ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
м.Донецьк, вул.Артема, 157, тел.381-88-46
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06.04.07 р.
Справа № 12/459пн

Господарський суд Донецької області
у складі:        головуючого судді -  Приходько І.В.;

при секретарі судового засідання -
Черняк Л.А.

за участю представники сторін:

від позивача -  ОСОБА_1 - довіреність;

від відповідача
-  ОСОБА_2. - довіреність;

від третьої  особи - не
з'явився;

розглянув у відкритому судовому
засіданні суду справу

за позовом  Товариства
з  обмеженою  відповідальністю «Донецькі  автовокзали» м.Донецьк,

до
Суб'єкта  підприємницької  діяльності
ОСОБА_3   м.Донецьк,

про   зобов'язання
звільнити  приміщення , -

в  судовому  засіданні
оголошувалась  перерва:

з  03.04.2007 р.
до 06.04.2007 р.;

В С Т
А Н О В И В :

До
господарського  суду  звернувся
позивач,  Товариство  з
обмеженою  відповідальністю
«Донецькі  автовокзали» м.Донецьк  (далі
Товаріство),  з  позовом
до  відповідача, Суб'єкта  підприємницької  діяльності
ОСОБА_3  м.Донецьк,  про
зобов'язання  звільнити  приміщення
туалету,  що  розташоване
за  адресою м.Донецьк. АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх позовних
вимог  позивач  на
своє користування  будівлею  автовокзалу,
відсутність договірних
відносин  з  відповідачем,
безпідставне  зайняття  відповідачем
приміщення   під літ.В-1.

До
участі  у  розгляді справи  у
якості  третьої  особи,
яка  не  заявляє
самостійних вимог  на  предмет
спору  було  залучено
попереднього  власника  спірного
приміщення  Відкрите  акціонерне
товариство  «Донецьке  обласне
підприємство  автобусних  станцій»
м.Донецьк (далі  ДОПАС).

Рішенням  господарського  суду
від  17.03.2006 р.,  яке
залишено  без  змін
постановою  Донецького  апеляційного
господарського  суду  від
24.05.2006 р.,    позовні  вимоги
щодо  зобов'язання  відповідача
звільнити  займане  приміщення
були  задоволені.

25.07.2006 р.
постановою Вищого
господарського  суду  України
постанову  апеляційного  суду
від  24.05.2006 р.  та
рішення господарського  суду  від
17.03.2006 р.  скасовані,  справу
передано  на  новий
розгляд.

Представник  позивача  у
судових  засіданнях  позовні
вимоги  підтримав  у
повному  обсязі  та
надав  додаткові  пояснення
до  суду   №НОМЕР_1 р.

В
своїх  поясненнях,  позивач
вважає,  що   договір
оренди  №НОМЕР_2р., який  був
підписаний  між  ДОПАС (третя
особа)  та  відповідачем - є  неукладеним,
тому , що  приміщення  туалету
площею 90 кв.м  в будівлі  автовокзалу під літ.А-2 не  існує, а
окремо  розташована  будівля
під літ.В-1 -  туалет,  відповідно
до  даних  БТІ
має площу 116,4  кв.м.

Таким
чином,  вважає  позивач,
підстав  знаходження відповідача  у
приміщенні під  літ.В-1   не
існує.

Крім
того,  в  судових
засіданнях  неодноразово  позивач
підтверджував, що  між  ним
та  третьою  особою
існують  договірні   орендні
стосунки  з  третьою особою  на
будівлю  автовокзалу під літ.А-2.

На
вимогу  суду  договір
оренди  не  був наданий,
встановити  дату  його
укладання,  інші  умови
договору  не  видається
можливим.

Представник  відповідача
у  судових  засіданнях
позовні  вимоги  не
визнав,  надав  додаткові
заперечення  до  позову
№ НОМЕР_3р. Сповістив  суд,  що
до  теперішнього  часу
йому  надаються   рахунки
на сплату  комунальних  послуг
від  третьої  особи,
які він  сплачує. До  2006 р. сплачував  третій
особі  орендну  плату
за  оренду  приміщення
під літ.В-1.

Перерахування орендних  платежів
третій  особі проводив тому,  що
йому  було  не
відомо  про  зміну
власників   спірного  об'єкту.

Представник  третьої
особи  в  поясненнях
до  суду,  підтримав
обгрунтування позивача  щодо  неукладеності
договору  оренди №НОМЕР_2 р.,  сповістив про існування   між
ним  та  позивачем
договору  оренди  тільки
на  приміщення  автовокзалу
під  літ. А-1.

