СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

21 червня 2007 року
Справа № 2-15/1802.2-2006

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Гонтаря В.І.,

суддів                                                                      Гоголя Ю.М.,

Горошко Н.П.,

за участю представників сторін:

представник позивача - Рибак Володимир Степанович, довіреність №  б/н  від 21.06.2007 - виробниче об'єднання "Крим";

представник відповідача - Котовська Наталя Дмитрівна, довіреність № 006-Д   від 04.01.2007 - відкрите акціонерне товариство "Крименерго";

розглянувши апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Крименерго" на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя    Іщенко Г.М.) від 20.02.2007 у справі № 2-15/1802.2-2006,

за позовом           Виробничого об'єднання "Крим" (вул. Ясна, 37,Сімферополь,95022)

до           Відкритого акціонерного товариства "Крименерго" (вул. Київська, 74/6,Сімферополь,95034)

про визнання недійсними акту усунення перешкод в користуванні електричною енергією, стягнення 60407,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Виробниче об'єднання "Крим" звернулось до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом до відкритого акціонерного товариства "Крименрго" про визнання недійсними акту усунення перешкод в користуванні електричною енергією, стягнення 60407,00 грн.

Рішенням господарського суду від 07-11.02.2005 у справі № 2-24/2934-2005 позовні вимоги виробничого об'єднання "Крим" були задоволені частково. З відкритого акціонерного товариства "Крименерго" стягнуто 7974,23грн. -  неустойки, 42500,00грн. - збитків, 28000,00грн. - моральної шкоди, 869,74грн. -  держмита та 107,50грн. - судових витрат. В іншій частині позовних вимог провадження у справі припинено.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 08.04.2005 апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Крименерго" залишено без задоволення, а рішення господарського суду від 07-11.02.2005 у справі № 2-24/2934-2005 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 01.11.2005 касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Крименерго" задоволено частково, рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 07-11.02.2005 та постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 08.04.2005 у справі 2-24/29340-2005 скасовані, справу направлено на новий розгляд до господарського суду Автономної Республіки Крим.

Рішенням Господарського суду від 17.02.2006 у справі № 2-22/1802.1-2006 позовні вимоги виробничого об'єднання "Крим" задоволені частково. З відкритого акціонерного товариства "Крименерго" стягнуто 7974,23грн. -  неустойки, 42500,00грн. - збитків, 504,74 грн. - держмита та 78,66грн. - судових витрат. В частині стягнення 28000,00грн. моральної шкоди у позові відмовлено. В іншій частині позовних вимог провадження у справі припинено.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 12.04.2006 апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Крименерго" залишено без задоволення, а рішення господарського суду від 17.02.2006 у справі № 2-22/1802.1 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 06.07.2006 касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Крименерго" задоволено частково, рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 17.02.2006 та постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 12.04.2006 у справі 2-22/1802.1-2006 скасовано, справу направлено на новий розгляд до господарського суду Автономної Республіки Крим.

Під час судового засідання представник позивача надав заяву у порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу України та просив визнати недійсним акт відкритого акціонерного товариства "Крименерго" № 3132 від 29.10.2004. Зобов'язати відповідача виключити з рахунку виробничого об'єднання "Крим" № 1017 недостовірні відомості про наявність заборгованості у розмірі 28166,08грн. на підставі акту № 3132 у розмірі 28166,08грн. Стягнути з відкритого акціонерного товариства "Крименерго" (відповідач) 7974,23грн. у якості відповідальності за не відпущену за договором № 1017 від 03.03.2004 електричну енергію у період з 01.11.2004 по 24.01.2005. Стягнути з відкритого акціонерного товариства "Крименерго" (відповідача) суму матеріальних збитків у розмірі 42500,00грн.

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що 29.10.2004 було складено акт № 3132 про порушення Правил користування електричною енергією.

