донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем
України

11.04.2007 р.
справа №39/49

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів

за участю представників сторін:

від позивача:

ОСОБА_1 -особисто,

від відповідача:

Мірошніченко  С.А. (довіреність від 10.04.2007р.),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю
„Виробничо-комерційна компанія „АНТ” м.Горлівка Донецької області

на рішення господарського суду

Донецької області

від

08.02.2007 року

по справі

№39/49  (суддя Морщагіна Н.С.)

за позовом

Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 м.Горлівка Донецької області

до

Товариства з обмеженою
відповідальністю „Виробничо-комерційна компанія „АНТ” м.Горлівка Донецької
області

про

стягнення заборгованості по
орендній платі в сумі 3200грн. та виселення

В С Т А Н О В
И В:

У листопаді 2006року позивач,
Суб'єкт підприємницької діяльності -фізична особа ОСОБА_1 м.Горлівка Донецької
області, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до
відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю „Виробничо-комерційна
компанія „АНТ” м.Горлівка, про стягнення заборгованості по орендній платі в
сумі 3200грн. та виселення.

У ході розгляду справи,  суд першої інстанції розглядав справу  з урахуванням уточнених позовних вимог про
стягнення заборгованості по орендній платі у сумі 3800грн. та зобов'язання
звільнити приміщення, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1.

Рішенням від 08 лютого 2007року
господарський суд Донецької області (суддя Морщагіна Н.С.)  позовні вимоги задовольнив у повному обсязі,
стягнувши оренду плату у сумі 3800грн., а також зобов'язав відповідача
звільнити приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та передати його
Суб'єкту підприємницької діяльності ОСОБА_1 по акту приймання-передачі.

Не погодившись з прийнятим
рішенням,  відповідач звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати повністю. Прийняти
нове рішення про відмову у позові. В обґрунтування своїх апеляційних вимог
заявник скарги посилається на те, що судом першої інстанції неповно з'ясовані
обставини, що мають значення для справи. Також порушені норми матеріального та
процесуального права, що призвело до прийняття неправильного рішення.

Позивач вважає рішення суду
законним та обґрунтованим, а скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст.ст.28,29 Закону
України “Про судоустрій в Україні” розпорядженням заступника голови Донецького
апеляційного господарського суду була призначена нова колегія суддів для
розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ст.129 Конституції
України, ч.4 ст.9 Закону України “Про судоустрій в Україні”, ст.ст. 44,811
Господарського процесуального кодексу України був здійснений запис
судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації.

Відповідно до статті 101
Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи
апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість
рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників
сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність
застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права,
колегія суддів  встановила наступне.

Господарським судом встановлено,
між суб'єктом підприємницької діяльності -фізична особа ОСОБА_1 (орендодавець)
та Товариством з обмеженою відповідальністю „Виробничо-комерційна компанія
„АНТ” м.Горлівка (орендар) 01.08.2002р. укладений договір оренди приміщення,
відповідно до якого позивач зобов'язався передати відповідачу у тимчасове
користування під офіс житлове приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1
(а.с.8).

За умовами договору за користування
приміщенням орендар сплачує орендодавцю орендну плату у розмірі 400грн, у склад
якої входять витрати по оплаті комунальних та інших послуг (п.3.1).

На підставі п.3.2 договору позивач
повідомив відповідача листом від 24.06.2006року
про зміну орендної плати, розмір якої з 01.08.2006року складає 2000грн
на місяць (а.с.12).

Відповідач відмовився від
підвищення розміру орендної плати, про що свідчить лист НОМЕР_1 від
07.07.2006року (а.с.13).

Вимоги договору щодо орендної плати
відповідачем не виконані, тому за ним утворилася заборгованість за період з
січня по листопад 2006р. у сумі 3800грн.

Пунктом 3.2 договору сторони
передбачили, що при незгоді орендаря щодо зміни розміру орендної плати договір
оренди вважається розірваним після сплину трьохмісячного строку з моменту
повідомлення орендаря про зміну орендної плати.

У п'ятнадцятиденний  строк, який передбачений п.4.1 договору,
відповідач не передав об'єкт оренди та продовжує користуватися  даним приміщенням.

Господарський суд задовольнив
позовні вимоги Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 у
повному обсязі, пр цьому не дав правової оцінки договору оренди, який є
підставою позовних вимог.

Відповідно до ст.104 ГПК України
підставою для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є
порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального
права та неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи.

Заслухавши пояснення представників
сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність
застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з
того, що судом першої інстанції неповно з'ясовані обставини, що мають значення
для справи неправильно застосовані норми матеріального права, що призвело до
прийняття по спору неправильного рішення.