В  поясненнях
до  суду  від
18.01.2007 р.  сповістив  суд,
що  відповідач  самостійно
перераховує  гроші  за
оренду  приміщення  при
цьому  за 90 кв.м.  хоча
використовує 116,4 кв.м. Рахунки
на  оплату  комунальних
послуг  вимушений  надавати
відповідачу  для  сплати,
оскільки,  останній  фактично
використовує  воду  у
спірному  приміщенні.

Сповістив,  що
в  приміщенні  автовокзалу
знаходиться  туалет  загальною площею 1,2 кв.м,  спірне
приміщення має  загальну  площу
116,4 кв.м  та  знаходиться
в окремо  розташованій  будівлі,
яка  позначена  на
плані  під літ.В-1.

Відповідно  до
положень  ст.111-12
Господарського  процесуального  кодексу
України  вказівки,  що
містяться  у  постанові
касаційної  інстанції,  є  обов'язковими   для
суду  першої  інстанції
під час  нового  розгляду
справи.

Як
убачається  з  постанови
Вищого  господарського  суду
України  при  новому
розгляді  справи  слід
більш  ретельно  звернути
увагу  при  вирішення питання   щодо
спірного  об'єкту ,  його
місця  розташування; площі;  розбіжностей
щодо розміру  об'єкту, які  є  в  договорі оренди  та
інвентаризаційній  справі.

Виконуючи
вимоги  статті    ст.111-12 Господарського  процесуального  кодексу
України, ухвалою  суду  від
17.01.2007 р.  було  залучено
до   участі   у
розгляді   справи   посадову
особу КП  БТІ м.Донецька,  для надання пояснень  з
питань  що  виникають під
час  розгляду  справи.

Посадова  особа
КП  БТІ   в письмових
поясненнях  до  суду  №
НОМЕР_4 р.  та  в
судових  засіданнях  повідомила,
що  по АДРЕСА_1у м.Донецьку  знаходиться двоповерхова   будівля
автовокзалу під літ.А-2 загальною
площею 1 401,9 кв.м, павільйон
під літ.Б-1 площею 82 кв.м, одноповерхова будівля туалету під літ.В-1
загальною  площею 116,4 кв.м,  перон тіньового   навісу
під літ.Г,  замощення.

Право
власності в  органах  БТІ
було  зареєстровано  за
ДОПАС (третя  особо  по
справі)  09.04.1998 р.  на
підставі  наказу  Донецького
регіонального  відділення  ФГІ
України  № 2509.

Спірна
будівля  під літ.В-1  в органах БТІ   було
про інвентаризована    у  2001 р. Відповідно  до
даних  БТІ,   будівля
туалету  була  збудована
у 1991 р.;  зовнішня  площа
будівлі  становить  152,9 кв.м.,
складається  з  приміщення туалету (основна споруда) - 121,8
кв.м  та
пристройки  - 31,1  кв. м.,
відповідно  до  даних
експлікації  внутрішня  площа
будівлі  під літ.В-1   складає
116,4  кв.м,  з
яких  площа  пристройки 26, 1 кв.м.

04.10.2004  р.
будівлі, які  розташовані по
АДРЕСА_1  у  м.Донецьку
були  придбані  ПВ фірма
«Меотида».

29.11.2004 р.  на
підставі  договору  купівлі-продажу  право
власності  на  вказані
будівлі  набуло  ТОВ «Донецькі
автовокзали (позивач по справі),
за  яким  право
власності  в  органах
БТІ   зареєстровано  і  на  сьогоднішній
час.

Ухвалою  суду
від 07.02.2007 р.  суд  залучив
до  участі  у
розгляді  справи  Приватну
виробничу  фірму  «Меотіда»,
для  надання  пояснень  з
питань,  що  виникають
під  час  розгляду
справи,  оскільки,  на
підставі  договору  купівлі-продажу  від 04.10.2004 р.  спірна
будівля  під літ.В-1  перебувала
у  власності  останнього.

Відповідно  до
довідки  Головного  управління
статистики  у  Донецькій
області   №НОМЕР_5 р.,  Приватна
виробнича  фірма «Меотіда»  вилучено
з  Єдиного державного  реєстру
підприємств  та  організацій
України.

За
клопотанням сторін  на  підставі положень  статті 69
Господарського  процесуального  кодексу
України  розгляд  справи
продовжувався.

