ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

14.02.07                                                                                           Справа  № 17/251

м. Львів

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                                                  Процика Т.С.

суддів                                                                      Галушко Н.А.

Юрченка Я.О.

при секретарі судового засідання Болехівській І.В.

розглянув           у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Здолбунівському районі Рівненської області  (далі ДПІ  у Здолбунівському районі) )від 17.11.2006 року № 4071/10-20

на постанову           Господарського суду Рівненської області від 25.10.2006р. (складена в повному обсязі 27.10.2006р.)

у справі           № 17/251

за позовом           ДПІ у Здолбунівському районі, м. Здолбунів Рівненської області

до відповідача 1 Відкритого акціонерного товариства «Здолбунівське автотранспортне підприємство 15662»(далі ВАТ «Здолбунівське АТП 15662»), м. Здолбунів Рівненської області

до відповідача 2 Науково-виробничого приватного підприємства (далі НВПП) «Метал Холдинг», м. Дніпропетровськ

про           визнання недійсними господарських зобов’язань

за участю представників:

від позивача           –          Мельник Н.А. –завідувач сектору документальних перевірок, Гальчина Р.С. –завідувач юридичного сектору;

від відповідача 1          - Удовиченко Р.С. - представник;

від відповідача 2          - не з’явився.

Представникам позивача і відповідача 1 права і обов'язки, передбачені ст.ст.27, 29, 49, 51, 59 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), роз'яснено.

Сторони повідомлені належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення.

Постановою Господарського суду Рівненської  області від 25.10.2006р. у даній справі, суддя Петухов М.Г., в задоволенні позову відмовлено.

Постанова місцевого господарського суду мотивована зокрема тим, що лише факт визнання недійсними установчих документів підприємства не може вказувати на наявність в діях осіб, які діяли від імені цього підприємства при укладанні оспорюваних договорів, мети, що суперечить інтересам держави та суспільства..

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ДПІ у Здолбунівському районі подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Господарського суду Рівненської області від 25.10.2006р. у адміністративній справі № 17/251 та прийняти нову постанову, якою визнати недійсним на підставі ч.1 ст. 207 Господарського кодексу України господарські зобов'язання, що виникали на підставі договорів, укладених між ВАТ «Здолбунівське АТП-15662»та НВПП «Метал-Холдинг», мотивуючи свої вимоги невідповідністю висновків суду обставинам справи.

ДПІ у Здолбунівському районі, позивач у справі, обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, зокрема, що при укладанні спірних договорів відповідачі мали на меті інтереси, що суперечать інтересам держави і суспільства, що виявилося в реєстрації установчих документів НВПП «Металл-Холдінг»на підставну особу, оскільки громадянин Фурс Андрій Олександрович, який вказаний засновником підприємства, фактично ніякого відношення до реєстрації та фінансово-господарської діяльності НВПП «Металл-Холдінг»не мав. Ці обставини за посиланням позивача встановлені рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18.08.2005р. у справі № 2-4717/2005 та постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.02.2006р. у справі № 25/371(П25/4308), відповідно до яких визнано недійсними установчі документи та свідоцтво платника податку на додану вартість НВПП «Металл-Холдінг»з моменту державної реєстрації та їх видачі.

У запереченні на апеляційну скаргу відповідач 1 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ДПІ у Здолбунівському районі від 17.11.2006р. № 407/10-20 і залишити без змін постанову Господарського суду Рівненської області від 25.10.2006р. у справі № 7/251 з підстав правомірності і обґрунтованості постанови.

ВАТ «Здолбунівське АТП 15662», відповідач 1 у справі, обґрунтовуючи свої вимоги, посилається на те, зокрема, що позивач не надав достатніх доказів та фактів, які б підтверджували вчинення відповідачами дій та свідчили про наявність умислу на вчинення сторонами дій, що суперечать інтересам держави; що лише визнання установчих документів недійсними не вказує на наявність у сторін договорів умислу, що суперечить інтересам держави і суспільства. Відповідач 1 також відзначив, що факт відсутності умислу в діях посадових осіб НВПП «Металл-Холдінг» при реєстрації цього підприємства, досліджувався при розгляді Дарницьким районним судом м. Києва цивільної справи за позовом ВАТ «Меридіан»ім.С.П.Корольова до Фурса А.О., НВПП "Металл-Холдінг", Мірошниченко П.В. та НВПП «Торгівельний дім «ДМКД»про визнання недійсними договорів та стягнення коштів.

Представники у судовому засіданні підтримали свої доводи та заперечення, викладені відповідно в апеляційній скарзі та у запереченні на апеляційну скаргу, а також поясненнях, наданих у судовому засіданні.

