донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

27.02.2007 р.                                                                           справа №15/362

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів

за участю
представників сторін:

від позивача:
Машлякевич Н.М. за дов. б/н від 03.01.07р.

від відповідача:
Соловйова Н.В. за дов. №17/1-82 від 05.01.07р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Відкритого акціонерного товариства "Енергомашспецсталь" м.Краматорськ Донецької області

на рішення господарського суду

Донецької області

від
23.01.2007р.

у справі
№15/362 (суддя Богатир К.В.)

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська ливарна компанія" м.Харків

до

Відкритого акціонерного товариства "Енергомашспецсталь" м.Краматорськ Донецької області

про
стягнення заборгованості в сумі 106854грн.54коп.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська ливарна компанія" м.Харків звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Відкритого акціонерного товариства "Енергомашспецсталь" м.Краматорськ Донецької області про стягнення суми боргу –99575грн.77коп.; збитків від інфляції у сумі –2887грн.69коп.; 3% річних у сумі –636грн.13коп.; пені у сумі –3754грн.95коп. (а.с.3).

Відповідно до ст.22 ГПК України позивач уточнив позовні вимоги та просить стягнути суму боргу –99575грн.77коп.; збитки від інфляції у сумі –2968грн.69коп.; 3% річних у сумі –962грн.68грн.; пеню у сумі –5682грн.53коп. (а.с.65).

Рішенням від 23.01.2007р. господарський суд Донецької області (суддя Богатир К.В.) задовольнив позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська ливарна компанія" м.Харків, стягнув з відкритого акціонерного товариства “Енергомашспецсталь” м.Краматорськ суму 109189грн.67коп., а саме: суму боргу 99575грн.76коп.; суму пені –5682грн.53коп.; 3% річних –962грн.68коп.; суму інфляційних нарахувань на суму основного боргу –2968грн.70коп. (а.с.90).

Рішення мотивоване тим, що сторонами укладено договір №15/925 від 26.06.2006р.; укладений між сторонами договір за своїм змістом, своєю правовою природою є договором поставки; внаслідок підписання сторонами договору поставки №15/925 від 26.06.2006р. у позивача та відповідача виникли відповідні права та обов’язки; факт поставки позивачем - ТОВ „Українська ливарна компанія” товару на загальну суму 108575грн.76коп., та його отримання відповідачем –ВАТ “Енергомашспецсталь” підтверджується приймально-здавальними актами №779 від 30.06.2006 р. на суму 55194грн.30коп.,  №799 від 04.07.2006р. на суму 53381грн.46коп., які підписані представниками сторін та скріплені печатками підприємств; згідно витягу з банківських рахунків від 29.08.2006р., 31.08.2006р. та акту звірення взаємних розрахунків від 29.09.2006р. відповідачем за отриманий товар оплачено частково суму 9000грн.; заборгованість за поставлений позивачем товар складає 99575грн.76коп.; строк виконання зобов’язання за даним договором остаточно сплинув 14.07.2006р.; свої зобов’язання щодо повної та своєчасної оплати грошових коштів відповідач не виконав, у зв’язку з чим за ним станом на дату подачі позовної заяви склалася заборгованість у сумі 99575грн.76коп.; позивачем за прострочення виконання грошових зобов’язань нараховано та пред’явлено до стягнення пеню, 3% річних та суму інфляції на суму основного боргу; у відповідача склалася заборгованість за розрахунком позивача в сумі 106854грн.54коп., у т.ч. сума боргу 99575грн.77коп.; сума пені –3754грн.95коп.; 3% річних –636грн.13коп.;  сума інфляційних нарахувань на суму основного боргу –2887грн.69коп.; позивач збільшив суму позову; суд прийняв до розгляду уточнення до позовної заяви; позивачем направлено листи-вимоги вих. №715 від 14.08.2006 р. та №777 від 04.09.2006р. відповідачу, в яких позивач вимагає від відповідача виконання зобов’язання за договором №15/925 від 26.06.2006р.; відповідач обмежився перерахуванням незначної частини боргу в сумі 9000грн. та відповідей на вимоги позивача не надав; ствердження відповідача про відсутність договірних зобов’язань спростовується частковою оплатою відповідачем за отриманий товар, де відповідач самостійно вказує призначення платежу: „оплата за металолом згідно договору №15/925 від 26.06.2006р.”; у зв’язку з порушенням строку виконання зобов’язання суд вважає правомірним нарахування пені згідно п.7.1 Договору.