06.04.2007 р.  третя
особа  в  судове
засідання  не  з'явилась;
до  суду  надійшло клопотання  №НОМЕР_10 про
слухання  справи  за
наявними  в  справі
матеріалами  без  її
присутності.

На
підставі  положень  ст.75
Господарського
процесуального  кодексу  України,
справу  розглянуто  за
наявними  в  ній
документами  за  відсутності
третьої  особи.

Розглянув   матеріали
справи,  додатково  представлені документи,  заслухав
пояснення сторін,  суд  встановив
наступне.

Як
убачається  з  матеріалів
справи (арк.60-65 том 3),
відповідно  до  наказу
Донецького  регіонального  відділення
Фонду  державного  майна
України  № 2509  від 01.12.1998 р.  був  завершений  процес
приватизації   ВАТ   «ДОПАС» (третя  особа
по  справі).

Відповідно    до
Переліку  нерухомого  майна
№НОМЕР_7р.  до  власності
ВАТ ДОПАС (третя  особа по справі)  перейшло
право  власності  на
будівлі  та  споруди
загальною  вартістю  509 172,63
грн.

Як
убачається  з  Переліку
нерухомого  майна,   в
графі “64”   визначений  об'єкт
“Туалет. Донецьк, АДРЕСА_1.ОСОБА_4., інвентаризаційний №  НОМЕР_11”,
вартість  за  якою об'єкт внесений  до
статутного  фонду складає   444,67
грн.

04.10.2004 р. ВАТ «ДОПАС»
(третя  особа  по
справі) продав  ПВФ «Меотіда»  об'єкти
нерухомості: будівлю  автовокзалу
готелю  літ.А-2, павільйон літ.Б-1,  убиральну
літ В-1,  перон  тіньового
навісу  літ Г,  замощення
літ.І

Вказаний  договір
нотаріально  посвідчений та  зареєстрований  за
№НОМЕР_6 (арк.56-59 том 3).

29.11.2004  р. на
підставі  договору  купівлі-продажу № НОМЕР_8 ВАТ «Донецькі  автовокзали»
(позивач  по  справі)
придбав   нерухоме  майно
та  став  власником
будівель  літ.А-2, літ.Б-1,   літ. В-1
загальною  площею 1 600, 3
кв.,  що
підтверджується   витягом  з
реєстру  № НОМЕР_9р. (арк.9 том
1).

У
період,  коли  право
власності  на  будівлі
по АДРЕСА_1 у м.Донецьку
належало  ВАТ   «ДОПАС» (третя  особа
по  справі),  між
власником (орендодавець)  та  відповідачем
(орендар)  був  підписаний
договір  оренди №НОМЕР_2р.

НОМЕР_1
угода  підписана  посадовими
особами  сторін  та
скріплена  печатками.

Як
убачається  з  вказаного
договору  оренди,  предметом оренди    визначеній
об'єкт    в  будівлі
Путіловського  автовокзалу  - нежитлові
приміщення  загальною  площею 90 кв.м  за
адресою м.Донецьк, АДРЕСА_1 Київський
район (пункт 1.1. договору).

Термін
дії  договору  сторони
встановили  з 01.11.2003 р.  до
31.12.2008 р. (пункт 1.4.).

Місячний
розмір  орендних  платежів
сторони  встановили  у
розмірі   324  грн.
на  місяць,  який
орендар  перераховує   на
рахунок  орендодавця  в
термін  до 10  числа
поточного  місяця (пункти 3.1.,
3.2).

Обгрунтовуючи  позовні
вимоги,  позивач вимагає  захисту
свого  права  власності
на  спірний  об'єкт.

У
первісних позовних  вимогах  посилався
на   відсутність  договірних
відносин  з  відповідачем,
його  безпідставне  зайняття
приміщення   туалету,  що
розташований  за  адресою м.Донецьк,АДРЕСА_1.

У
поясненнях  до  суду
від  17.02.2006 р.  пояснив,
що  вважає  за
договором  оренди № НОМЕР_2  укладеним
між  третьою  особою
та  відповідачем,  останній
повинен  був  отримати
в  оренду  приміщення туалету    загальною
площею 1,2  кв.м.,  яке
знаходиться  у  будівлі
автовокзалу,  а  фактично
відповідач  займає  окремо
розташовану  будівлю  туалету
під літ.В-1  загальною  площею 116,4
кв.м.