Обставини, встановлені судом першої інстанції, які мають значення для справи.

ДПІ у Здолбунівському районі звернулася до суду з позовом до ВАТ «Здолбунівське АТП 15662»та до НВП «Металл-Холдінг»про визнання недійсними господарських зобов’язань на підставі ст.207 Господарського кодексу України, що виникли на підставі укладених між ними договорів, а також з вимогою про визнання недійсними первинних документів.

Судом першої інстанції встановлено, що з 05.05.2005р. по 01.09.2005р. між ВАТ «Здолбунівське АТП 15662»та НВПП «Металл-Холдінг»було укладено 15 договорів, предметом яких є виконання робіт, оренда автомобілів, надання маркетингових послуг. Реєстр вказаних договорів та їх копії знаходяться в матеріалах даної справи (а.с.а.с.5-22).

Виконання вищевказаних договорів підтверджується оформленими відповідачами актами здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг), актами (типова форма КБ-2в) приймання виконаних робіт, довідками (типова форма КБ-3) про вартість виконаних підрядних робіт (а.с.а.с.34-78).

На підставі вищезгаданих документів відповідачем 2 були виписані відповідачу 1 податкові накладні.

Розглянувши матеріали справи, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Згідно із ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд у встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п.1, п.4 ст.70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Договори на виконання робіт, оренди автомобілів, надання маркетингових послуг, укладені відповідачами у справі, акти здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг), акти (типова форма КБ-2в) приймання виконаних робіт, довідки (типова форма КБ-3) про вартість виконаних підрядних робіт, податкові накладні у даному випадку є належними та допустимими доказами, у розумінні ст. 70 КАС України.

Апеляційний господарський суд при прийнятті ухвали у даній справі погоджується із судом першої інстанції в наступному.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18.08.2005р. у справі № 2-4717/2005  та рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2005р., яке залишено в силі постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.02.2006р. у справі № 25/371(П25/4308),  визнано недійсними установчі документи з моменту державної реєстрації 16.09.2003р. та свідоцтво платника податку на додану вартість НВПП «Металл-Холдінг»№ 04197419,  видане  23.09.2003р.

В той же час обставини, встановлені вищезгаданими судами, і на підставі яких прийняті вищевказані рішення судів, є різними.

Так рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18.08.2005р. у справі № 2-4717/2005 встановлено, що Фурс А.О., який вказаний засновником та НВПП «Металл-Холдінг», ніякого відношення до реєстрації та здійснення господарської діяльності цього підприємства не мав.

З постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.02.2006р. у справі № 25/371(П25/4308) вбачається, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2005р. встановлено, що власник та директор НВПП «Металл-Холдінг»Фурс А.О. здійснив дії, які необхідні для реєстрації юридичної особи, за незначну винагороду без мети здійснення фінансово-господарської діяльності.

Також, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05.07.2006р. при розгляді цивільної справи за позовом ВАТ “Мередіан”ім.С.П.Корольова до Фурса А.О., НВПП «Металл-Холдінг», Мірошниченко П.В. та НВПП «Торгівельний дім «ДМКД»про визнання недійсними договорів та стягнення коштів встановлено, що з пояснень Фурса А.О. вбачається, що НВПП «Металл-Холдінг»створювалося ним з метою здійснення підприємницької діяльності. Та обставина, що Фурс А.О. не займався з об’єктивних причин господарською діяльністю, а фактичне керівництво обома підприємствами здійснював їх спільний знайомий Кушнір Владислав Олександрович, не утворює в їх діях будь-якого протиправного умислу.

Відповідно до пункту 11 ст. 10 Закону України “Про державну податкову службу в Україні” на державну податкову інспекцію, крім інших, покладено функцію подавати до господарських судів позови до підприємств, установ, організацій про визнання угод недійсними і стягнення в доход держави коштів, одержаних ними за такими угодами.

У даному випадку позивачем по справі заявлені позовні вимоги про визнання недійсними господарських зобов’язань, що завідомо суперечать інтересам держави, на підставі ст.207 Господарського кодексу України (далі –ГК України), якою передбачено, що господарське   зобов’язання, що  не  відповідає  вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978р. №3, із змінами і доповненнями,  „Про судову практику в справах про визнання угод недійсними” при розгляді справ про визнання угоди недійсною на підставі ст. 49 ЦК судам слід мати на увазі, що дія цієї норми поширюється на угоди, які укладені з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, тобто порушують основні принципи існуючого суспільного ладу. До них, зокрема, належать угоди, спрямовані на використанння всупереч закону колективної, державної або чиєїсь приватної власності з корисливою метою, приховування фізичними та юридичними особами  доходів від оподаткування, використання майна, що знаходиться у їх власності або користуванні, на шкоду правам, свободам і гідності громадян, інтересам суспільства, на незаконне відчуження землі або незаконне нею користування, розпорядження чи придбання всупереч встановленим правилам предметів, вилучених з обігу або обмежених у обігу.