Відповідач вважає, що відомості акту № 3132 не відповідають дійсності, акт № 3132 складений в однобічному порядку, без представника виробничого об'єднання "Крим". Відповідач неправомірно відключив позивача від електроенергії за невиконання вимог про усунення порушень ПКЕЕ, які нібито мали місце у наслідок приєднання до електромереж поза прибору обліку.

Частиною 10 статті 24 Закону України " Про електроенергетику", пунктом 9.4 ПКЕЕ встановлена відповідальність постачальника електроенергії "постачальник електричної енергії за регульованим тарифом несе відповідальність перед споживачем електричної енергії у розмірі п'ятикратної вартості недовідпущеної електричної енергії у разі переривання електропостачання, спричиненого діями (бездіяльністю) постачальника електричної енергії..." Позивач вважає, що відповідач несе відповідальність за не відпущену за договором № 1017 від 03.03.2004 електричну енергію у період з 01.11.2004 по 24.01.2005 у розмірі 7974,23грн. Крім того у позивача виникли унаслідок дій відповідача матеріальні збитки у розмірі 42500,00грн.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 20.02.2007 (суддя І.А. Іщенко) в частині визнання недійсним акту відкритого акціонерного товариства "Крименерго" про порушення ПКЕЕ № 3132 від 29.10.2004 - провадження у справі припинено.

З відповідача на користь позивача стягнуто 7974,23грн. - 5-кратної вартості неодержаної електроенергії, 42500грн. - збитків, 504,74грн. - державного мита, 78,66грн. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В іншій частині - в позові відмовлено.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, відповідач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить рішення господарського суду скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що господарський суд при прийнятті рішення порушив  норми матеріального та процесуального права, а саме вимоги статей 12, 32-34, 43 Господарського процесуального кодексу України, статей 26-27 Закону України "Про електроенергетику" та пунктів 6.1, 6.45, 7.31, 8.4 Правил користування електричної енергії, затверджені Постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 № 28.

Відповідач вважає, що складений акт від 29.10.2004 № 3132 про порушення Правил користування електричною енергією для юридичних осіб та фізичних осіб - суб’єктів підприємницької діяльності відповідає нормам діючого законодавства та подальше виставлення рахунку виробничому об'єднанню "Крим" про сплату суми за використання електроенергії є правомірним.

Розглянувши матеріали справи повторно в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, суд встановив наступне.

3 березня 2004 року між виробничим об'єднанням "Крим" (Споживач) (позивач) та відкритим акціонерним товариством  "Крименерго" (Постачальник електричної енергії - відповідач) укладено договір поставки електричної енергії № 1017 ( т. 1 а.с. 15-18).

Пунктом 2 вказаного договору, сторони зазначили, що по всім питанням, які не обумовлені дійсним договором, вони зобов'язуються керуватися діючим законодавством України, зокрема Законом України "Про електроенергетику", Правилами користування електричною енергією.

Під час укладення зазначеного договору сторони підписали перелік об'єктів та точок комерційного обліку позивача, у якому вказано, що електрична енергія постачалась, зокрема, на будівельний майданчик, розташований за адресою: місто Сімферополь, вул. Київська, 24.

29 жовтня 2004 року відповідач здійснив перевірку на предмет дотримання правил ПКЕЕ. За результатами перевірки було складено Акт № 3132 про порушення ПКЕЕ, у якому зафіксовано, що на об'єкті останнього - будівельному майданчику, розташованому за адресою: місто Сімферополь, вул. Київська, 24 - зафіксовано порушення ПКЕЕ шляхом безоблікового споживання електричної енергії через додатковий кабельний ввід. У вказаному акті зафіксовано, що точка підключення не знайдена, (т. 1 а.с. 27)

Позивач вважає, що зазначений акт про порушення ПКЕЕ № 3132 від 29.10.2004 винесений з порушенням норм чинного законодавства України, що стало підставою для звернення з позовом до суду в якому позивач просив:

- визнати недійсним акт відкритого акціонерного товариства "Крименерго" № 3132 від 29.10.2004;

- зобов'язати відповідача виключити з рахунку виробничого об'єднання  "Крим" № 1017 недостовірні відомості про наявність заборгованості у розмірі 28166,08 грн. на підставі акту № 3132 у розмірі 28166,08 грн.;

- стягнути     з          відкритого акціонерного товариства    "Крименерго"     (відповідач) 7974,23грн. у якості відповідальності за не відпущену за договором № 1017 від 03.03.2004 електричну енергію у період з 01.11.2004 по 24.01.2005;

- стягнути з відкритого акціонерного товариства "Крименерго" (відповідача) суму матеріальних збитків у розмірі 42500,00грн.

Судова колегія розглянувши матеріали справи та заслухавши представників сторін вважає, що позовні вимоги, щодо визнання недійсним Акту про порушення ПКЕЕ № 3132 від 29.10.2004 підлягають припиненню на підставі пункту 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, виходячи з наступним.

Статтею 12 Господарського процесуального кодексу України визначений вичерпний перелік справ, які підвідомчі господарським судам.

Відповідно до роз'яснень президії Вищого Арбітражного суду України від 26.01.2000 № 02-5/53 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів" (з наступними змінами і доповненнями) акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Залежно від компетенції органу, який прийняв такий документ, і характер та обсягу відносин, що врегульовано ним, акти поділяються на нормативні і такі, що не мають нормативного характеру, тобто індивідуальні.

Нормативний акт - це прийнятий уповноваженим державним чи іншим органом у межах його компетенції офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, носить загальний чи локальний характер та застосовується неодноразово. Що ж до актів ненормативного характеру (індивідуальних актів), то вони породжують права і обов'язки тільки у того суб'єкту (чи визначеного ними певного кола суб'єктів), якому вони адресовані.

Згідно з пунктом 6.2 Роз'яснень не можуть оспорюватися в господарському суді акти ревізій, документальних перевірок, різного роду листи, інформації, роз'яснення тощо, у зв'язку з тим, що не мають обов'язкового характеру для виконання.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачений перелік способів захисту цивільних прав та інтересів судом. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, ніж встановлений договором або Законом, але обраний виробничим об'єднанням "Крим" засіб захисту свого права, а саме визнання недійсними акту про порушення ПКЕЕ № 3132 від 29.10.2004, не передбачений законом або договором та не підвідомчий господарським судам, а тому не може бути предметом розгляду господарським судом.

Крім того, аналіз матеріалів справи дозволяє прийти до висновку про те, що оспорюваний акт № 3132 від 29.10.2004 не регулює суспільних відносин і не має обов'язкового характеру для суб'єктів цих відносин, тому даний спір непідвідомчий господарському суду.

Також позивач просив суд зобов'язати відповідача виключити з рахунку виробничого об'єднання "Крим" № 1017 недостовірні відомості про наявність заборгованості у розмірі 28166,08грн. на підставі акту № 3132 у розмірі 28166,08грн.

Відповідно до норм статті 20 Господарського кодексу України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законі інтереси зазначених    суб'єктів захищаються шляхом:

визнання наявності або відсутності прав;

визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом;

відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання;

припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення;

присудження до виконання обов'язку в натурі;

відшкодування збитків;

застосування штрафних санкцій;

застосування оперативно-господарських санкцій;

застосування адміністративно-господарських санкцій;

установлення, зміни і припинення господарських правовідносин;

іншими способами, передбаченими законом.

З позовної заяви витікає, що позивач просить суд захистити його право шляхом примусового виконання обов'язку в натурі.

Для захисту прав та інтересів позивача шляхом примусового виконання обов'язку в натурі та прийняття судом рішення про списання заборгованості, у відповідача на час розгляду спору має бути даний обов'язок.