В
подальшому  позивач  підтримав
позовні  вимоги  щодо
зобов'язання   відповідача  звільнити
приміщення  під літ.В-1,  вважає,
що  сторонами  при
укладанні  договору  оренди
№ НОМЕР_2  не  були
встановлені  істотні  умови
договору,  а  саме предмет
договору,  тому  що
туалету  загальною  площею 90 кв.м  не існує
а  ні  в
будівлі  автовокзалу,  а ні
за  її  межами.

Заперечуючи  проти
позову,  представник  відповідача
надав  до  суду
копію  договору  оренди
№ НОМЕР_2 р.,  укладеного  між
ВАТ  «ДОПАС» ( орендодавець -
третя  особа  по
справі)   та  СПД
ОСОБА_3 (орендар - відповідач по справі)
та  Додаток № 1  до
договору  №НОМЕР_2р.
(арк.33-35  том 1).Посилався  на
продовження  орендних  стосунків,
сплату  комунальних  послуг,
Акти  прийму-передачі  робіт
за  період  2004-2006 р. (арк.113-126 том.1),    Акти
звірок   (арк.16-22 том.3).

Приймаючи
рішення,  суд враховує  наступне.

Відповідно  до
п.9  Прикінцевих  та
перехідних  положень   Цивільного
кодексу  України (у  редакції 2003 р.)  до
договорів,  що  були
укладені  до 01.01.2004 року  і
продовжують  діяти  після
набрання  чинності  Цивільним
кодексом  України,  застосовуються  правила
Цивільного  кодексу  України (у редакції 2003 р.)  щодо
підстав,  порядку  і
наслідків  зміни  або
розірвання  договорів  окремих
видів  незалежно  від
дати  їх  укладання.

Відповідно  до
положень  статті  770
Цивільного  кодексу  України,
у  разі  зміни
власника  речі,  переданої
у  найм,  до
нового  власника  переходять
права  та  обов'язки
наймодавця.

Сторони
можуть  встановити  у
договорі  найму,  що
у  разі  відчуження
наймодавцем  речі  договір
найму  припиняється.

Як
убачається  зі  змісту
спірного  договору  оренди № НОМЕР_2    сторони не передбачили  вказаних
підстав  припинення  договору
найму.

Відповідно  до
пункту 6.3.  вказаної  угоди
сторони  встановили,  що
договір  може  бути
припинений,  розірваний  достроково    за
згодою  сторін,  що
укладається   у   письмовій
формі,  а  також
з  підстав  передбачених
законодавством.

Положеннями  статті 11 Цивільного  кодексу
України  визначено,  що цивільні права  та
обов'язки  виникають із  дій осіб,
що  передбачені  актами
цивільного  законодавства, а також
із  дій
осіб, що  не  передбачені цими актами, але за  аналогією породжують цивільні  права
та обов'язки,  зокрема це є  договори
та інші правочини.

Відповідно  до
статті  16  Цивільного
кодексу  України  одним
із способів  захисту  цивільних
прав  та  інтересів
є  визнання  недійсним
правочину.

Таким
чином,  право  на
захист  розглядається як  суб'єктивне
цивільне  право,  яке
виникає  у особи в  разі
порушення  належних   їй
цивільних  прав  та
інтересів,  невизнання  цього
права  або  оспорювання
цивільного  права.

Відповідно  до  ст.2
Господарського  процесуального
кодексу  України,  господарський
суд  порушує  справи
за  позовними  заявами
осіб,  які  звертаються
до  господарського  суду
за  захистом  своїх
прав  та  охоронюваних
законом  інтересів,  а
право  на  звернення
до  господарського  суду
за  захистом  своїх
порушених  або  оспорюваних
прав   мають  особи
встановлені  ст.1  Господарського  процесуального  кодексу
України.

Отже,  крім  осіб
стосовно яких вчинявся  правочин,  позивачем
у  справі  може
бути  будь-яке  підприємство,
установа,  організація,  чиї
права  та  охоронювані
законом  інтереси порушує  ця
угода.

Тобто  по  даній
справі  позивач посилаючись  на
своє  право  власності
на  спірну  споруду,
посилається  на  ті
обставини,  що  спірна
угода  № НОМЕР_2  є
неукладеною.

Відповідно до  положень  статті
153 Цивільного  кодексу  України (у  редакції 1963 р.)  договір
вважається  укладеним,  коли
між  сторонами  у
потрібній  до  належного
випадку  формі  досягнуто
згоди по  всім  істотним
умовам.