З наведених вище норм вбачається, що для визнання господарського зобов’язання недійсним з підстав, зазначених у позові, є його вчинення з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, а відповідно і прямого умислу на вчинення цих дій. Крім цього, необхідно встановити, чим саме господарські зобов’язання, які виникли з оспорюваних договорів, порушують інтереси держави та суспільства.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, спірні угоди відповідають цивільному та господарському законодавству щодо їх оформлення та змісту.

Згідно з ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців»(в редакції чинній на укладення та виконання спірних договорів) якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою.

Посилання позивача на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 18.08.2005р. у справі № 2-4717/2005 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2005р., яке залишено в силі постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.02.2006р. у справі № 25/371(П25/4308), якими визнано недійсними установчі документи НВПП «Металл-Холдінг», не дає підстав для достовірного висновку про наявність під час укладання та виконання оспорюваних позивачем договорів мети (умислу), що суперечить інтересам держави та суспільства, оскільки для встановленя такої мети, а відповідно і умислу, необхідно встановити психічне ставлення особи до вчиненої нею дії чи бездіяльності, чого не було у даному випадку у зв’язку з відсутністю в судових засіданнях осіб, що діяли від імені НВПП "Металл-Холдінг".

У той же час відсутність протиправного умислу в діях Фурса А.О. встановлена рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05.07.2006р. при розгляді цивільної справи за позовом ВАТ «Меридіан»ім. С.П.Корольова до Фурса А.О., НВПП «Металл-Холдінг», Мірошниченко П.В. та НВПП «Торгівельний дім «ДМКД»про визнання недійсними договорів та стягнення коштів.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент укладення спірних договорів відповідач 2 перебував в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України, мав свідоцтво платника податку на додану вартість. Особа, яка виступила засновником, не заперечувала факту заснування підприємства на своє ім’я.

Крім цього, сам факт визнання в судовому порядку недійсними установчих документів підприємства, його свідоцтва платника податку на додану вартість не є підставою для визнання господарських зобов’язань, які виникли на підставі укладених між відповідачами договорів (цивільних (господарських) правочинів) такими, що укладені з метою, суперечною інтересам держави та суспільства.

Також, апеляційний господарський суд відзначає, що вчинення господарського зобов’язання з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, є однією з підстав для визнання господарського зобов’язання недійсним відповідно до ст.207 ГК України, яка потребує доказування.

Наявність умислу у сторін (сторони) угоди означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладуваної угоди і суперечність її мети інтересам держави та суспільства.

Виходячи з наведеного, вина юридичної особи полягає у винних діях її працівників чи керівника, а тому неможливо ототожнювати вину юридичної особи у випадку недоведення вини та умислу її працівників та керівника.

При цьому, позивачем не було надано суду ні вироку суду у кримінальній справі, ні рішення суду у цивільній справі, ні іншого належного доказу, який би підтверджував факт наявності умислу у працівників чи керівника відповідачів при укладенні угод та вчиненні господарських зобов’язань з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Згідно із ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Згідно із ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному , повному та об’єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок доказів у їх сукупності.

Скаржник не подав у встановленому законом порядку належних та допустимих доказів, які б з достовірністю підтверджували доводи, викладені в апеляційній скарзі, та обґрунтували правомірність і підставність визнання недійсними господарських зобов’язань.

Щодо визнання недійсними первинних документів, то як правильно встановив суд першої інстанції, у даному випадку, акти, складені відповідачами, лише фіксують факти виконання господарських зобов’язань, які виникли на підставі оспорених позивачем договорів, будь-якої можливості та підстав для визнання їх недійсними законом не встановлено, тому позов в цій частині, з врахуванням обґрунтування відмови у визнанні недійсними договорів, є також безпідставним.

З огляду на все викладене в сукупності, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 69, 71, 86, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, -

Львівський апеляційний господарський УХВАЛИВ:

Залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду – без змін.

Дана ухвала набирає законної сили і може бути оскаржена в порядку і строки, визначені ст.ст.212, 254 КАС України.

Дана ухвала виготовлена в повному обсязі 27.03.2007р.

Головуючий-суддя                                                            Процик Т.С.

суддя                                                            Галушко Н.А.

суддя                                                            Юрченко Я.О.