Відповідно до пункту 1 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року №5 “Про судове рішення”,
рішення є законним тоді, коли суд, виконавши вимоги процесуального
законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню даних
правовідносин, а за їх відсутності  - на
підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад
і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображено обставини, що мають значення для даної справи,  висновки суду про встановлені обставини
справи і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджується двосторонніми доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Як вбачається із матеріалів справи,
між сторонами 01.08.2002року укладений договір оренди приміщення, предметом
якого є передача у тимчасове користування під офіс житлове приміщення, яке
розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Статтею 810 Цивільного кодексу
України передбачено, що за договором оренди житла одна сторона -власник житла
(наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві)
житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

В даному випадку, господарський суд
не встановив факт права власності СПД ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1, яка є
об'єктом оренди та не з'ясував, на підставі чого була орендована квартира під
офіс.

У відповідності до ст.6 Житлового
кодексу Української РСР жилі будинки і жилі приміщення призначаються для
постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку
як службових жилих приміщень і гуртожитків. Надання приміщень у жилих будинках
для потреб промислового  характеру
забороняється.

Власники квартир, наймачі та
орендарі зобов'язані використовувати приміщення житлових будинків за
призначенням.

Суд прийняв рішення на підставі
договору купівлі-продажу квартири, нотаріально посвідченого 26.10.2001року.
Однак, не дав оцінки, що у порушення ст.227 Цивільного кодексу Української РСР,
яка діяла на момент укладення договору купівлі-продажу, договір купівлі-продажу
приміщення не був зареєстрований у виконавчому комітеті Горлівської міської
ради народних депутатів. Позивач в апеляційній інстанції підтвердив про
відсутність реєстрації.

Згідно з п.1.3 Тимчасового
положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно,
затвердженого наказом Міністерства юстиції від 28 січня 2003року №6/5,
зареєстрованого в Міністерстві юстиції 28 січня 2003року №66/7387, реєстрацію
прав власників здійснюють комунальні підприємства бюро технічної інвентаризації
(БТІ). Вказане свідчить, що БТІ на основі законодавства делеговані владні
повноваження у сфері суспільних правовідносин, пов'язаних зі здійсненням від
імені держави дій щодо реєстрації прав власності на нерухоме майно.

Наданий відповідачем до
апеляційного суду витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно Комунального
підприємства „Горлівське міське бюро технічної інвентаризації” свідчить про те,
що станом на 19.02.2007року власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2, про що
свідчить номер запису 117 в книзі НОМЕР_2. Отже, на момент укладення договору
оренди від 01.08.2002року СПД ОСОБА_1 не був власником даного приміщення.

Рішення про реєстрацію права
власності за ОСОБА_1 на спірне приміщення було прийняте тільки 23.03.2007року,
про що зроблений запис за номером 117 у книзі 272. У якості доказу позивачем
надано Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно  КП „Горлівське міське бюро технічної
інвентаризації”  до апеляційного суду у
ході розгляду  скарги.

Дослідивши матеріали справи, судова
колегія вважає, що судом першої інстанції не перевірено факт набуття позивачем
права власності на спірне приміщення, яке є об'єктом оренди за договором оренди
з відповідачем.

За таких обставин, судова колегія,
враховуючи викладене, вважає, що судом першої інстанції неправомірно задоволені
позовні вимоги про стягнення заборгованості по орендній платі в сумі 3800грн.
та виселення. У задоволенні позовних
вимог слід відмовити у зв'язку з безпідставністю заявлених вимог.

Враховуючи викладене, за
результатами апеляційного провадження, судова колегія дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Донецької
області від 08.02.2007року  у справі
№39/49 - скасуванню.

Відповідно до ст.49 Господарського
процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита по апеляційній
скарзі покладаються на позивача по справі.

Керуючись ст.ст.33, 43, 49, 99,
101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України,  судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю „Виробничо-комерційна компанія „АНТ” м.Горлівка
Донецької області на рішення господарського суду Донецької області від  08.02.2007року у справі №39/49 -
задовольнити.

Рішення господарського суду
Донецької області від 08.02.2007року у справі №39/49 -скасувати.

У задоволені позовних вимог
відмовити у зв'язку з безпідставністю.

Стягнути з Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 м.Горлівка Донецької області на користь
Товариства з обмеженою відповідальністю „Виробничо-комерційна компанія „АНТ”
м.Горлівка Донецької області витрати по сплаті державного миту у сумі 92,50грн.

Господарському суду Донецької
області видати наказ.

Головуючий

Судді:

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС