СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

19 квітня 2007 року

Справа № 2-6/1088-2007А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Антонової І.В.,

суддів                                                                      Маслової З.Д.,

Котлярової О.Л.,

секретар судового засідання                                        Дворніков М.С.

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився;

відповідача: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Кримського республіканського відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Шкуро В.М. ) від 01.02.2007 у справі № 2-6/1088-2007А

за позовом           Кримського республіканського відділення Фонду соціального захисту інвалідів (пр. Кірова, 51-52/10-а,Сімферополь,95017)

до           Приватного підприємства "Магнолія-меблі" (вул. Крилова, 125,Сімферополь,95001)

про стягнення 1975,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Кримське республіканське відділення Фонду України соціального захисту інвалідів, звернувся до господарського суду АР Крим з позовною заявою до відповідача - приватного підприємства „Магнолія-Меблі" про стягнення штрафних санкцій в розмірі 1975,00 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідачем не сплачені штрафні санкції за нестворення одного робочого місця для працевлаштування інваліда у 2005 році.

Постановою господарського суду Автономної Республіки Крим від 01.02.2007 у справі № 2-6/1088-2007А (суддя Шкуро В.М.) у задоволенні позову Кримського республіканського відділення Фонду соціального захисту інвалідів відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, позивач звернувся до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову місцевого господарського суду, прийняти нову про задоволення позову, обґрунтовуючи свої доводи тим, що сума штрафних санкцій не залежить від наявності чи відсутності звернень до районного Центру зайнятості, а вимоги закону відповідачем не виконані.

У зв’язку з відрядженням судді Лисенко В.А., на підставі розпорядження виконуючого обов’язки голови Севастопольського апеляційного господарського суду від 19.04.2007, здійснено заміну судді Лисенко В.А. на суддю Котлярову О.Л.

У судове засідання 19.04.2007 представники сторін  не з’явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Переглянувши постанову суду першої інстанції в порядку статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія встановила наступне.

Основні правила щодо працевлаштування інвалідів, зокрема, приписи стосовно органів та організацій, що мають здійснювати працевлаштування інвалідів, нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів та стягнення штрафних санкцій за його невиконання, містять статті 17-20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" № 875-ХІІ від 21.03.1991 (зі змінами та доповненнями).

Відповідно до статті 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб - у кількості одного робочого місця.

Відповідно до частини першої статті 20 Закону № 875 підприємства (об'єднання), установи і організації, де кількість працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві (в об'єднанні), в установі, організації за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом.

Відповідно до частини 3 Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1995 № 314, робоче місце інваліда вважається створеним, якщо воно відповідає встановленим вимогам робочого місця для інвалідів відповідної нозології, атестоване спеціальною комісією підприємства за участю представників МСЕК, органів Держнаглядохоронпраці, громадських організацій інвалідів, і введено в дію шляхом працевлаштування на ньому інваліда.

Відповідно до пункту 5 Положення, підприємства вживають заходів до створення робочих місць для інвалідів, інформують центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення  і відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення робочих місць для інвалідів.

Аналіз положень чинного законодавства України, наведеного вище, дає підстави для висновку, що виконанню органами, вказаними в статті 18 Закону № 875, повинно передувати вжиття підприємством необхідних заходів для забезпечення такого працевлаштування, до яких належить зокрема, здійснення заходів зі створення в установленому порядку робочих місць у межах нормативу та інформувати органи про наявність вакантних посад для інвалідів.

Як встановлено судом, звітом про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2005 рік за формою № 10-ПІ, затвердженим наказом Міністерства праці України від 29.12.2004 № 338, відповідач визначив норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів на рівні одного місця, зазначив середньооблікову чисельністю штатних працівників облікового складу що працювали у 2005 –14 осіб, з них середньооблікова чисельність штатних працівників, яким за висновками медико-соціальних експертних комісій встановлена інвалідність - жодного, розмір фонду оплати праці штатних працівників на рівні 58100,00 грн., розмір середньорічної заробітної плати штатного працівника - 4150,00 грн. (а.с. 8).

В силу пункту 10 Положення, працевлаштування інвалідів здійснюється державною службою зайнятості, органами Мінсоцзахисту, місцевими радами народних депутатів, громадськими організаціями інвалідів з урахуванням побажань, стану здоров'я інвалідів, їхніх здібностей і професійних навичок відповідно до висновків МСЕК. Тому безпосереднє створення робочого місця для інваліда здійснюється в кожному окремому випадку спеціально для конкретної особи.

