ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2007 р.
№ 15/589

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

головуючого:
Першикова Є.В.,

суддів:
Савенко Г.В.,

Ходаківської І.П.,

розглянула

касаційну скаргу
Міністерства палива та енергетики України (далі Міністерство)

на рішення
господарського суду міста Києва

від
30.01.07

у справі
№ 15/589

господарського суду
міста Києва

за позовом
державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (далі Підприємство)

до
Міністерства

про
стягнення 1 218,43 грн.

В засіданні взяли участь представники:

- позивача:
Луцюк С.С. (за дов. № 92 від 19.10.06);

- відповідача:

Корнєєв М.В. (за дов. № 01/17-0778 від 23.11.06).

Ухвалою від 16.04.07 колегії суддів Вищого господарського суду України у складі: головуючий –Першиков Є.В., судді –Савенко Г.В., Данилова Т.Б., касаційна скарга Міністерства б/н від 27.02.07 була прийнята до провадження та призначена до розгляду на 17.05.07, без початку перегляду справи по суті.

У зв'язку з виходом судді Ходаківської І.П. з відпустки, справа розглядається по суті колегією суддів Вищого господарського суду України у складі: головуючий –Першиков Є.В., судді –Савенко Г.В., Ходаківська І.П., утвореному розпорядженням заступника Голови Вищого господарського суду України від 09.04.04.

Про вказані обставини представників сторін повідомлено на початку судового засідання 17.05.07. Відводів складу колегії суддів не заявлено.

За згодою представників сторін, відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 1115 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 17.05.07 було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови Вищого господарського суду України.

Рішенням від 30.01.07 господарського суду міста Києва (суддя

Хоменко М.Г.) позовні вимоги Підприємства задоволено повністю.

З Міністерства на користь Підприємства стягнуто 1 218,43 грн. основного боргу, 102,00 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення місцевого суду мотивовано тим, що надання послуг на суму боргу, заявлену до стягнення, підтверджено заявками Міністерства та підписаними його представником подорожніми листами, у зв'язку з чим суд першої інстанції прийшов до висновку про порушення Міністерством положень ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Не погоджуючись з рішенням місцевого суду, Міністерство звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить рішення від 30.01.07 господарського суду міста Києва скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що при прийнятті оскарженого судового акту було порушено норми матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст. 526, 530, 901, 903 Цивільного кодексу України, та ст. 42, 43 Господарського процесуального кодексу України.

Зокрема, скаржник стверджує про відсутність належних доказів надання послуг, за які нараховано заборгованість. При цьому, скаржник звертає увагу на відсутність підписаних двосторонніх актів виконаних робіт.

Також, скаржник вказує на ту обставину, що позовна заява у справі підписана неправомочною особою, а тому, на думку скаржника, місцевий суд не мав права розглядати її по суті.

У своєму відзиві на касаційну скаргу Підприємство щодо доводів скаржника заперечує, вважаючи їх безпідставними, у зв'язку з чим просить касаційну скаргу Міністерства залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, відзив на касаційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, суддю-доповідача по справі, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено попереднєю судовою інстанцією на підставі матеріалів справи, 17.05.05 сторони уклали договір транспортного обслуговування

№ 44/1-62а (далі Договір), за умовами якого Підприємство взяло на себе зобов'язання надавати Міністерству щодня, а у вихідні та святкові дні –за окремими письмовими заявками, послуги з транспортного обслуговування легковим автомобілем марки Peugeot 607, державний номер АА0224АС з водієм (далі послуги), а Міністерство –оплачувати надані послуги за узгодженими тарифами, що передбачені п. 3.1 Договору та протоколом від 17.05.05 і становлять 9 750,00 грн. на місяць.

Також, місцевим судом встановлено, що у п. 3.5 Договору сторони погодили, що оплата послуг здійснюється на підставі виставленого Підприємством рахунку протягом 5-ти банківських днів з моменту одержання такого рахунку.

При вирішенні спору по суті судом першої інстанції встановлено, що додатком № 2 до Договору сторони передбачили, що вартість однієї години послуг в робочі дні складає 58,38 грн., а у вихідні і святкові дні –76,15 грн.

На підставі наданих сторонами доказів у справі місцевим судом встановлено, що на підставі письмових заявок Міністерства від 31.10.05

№ 10/03, від 08.11.05 № 11/01, від 15.11.05 № 11/04 та від 22.11.05 № 11/06 Підприємство надало Міністерству транспортні послуги на суму 1 218,43 грн. у наступні вихідні дні: 05.11.05, 12.11.05, 19.11.05 та 26.11.05, про що були складені та підписані й завірені печатками сторін подорожні листи від 05.11.05 № 214100, від 12.11.05 № 214134, від 19.11.05 № 214199 та від 26.11.05 № 214278.

На підставі матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що супровідним листом від 08.12.05 за № 44/15-2717 Підприємство надіслало на адресу Міністерства акт виконаних робіт від 30.11.05 та рахунок-фактуру від 08.12.05 № 344/1 на суму 1 218,43 грн., які були залишені Міністерством без реагування.

Колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що згідно ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Статтею 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Також, колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги вимоги Наказу Державного комітету статистики України "Про затвердження типової форми первинного обліку роботи службового легкового автомобіля та Інструкції про порядок її застосування" від 17.02.98 № 74, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.03.98 за № 149/2589 (далі Інструкція), який встановлює єдиний порядок застосування подорожнього листа службового легкового автомобіля типової форми № 3 при виконанні службових поїздок, а також для обліку транспортної роботи службових легкових автомобілів.

При цьому враховується, що виконання положень Інструкції обов'язкове для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від відомчого підпорядкування та форми власності.

Пунктами 1.3, 2.4 Інструкції встановлено, що подорожній лист службового легкового автомобіля типової форми № 3 є для перевізника підставою для обліку транспортної роботи та списання витраченого пального на загальний пробіг службових легкових автомобілів, а також для взаєморозрахунків між перевізником і замовником за надання транспортних послуг. Після виконання завдання відповідальна особа, в чиє розпорядження було надано автомобіль, у відповідному рядку на зворотному боці подорожнього листа підписом і штампом стверджує виконання обслуговування.

За змістом п. 2.6 Інструкції подорожній лист є підставою для подальших розрахунків транспортної роботи, вартості послуг і заробітної плати водієві.

Щодо доводів скаржника про те, що позовна заява у справі підписана неправомочною особою, то вони не можуть бути прийняті до уваги, оскільки правовий аналіз матеріалів справи свідчить про наявність належних доказів на підтвердження повноважень у вказаної особи.

За таких обставин, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що доводи Міністерства, викладені в касаційній скарзі, є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами і не відповідають вимогам закону.

Колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що скаржник в касаційній скарзі стверджує факт порушення судовими інстанціями не лише норм матеріального та процесуального права, а також і питання які, стосуються оцінки доказів, але оцінка доказів, на підставі яких судова інстанція дійшла до висновку про встановлення тих чи інших обставин справи, здійснюється за внутрішнім переконанням суду і їх перевірка не віднесена до компетенції касаційної інстанції.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, враховуючи вимоги ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, відзначає, що перегляд у касаційному порядку судового рішення здійснюється касаційною інстанцією на підставі встановлених фактичних обставин справи та перевіряється застосуванням попередніми інстанціями норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З врахуванням того, що з’ясування підставності оцінки доказів та встановлення обставин по справі в силу ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України знаходиться поза межами компетенції касаційної інстанції, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку про неможливість задоволення касаційної скарги.

На підставі викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що судом першої інстанцій було повно та всебічно з’ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що дає підстави для залишення його без змін.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Міністерства палива та енергетики України б/н від 27.02.07 залишити без задоволення.

Рішення від 30.01.07 господарського суду міста Києва у справі

№ 15/589 господарського суду міста Києва залишити без змін.

Головуючий
Є.Першиков

судді:
Г.Савенко

І.Ходаківська