Діючим законодавством, зокрема Правилами користування електричною енергією, затвердженими постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України № 28 від 31.07.2006, не передбачена можливість анулювання постачальником електричної енергії заборгованості споживача електричної енергії шляхом списання заборгованості, тобто постачальник електричної енергії не може здійснити таку дію, як списання заборгованості, яка може призвести до виникнення, зміни або припинення прав та обов'язків відповідних осіб.

Таким чином, позивач в порушення норм статей 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України не надав суду належних доказів в обґрунтування своєї вимоги.

На підставі вищезазначеного, судова колегія дійшла висновку про необґрунтованість позовних вимог, щодо виключення з рахунку виробничого об'єднання "Крим" № 1017 недостовірних відомостей про наявність заборгованості у розмірі 28166,08грн. на підставі акту № 3132 у розмірі 28166,08грн.

Крім того позивач просив стягнути з відкритого акціонерного товариства "Крименерго" 7974,23грн. у якості відповідальності за не відпущену за договором № 1017 від 03.03.2004 електричну енергію у період з 01.11.2004 по 24.01.2005, та стягнення з відповідача матеріальних збитків у розмірі 42500,00грн.

Згідно з частиною 10 статті 24 Закону України "Про електроенергетику", пунктом 9.4 ПКЕЕ встановлена відповідальність постачальника електроенергії "постачальник електричної енергії за регульованим тарифом несе відповідальність перед споживачем електричної енергії у розмірі п'ятикратної вартості недовідпущеної електричної енергії у разі переривання електропостачання, спричиненого діями (бездіяльністю) постачальника електричної енергії..."

Пунктом 4.1.2 договору № 1017 сторони обумовили відповідальність у випадку переривання поставки електричної енергії споживачу з вини постачальника у розмірі п'ятикратної вартості неодержаної позивачем електроенергії.

Згідно зі статтею 224 Господарського кодексу України, на яку позивач посилається в обґрунтування своїх вимог, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 25 Господарського кодексу України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

-          вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

-          додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені   стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

-          неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона,   яка зазнала    збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

-          матеріальна   компенсація   моральної   шкоди   у   випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною 2 статті 623 Цивільного кодексу України розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина 1 статті 22, стаття 611, частина 1 статті 623 Цивільного кодексу України). Як вже було вказано раніше, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

На підставі викладеного, можна зробити висновок, що відшкодуванню підлягають завдані збитки, тобто збитки, причиною яких є порушення зобов'язання, якого припустився боржник

Отже, між порушенням та збитками має бути причинний зв'язок. За відсутністю такого зв'язку збитки не відшкодовуються. При вирішенні питання про наявність чи відсутність причинного зв'язку слід враховувати, що необхідно виявляти зв'язок саме між порушенням зобов'язання та шкідливими наслідками (збитками), а не між діями (бездіяльністю) боржника взагалі та збитками.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Аналогічне положення міститься в статті 173 Господарського кодексу України, якою передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За договором постачання енергетичних ресурсів через приєднання до мережі одна сторона (постачальник) зобов'язується надати другій стороні (споживачу) енергетичні ресурси, передбачені договором, а споживач зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів (стаття 714 Цивільного Кодексу України).

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або   юридичної   особи,   а   також   шкода,   завдана   майну   фізичної  або   юридичної  особи, відшкодовується   в   повному   обсязі   особою,   яка  її  завдала.   Особа,   яка  завдала  шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

При таких обставинах позивач повинен представити докази того, що відповідач при здійсненні відключення електроенергії будівельного майданчика, розташованого за адресою: місто Сімферополь, вул. Київська, 24 допустив порушення норм чинного законодавства, а також довести, що саме у результаті таких дій відповідача йому нанесені збитки.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач 29.10.2004 провів перевірку приладу обліку електричної енергії позивача, у ході якої було встановлено, що останній нібито безобліково споживає електричну енергію через додатковий підземний кабельний ввід. За результатами перевірки складений Акт № 3132, який підписаний тільки з боку відповідача.