Пунктом 11 Положення, обов'язок по виявленню інвалідів, які бажають працювати і спроможні реалізувати свої здібності та можливості на підставі індивідуальних програм реабілітації покладено на місцеві органи соціального захисту населення, а державна служба зайнятості, відповідно до пункту 12 вказаного Положення, сприяє працевлаштуванню інвалідів.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що нормами діючого законодавства щодо соціальної захищеності інвалідів в Україні на підприємства покладено обов'язок лише по забезпеченню певної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів, а не обов'язок їх працевлаштування. Такий обов'язок у підприємства виникає при наявності відповідної пропозиції органів, вказаних у пункті 10 Положення, чи у разі звернення інваліда самостійно.

Пунктом 14 Положення встановлено, що підприємства, зокрема, у межах доведеного нормативу створюють за власні кошти робочі місця для працевлаштування інвалідів; інформують державну службу зайнятості та місцеві органи соціального захисту населення про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватися праця інвалідів.

Отже, працевлаштування інвалідів може здійснюватись органами працевлаштування інвалідів, визначеними у статті 18 Закону України від 21.03.1991 № 875, лише за наявності отриманої від підприємства інформації про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватись праця інвалідів.

Належним повідомленням протягом звітного періоду про наявність вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів є подання звітів за формою державної статистичної звітності № 3-ПН.

Відповідно до пункту 2.1 Інструкції щодо заповнення державної статистичної звітності за формами № 3-ПН „ Звіт про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) та потребу в працівниках”, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 06.07.1998 № 244, звіт за формою № 3-ПН подається підприємствами, незалежно від форм власності і господарювання, місцевому центру зайнятості 28 числа щомісячно, де проставляється наявність вільних робочих (вакантних посад) в рахунок річної броні, для працевлаштування громадян, які потребують соціального захисту і не здатні на рівних умовах конкурувати на ринку праці, у тому числі і інваліди. Наявність вільних робочих місць (вакантних посад) зазначається щодо  кожної  категорії  громадян  окремо  під своїми шифрами, для інвалідів це „14”.

Отже, звіти за формою державної статистичної звітності № 3-ПН містять вичерпну інформацію про наявність на підприємстві вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів протягом звітного періоду.

Матеріали справи свідчать про те, що у 2005 році відповідачем про можливість працевлаштування інваліда надавались звіти за формою 3-ПН, а також картки вакансій, в яких зазначалось про наявність вільних робочих місць для інвалідів згідно до квоти, яка передбачена статтею 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” та характеристика вакантного місця.

Факт неодноразового звернення до державної служби зайнятості підтверджується також листом Сімферопольського міського центру зайнятості №05-1194 від 02.06.2006 (а.с. 15). Докази направлення інваліда відповідачу для працевлаштування позивачем суду надані не були.

Отже, приватним підприємством "Магнолія-Меблі" вжито усіх передбачених законодавством заходів для забезпечення нормативу робочих місць щодо працевлаштування інвалідів, що дає підстави суду для звільнення відповідача від господарського-правової відповідальності, передбаченої статтею 218 Господарського кодексу України, та є безумовною підставою для  відмови у позові.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції встановлено і позивачем не спростовано, що відповідач інформував органи, зазначені у статті 18 Закону „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” про наявні вільні робочі місця для інвалідів, працевлаштування яких не відбулося незалежно від нього, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про відсутність вини приватного підприємства „Магнолія-Меблі" в невиконанні нормативу з працевлаштування інвалідів та з цих підстав обґрунтовано відмовив в задоволенні даного позову.

Керуючись статтями 195, пунктом 1 статті 198, 200, пунктом 1 частини 1 статті 205, статтею 206, частиною 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Кримського республіканського відділення Фонду України соціального захисту інвалідів залишити без задоволення.

2. Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 01.02.2007 у справі № 2-6/1088-2007А залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України шляхом подачі касаційної скарги протягом одного місяця після набрання законної сили цією ухвалою та в порядку,  передбаченому статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                        І.В. Антонова

Судді                                                                      З.Д. Маслова

О.Л. Котлярова