Істотними  є  ті
умови  договору,   які
визнані  такими  відповідно
до  закону  або
необхідні  для  договорів даної  категорії,
а  також  ті
угоди,  стосовно  яких
по  заяві  однієї
зі  сторін повинно  бути
досягнуто  узгодження.

Як
убачається  з  положень статті 256-257 Цивільного
кодексу  України, по  договору
майнового  найму, який  укладається
у  письмовій  формі,
наймодавець  зобов'язується   передати
наймодавцю  майно  в
тимчасове користування  за  плату.

Нотаріального  посвідчення
на  той  період
спірної  угоди  не
вимагалось.

Відповідно  до  умов
спірної  угоди, вона  укладена
на строк  до   31.12.2008 р. (пункт 1.4.),  встановлений
об'єкт  оренди  ( пункт 1.1.),   встановлений
розмір  орендної  плати (пункт 3.1.).

Що
стосується  посилань  позивача
на  невизначеність  об'єкту
оренди    (розбіжності  у
площі  та  місце
розташування),  суд  їх
вважає  таким,  що
спростовуються  матеріалами  справи.

Відповідно  до  пункту 1.1.
договору,  встановлено орендодавець  зобов'язується  передати орендарю  об'єкт
визначений  у  Додатку № 1, який  є
невід'ємною   частиною  договору.

Відповідно до п.1.2. сторони
встановили,  що розташування  приміщення
встановлюється  Планом -
схемою  наданій  у
Додатку № 1.

Як  убачається  з
Додатку   № 1   до договору
№ НОМЕР_2   сторони
встановили,  що  в
оренду  передається  приміщення
площею 90 кв.м,    графа  «2. План-схема розташування  приміщення
в  будівлі»  не
заповнені (арк.35  том 1).

Таким
чином,  суд  приходить
до  висновку, що  в
оренду  передавалось  приміщення
не розташоване  у  будівлі
автовокзалу.

Відповідно  до
пункту 2.3. договору  №
НОМЕР_2   в  оренду
передається  приміщення  за
Актом  прийому-передачі з  визначенням
фактичного стану  приміщення.

Як
убачається з  акту  прийму-передачі  майна
(арк.26 том 3),  укладеного  між сторонами
до  договору  оренди №НОМЕР_2р.  та
засвідченого  печатками  сторін,
в  оренду  було
передано об'єкт за  адресою
м.Донецьк,  АДРЕСА_1 , окремо  від
автостанції   розташоване  приміщення,  яке
є  власністю  орендодавця.

Враховуючи  викладене,
суд  приходить  до
висновку,  що  в
оренду  було  передано
приміщення,  окремо  розташована
будівля,  а  саме
під літ.В-1.

Відповідно  до
пункту 3.7.  договору №
НОМЕР_2   сторони  передбачили,
що  вартість  електроенергії,  комунальних
послуг,  інших  послуг
надається  у  переліку
у  Додатку № 2.

Як
убачається  з  Додатку № 2 до  договору (арк.35 зворот. том 1),   сторони
встановили  перелік  послуг,
за  якими  орендар
самостійно  сплачує  вартість
спожитих  комунальних  послуг
за  опалення;  за
електроенергію, воду  та  стоки
по  показникам  лічильника;
вивіз  сміття  у розмірі 55, 44  грн.

Відповідно  до
матеріалів  справи,  а
саме  копій  рахунків
ВАТ  ДОПАС   за
період  2003-2004 р.(арк.109-112
том 1),  Актів  прийму-передачі  робіт
підписаних  між ДОПАС  та
відповідачем  за  період
2004-2006 р. (арк.113-126 том.1),
Актів  звірок  проведених
між  ДОПАС  та
відповідачем  станом  на 31.12.2004 р.,  31.03.2005 р.,  квітень 2005 р.,  30.06.2005 р., 31.08.2005р.,   31.12.2005 р.,  05.05.2006 р.   (арк.16-22 том.3),  убачається,
що між  третьою  особою
та  відповідачем  відбувались
договірні   стосунки.