Відповідно до пункту 7.31 Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою НКРЕ України від 31.07.1996 N 28 з наступними змінами та доповненнями, які діяли на момент складання Акту № 3132, у разі виявлення уповноваженим представником постачальника електричної енергії, від якого споживач одержує електричну енергію, або електропередавальної організації порушень цих Правил або умов договору на місці оформлюється двосторонній акт порушень за встановленою формою.

Акт складається у присутності представника споживача в двох примірниках, один з яких передається або надсилається споживачеві. Споживач має право внести до акта свої зауваження. У разі відмови споживача підписати акт робиться запис про відмову.

У наданому сторонами Акті № 3132 не вказані прізвище та посадове становище представника споживача (позивача), присутнього під час оформлення. Відповідач не надав доказів складання вказаного документу у присутності представника позивача.

До матеріалів справи відповідачем надана схема електромереж в районі ведення будівництва позивачем, але він не надав доказів того, що позивач здійснив несанкціоноване підключення до електромережі у час здійснення перевірки 29 жовтня 2004 року і цей факт зафіксовано належним чином.

Відповідач у порядку статті 33 Господарського процесуального кодексу України не надав доказів того, що можливості встановлення факту під час перевірки безобліково споживає електричну енергію через додатковий підземний кабельний ввід.

При таких обставинах, судова колегія приходить до висновку, що Акт № 3132 складено з порушенням ПКЕЕ, на підставі припущень працівників позивача, без встановлення дійсних обставин справи, тому не може бути доказом у розумінні статті 43 Господарського процесуального кодексу України порушення позивачем ПКЕЕ, споживання електроенергії поза приладів обліку.

Матеріали справи свідчать про те, що 01.11.2004 на об'єкті позивача, розташованому за адресою: місто Сімферополь, вул. Київська, 24 була відключена електрична енергія відповідно до наряду №971 від 01.11.2004 (т. 1 а.с. 130).

Приймаючи до уваги те, що матеріалами справи підтверджується факт відключення позивача від енергопостачання без встановлення дійсних обставин справи з порушенням ПКЕЕ, умов договору № 1017, згідно розрахунку позивача, керуючись умовами додатку № 1 вказаного договору, судова колегія вважає, що вимога про стягнення з відповідача 7974,23 грн. п'ятикратній вартості неодержаної позивачем електроенергії за період з 01.11.2004 по 20.01.2005 підлягає задоволенню.

До матеріалів справи надана копія договору, укладеного між суб'єктом підприємницької діяльності Піотровським Б.О. та виробничим об'єднанням "Крим" (т.1 а.с.29), згідно якого позивач орендував дизельне джерело електроенергії - Тіп АД 10-Т/230 10кВт, який використовувався для виробництва електроенергії. Необхідної для продовження будівництва на об'єкті, розташованому за адресою: місто Сімферополь, вул. Київська. 24 у період з 01.11.2004 по 24.01.2005.

Матеріали справи свідчать, що позивач сплатив за оренду генератора 42500,00грн., що підтверджується копією платіжних документів № 1 від 14.01.2005 та № 119 від 03.02.2005 (т. 2 а.с.23, 25), судова колегія вважає, що відповідно до статті 225 Господарського кодексу України та 1166 Цивільного кодексу України підлягають задоволенню вимоги про стягнення з відповідача збитків у розмірі 42500,00грн. у вигляді понесених витрат за оплату орендної плати дизельного джерела електроенергії - Тіп АД 10-Т/230 10кВт за період з 01.11.2004 по 24.01.2005.

Державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу при частковому задоволенні позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі висловленого, апеляційна інстанція вважає, що рішення господарського суду прийнято при правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим воно підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 20.02.2007 у справі № 2-15/1802.2-2006 залишити без змін.

Апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Крименерго" залишити без задоволення.

Головуючий суддя

Судді