згідно з положеннями підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону більше
двадцяти чотирьох календарних місяців, включаючи місяць реєстрації, та має
за  останні дванадцять поточних
календарних місяців обсяги оподатковуваних операцій, менші за визначені зазначеним
підпунктом;

б) ліквідаційна комісія платника податку, оголошеного банкрутом,
закінчує роботу або платник податку ліквідується за власним бажанням чи за
рішенням суду (фізична особа позбувається статусу суб'єкта господарювання);

в) особа, зареєстрована як платник податку, реєструється як платник
єдиного податку або стає суб'єктом інших спрощених систем оподаткування, які
визначають особливий порядок нарахування чи сплати податку на додану вартість,
відмінний від тих, що встановлені цим Законом, чи звільняють таку особу від
сплати цього податку за рішенням суду або з будь-яких інших причин;

г) зареєстрована як платник податку особа обирає відповідно до  цього Закону спеціальний режим оподаткування
за ставками, іншими, ніж зазначені у статті 6 та статті 8-1 цього Закону;

ґ) особа, зареєстрована як платник податку, не надає податковому органу
декларації з цього податку протягом дванадцяти послідовних податкових місяців
або подає таку декларацію (податковий розрахунок), яка (який) свідчить про
відсутність оподатковуваних поставок протягом такого періоду, а також у
випадках, визначених законодавством стосовно порядку реєстрації суб'єктів
господарювання.

Згідно наданого відповідачем листа ДПІ у
Печерському районі м. Києва НОМЕР_9 від 10.07.2006 р. свідоцтво платника ПДВ
ТОВ «ІнвестБудМонтаж»анульовано, у зв'язку з поданням заяви, у якій зазначено
«ліквідація»за рішенням власника.

Відповідно до ч. 7 ст. 59 Господарського
кодексу України суб'єкт господарювання є ліквідованим з дня внесення до
державного реєстру запису про припинення його діяльності, який вноситься після
затвердження ліквідаційного балансу відповідно до вимог цього кодексу.

Таким чином, виходячи з  п 9.8 ст. 9 Закону «Про ПДВ»та  п. 25
Положення, підставою для анулювання реєстрації платника ПДВ у разі
ліквідації суб'єкта підприємницької діяльності є документ про внесення до
державного реєстру запису про припинення його діяльності.

Докази виключення   ТОВ «ІнвестБудМонтаж»з державного реєстру
підприємств відповідач на пропозицію суду не надав.

Також зменшення податкового кредиту
позивача та донарахування податкового зобов'язання  не відповідає фактичному віднесенню
позивачем  сум ПДВ до податкового
кредиту: книга придбання товарів СПД ні під час планової документальної
перевірки (акт НОМЕР_8 від 26.04.2006 р.), ні під час позапланової
документальної перевірки (акт НОМЕР_4 від 05.10.2006 р.) перевіряючими не
досліджувалась; згідно податкової декларації МПД за жовтень 2005 р. до
податкового кредиту ним віднесено 7065 грн., а перевіркою податковий кредит за
цей податковий період зменшується на 14000 грн.
і на цю суму збільшується податкове зобов'язання.

Відповідно до п. 1.3 ст. 1 Закону
України від 21.12.2000 р. № 2181-Ш “Про порядок погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”  податковий борг (недоїмка) це податкове  зобов'язання
(з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене
платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але
не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого
податкового зобов'язання.

Порядок узгодження податкового
зобов'язання встановлений ст. 5 Закону № 2181-Ш. Зокрема відповідно до пунктів
5.1 та 5.2.1 цього Закону податкове зобов'язання, самостійно визначене
платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання
такої податкової декларації; податкове зобов'язання платника  податків,
нараховане контролюючим органом відповідно до пунктів 4.2 та 4.3 статті
4 цього Закону, вважається узгодженим у день отримання платником податків
податкового повідомлення, за винятком випадків оскарження такого повідомлення в
порядку, встановленому підпунктом 5.2.2 пункту 5.2 ст. 5 Закону.

Відповідно до п.п 6.2.1, 6.2.3 п. 6.2
ст. 6  Закону № 2181-Ш у разі коли
платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання в
установлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків
податкові вимоги, які мають містити зокрема посилання на підстави їх виставлення,
суму податкового боргу, належного до сплати, пені та штрафних санкцій, перелік
запропонованих заходів із забезпечення сплати суми податкового боргу:

а) першу податкову вимога - не раніше
першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати узгодженої суми
податкового зобов'язання;

б) другу податкову вимогу - не раніше
тридцятого календарного дня  від дня
направлення (вручення) першої податкової вимоги, у разі непогашення платником
податків суми податкового боргу у встановлені строки.

Як вбачається з матеріалів справи,
податкове зобов'язання з ПДВ визначено податковим органом у податковому
повідомленні-рішенні НОМЕР_2 від 05.10.2006 р., а першу податкову вимогу
сформовано 27.10.2006 р., тобто з порушенням встановленого пп. 6.2.3 п. 6.2 ст.
6 Закону № 2181-Ш строку.

З урахуванням наведеного, суд вважає,
що позовні вимоги про визнання нечинними оскаржуваних податкового
повідомлення-рішення та першої податкової вимоги підлягають задоволенню.

На користь позивача відповідно до ч. 1
ст. 94 КАС України стягуються понесені судові витрати пропорційно задоволеним
вимогам.

Керуючись   розділом УП, ст.ст. 2, 7, 70, 71, 86, 94 ч.
1, 158, 160, 162, 163, 255, 257 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконними дії Державної
податкової інспекції у м. Вінниці в частині недотримання порядку здійснення
позапланової документальної перевірки, що оформлена актом НОМЕР_4 від
05.10.2006 р.

Визнати нечинними податкове
повідомлення-рішення НОМЕР_2 від 05.10.2006 р. і першу податкову вимогу від
27.10.2006 р. НОМЕР_3 Державної податкової інспекції у м. Вінниці.

Стягнути з Державного бюджету
України на користь Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,
ідент.код НОМЕР_1) 2,15 грн. витрат на сплату судового збору.

Відповідно до ст. 186 КАС України
постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її проголошення, а в разі
складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з
дня складення в повному обсязі шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. При цьому
апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне
оскарження , якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про
апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга
подаються до суду апеляційної інстанції через суд , який ухвалив оскаржуване
судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 254 КАС України
постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження,
але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом,
постанова або ухвала суду першої інстанції набирає сили після закінчення цього
строку.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Суддя
М. Кожухар

Повний
текст постанови складено 02.07.2007 р.