Відкрите акціонерне товариство "Енергомашспецсталь" м.Краматорськ Донецької області в апеляційній скарзі просить рішення господарського суду Донецької області від 23.01.2007р. по справі №15/362 скасувати та прийняти нове рішення, в позові відмовити, оскільки рішення прийнято судом з порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, неповно з’ясовані та недоведені обставини, що мають значення для справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в підтвердження заявлених вимог  позивач надав докази поставки брухту чорних металів, а саме: приймально-здавальні акти від 30.06.06р. №779 і від 04.07.06р. №799, однак, відповідно до зазначених актів, товар був поставлений позивачем на суму 103257грн.36коп.; з врахуванням часткової оплати відповідачем поставленого товару в розмірі 9000грн. сума заборгованості повинна складати 94257гр.36коп., а не 99575грн.76коп., як зазначено позивачем у позовних вимогах; позивач фактично не обґрунтував суму позовних вимог; у додатку до позовної заяви відсутній розрахунок суми заборгованості, зазначений лише розрахунок суми штрафних санкцій; у порушення ст.54 ГПК України, суд не взяв до уваги відсутність обґрунтованого розрахунку суми; залізничний тариф не є частиною суми заборгованості, а є збитками, пов'язаними з неналежним виконанням зобов'язань; у позовній заяві позивач не вимагав відшкодування збитків у вигляді сплати залізничного тарифу; суд не з'ясував склад позовних вимог, задовольнив вимоги позивача, включаючи залізничний тариф; розрахунок суми штрафних санкцій, зазначений позивачем неправильний, оскільки до суми заборгованості включено залізничний тариф.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська ливарна компанія" м.Харків просить залишити рішення господарського суду Донецької області від 23.01.2007р. без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, оскільки відповідно до договору №15/925 від 26.06.2006р. позивач поставив брухт чорних металів відповідачу у відповідності зі специфікаціями, що є невід'ємною частиною договору; згідно специфікацій до договору відповідач зобов'язався відшкодувати залізничний тариф позивачу, що складає згідно приймально-здавальних актів №779 від 30.06.2006 р., №799 від 04.07.2006 р. –5318грн.40коп.; з урахуванням часткової оплати відповідачем поставленого брухту в розмірі 9000грн.00коп., сума заборгованості відповідача складає 99575грн.76коп.; висновок відповідача, що залізничний тариф є не частиною заборгованості, а збитками - є необгрунтованим оскільки, 29.09.2006р. сторони підписали акт звірки взаємних розрахунків, відповідно до якого за відповідачем числитися заборгованість у розмірі 99575грн.76коп., а не 94257грн.36коп. на яку посилається відповідач в апеляційній скарзі; штрафні санкції були правильно нараховані на усю суму заборгованості.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до ст.ст. 28-29 Закону України „Про судоустрій” та ст. 101 ГПК України  на підставі встановлених фактичних обставин переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, заслухавши у судовому засіданні представників сторін судова колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін з наступних підстав.

Згідно з абз. 2 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Стаття 14 Цивільного кодексу України встановлює, що цивільні обов’язки виконуються в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

26.06.2006р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська ливарна компанія" та Відкритим акціонерним товариством "Енергомашспецсталь" укладено договір №15/925, згідно якого позивач зобов’язується передати у встановлений строк товар (брухт чорних металів) у власність відповідача, а відповідач зобов’язується прийняти та оплатити, на умовах даного договору цей товар.

Згідно п.6.3 договору покупець здійснює оплату за поставлену продукцію протягом 10 календарних днів від дня поставки продукції.

Згідно п.4.1 договору датою фактичної поставки товару вважається дата оформлення прийомо-здавального акта.

Відповідно п.1.2 договору №15/925 специфікація є невід’ємною частиною цього договору.

Згідно специфікацій №1, №2 від 26.06.2006р. до договору №15/925 відповідач оплачує залізничний тариф (а.с.12,13).

Судом першої інстанції встановлено, що укладений між сторонами договір за своїм змістом, за своєю правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного Кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України; факт поставки позивачем товару на загальну суму 108575грн.76коп. та його отримання відповідачем підтверджується приймально-здавальними актами №779 від 30.06.2006р. на суму 55194грн.30коп.; №799 від 04.07.2006р. на суму 53381грн.46коп., які підписані представниками сторін та скріплені печатками підприємств; відповідачем отриманий товар оплачен частково на суму 9000грн., що підтверджується витягом з банківських рахунків від 29.08.2006р., 31.08.2006р.; строк виконання зобов’язання за даним договором остаточно сплинув 11.07.2006р. та 14.07.2006р.; позивачем були надіслані листи-вимоги за вих.№715 від 14.08.2006р. та №777 від 04.09.2006р. відповідачу, в яких позивач вимагав від відповідача виконання зобов’язання за договором №15/925, а саме перерахувати суму 108575грн.76коп.; 104575грн.77коп., у тому числі залізничний тариф.

Відповідачем підписані прийомо-здавальні акти на суму 55194грн.30коп. та 53381грн.46коп., у тому числі залізничний тариф на суму 2654грн.40коп.; 2664грн., без заперечень.

Тобто відповідач згоден з сумою поставленого товару та сумою залізничного тарифу.

Статтею 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судовими доказами слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного рішення справи.

Згідно ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України відповідач не надав доказів оплати поставленого товару та залізничного тарифу.

Тому суд першої інстанції обгрунтовано задовольнив позовні вимоги в частині стягнення 99575грн.76коп.

Відповідно до п.7.1 договору винна сторона сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої у період, за який нараховується пеня, від суми несплати за кожен день прострочення у випадку порушення строку оплати.

Стаття 625 Цивільного Кодексу України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач не надав доказів оплати боргу, то суд першої інстанції обгрунтовано задовольнив позовні вимоги в частині стягнення пені; суми інфляційних нарахувань; 3% річних.

Доводи скаржника судовою колегією не приймаються, оскільки спростовуються вищевикладеним.

З урахуванням зазначеного, судова колегія вважає, що рішення господарського суду Донецької області по даній справі відповідає фактичним обставинам справи, чинному законодавству, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки спростовуються вищевикладеним.

Відповідно до ст.49 ГПК України витрати по сплаті держмита за подання апеляційної скарги відносяться на скаржника.

Керуючись  ст. ст. 43, 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Донецької області від 23.01.2007р. у справі №15/362 залишити без змін, апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Енергомашспецсталь" м.Краматорськ Донецької області –без задоволення.

Головуючий

Судді:

Надруковано: 5 прим.

1-позивачу

2-відповідачу

3-у справу

4-ГСДО

5-ДАГС