Слід  також  зазначити, що
у  жовтня  2004 р.
та  у  період
з  січня  2005 р.
по серпень  2005 р. третя  особа
отримувала  від  відповідача
орендні платежі,  у  той
період  як  вона
вже перестала  бути  власником
приміщення;   а  у
період  з  вересня
2005 р.  по  лютий 2006 р.
третя  особа  отримувала
від  відповідача  суборендні
платежі,  в  той
час  як  в
матеріалах  справи  містяться
пояснення  сторін (позивача  та
третьої  особи),  що
договір  оренди  на
спірну  будівлю  під літ В-1 не  укладався
та пояснення    відповідача
щодо  відмови  в
укладанні  з  третьою
особою  договору  суборенди. (арк.39-42 том.1).

Що  стосується  розбіжностей
у  площі  приміщення,
то  як  убачається
з  пояснень  посадової
особи  БТІ  № НОМЕР_4 р. , спірна  будівля
під літ.В-1  в органах БТІ
було  про інвентаризована   у
2001 р.  та   зовнішня
площа  будівлі  становить
152,9 кв.м., що складається
з  приміщення туалету (основна
споруда) - 121,8 кв.м  та  пристройки - 31,1  кв. м.
(арк.77, 92 том1).

Відповідно  до
даних  експлікації (арк.66 том
1)  та
плану  схеми (арк.94 том 1)  внутрішня
площа  будівлі  під літ.В-1
складає  116,4  кв.м,
з  яких  площа
пристройки 26, 1 кв.м.

Враховуючи  викладене, суд  встановлює,
що  внутрішня  площа
приміщення  туалету  становить 116,4 кв. - 26, 1 кв.м. = 90,3 кв.м

Таким  чином,  суд
встановлює  причини  розбіжностей
щодо  площі об'єкту  у
договорі  та  інвентаризаційній   справі.

З  усних  пояснень
відповідача  убачається,  що первісно
існувало  основне  приміщення туалету,  а
в  подальшому  було
зроблено пристройку,  однак,  вказані
пояснень  ніякими  документами
не  були  підтверджені
до  суду, крім  договорів
оренди,  які були  надані
відповідачем  до  суду (арк.43-48), укладених  з  іншими  орендарями
на об'єкт  (наружний  туалет)
площею 90  кв.м.

Крім  того,  існування договірних  відносин
за  договором  оренди № НОМЕР_2  підтверджується листуванням, яке склалось:

-          між
відповідачем  та  позивачем (аре.36-37 том 1),  коли
останній  пропонував
розірвати  договір  оренди
№ НОМЕР_2;

-          між
відповідачем  та  третьою
особою  (арк.38-44  том 1),
коли  третя  особа
пропонувала  переукласти  договір
оренди  або  укласти
договір  суборенди;

Статтею 43 Господарського  процесуального  кодексу
України  визначено,  що
господарський  суд  оцінює
докази  за  своїм
внутрішнім  переконанням,  що
грунтується  на  всебічному,
повному  і  об'єктивному
розгляді  у  судовому
процесі  всіх  обставин
справи  в  їх
сукупності,  керуючись  законом.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу своїх вимог або за перечень.

Враховуючи  викладене,  суд
приходить  до  висновку,
що підставою  знаходження  відповідача
у  приміщенні  під
літ.В-1  є  договір
оренди  №НОМЕР_2 р.,  термін
якого  на час  розгляду
справи  не  сплив.

За  вказаних  обставин, позовні  вимоги
щодо  зобов'язання   відповідача
звільнити  спірне  приміщення
не  обгрунтвані  та
не  підлягають  задоволенню.

Судові витрати підлягають віднесенню
в порядку ст.49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі ст.ст. 153,
256-257  Цивільного  кодексу
України (у  редакції  1963 р.), ст.ст.1, 2, 11,  16,
770  Цивільного  кодексу
України  (у  редакції
2003 р.),  керуючись ст.ст.
33,  43,
49,  69, 75, 82, 84, 85  Господарського  процесуального  кодексу
України,  господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити   в   задоволені
позовних   вимог    Товариству
з  обмеженою  відповідальністю «Донецькі  автовокзали» м.Донецьк,  заявлених
до  Суб'єкта  підприємницької  діяльності
ОСОБА_3  м.Донецьк,  про
зобов'язання  звільнити  приміщення
туалету,  що  розташоване
за  адресою м.Донецьк. АДРЕСА_1.

В  судовому  засіданні
за  згодою  сторін
оголошено  вступну  та
резолютивну  частину  рішення, повний  текст
підписано  20.04.2007 р.

Суддя
Приходько І.В.

Пом.
с: Давидовська Т.В.

тел.:
305-75-46

Надруковано
4  прим.