ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" квітня 2007 р.
10:30
Справа №  3/96/07

м. Миколаїв

За позовом: Снігурівське районне споживче товариство, Миколаївська область, м. Снігурівка

До відповідача: Василівська сільська рада, Миколаївська область, Снігурівський район, с. Василівка.

Про визнання нечинним рішення сільської ради

Суддя –Смородінова О.Г.

При секретарі судового засідання Вязовському М.А.

П Р Е Д С Т А В Н И К И

Від позивача: Квєтка Т.А. за довіреністю ;

Від відповідача: Лисиця І.І. за довіреністю, Гобокан І.І., голова сільської ради;

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом визнати нечинним рішення Василівської сільської ради №7 від 28 грудня 2006 року в частині припинення  постійного користування земельної ділянкою площею 0,18 га. робітничому споживчому товариству «ім. Мічурина».

Також, пунктом другим позивач просе визнати за Снігурівським районним споживчим товариством право постійного користування  земельною ділянкою у селі Василівка, по вул. Шевченко, 39а та вул. Шкільній, 57, в селі Павло-Мар’янівка по вул. Шевченко,1 у селі Євгенівка, вул. Леніна, 6.

10.04.07р. позивач змінив пункт перший позовних вимог, а саме –  просе : визнати нечинним рішення Василівської сільської ради №7 від 28 грудня 2006 року. Пункт другий просе розглядати без вимог щодо с. Павло-Мар’янівка по вул. Шевченко, 1.

Позовні вимоги позивача ґрунтуються на підставі норм пункту 6 розділу Х «Перехідних положень»та ст.ст. 125, 152, 155 Земельного Кодексу України,  мотивовані тим, що позивач, як правонаступник права на постійне користування земельними ділянками,  не повинен їх переоформляти у власність або в оренду. Відповідач же право позивача на постійне користування  вищезазначених земельних ділянок не визнає.

Відповідач повністю заперечує позовні вимоги. У своєму відзиві зазначає, що рішення №9 від 22.04.04р. скасовано ним правомірно оскільки надання земельної  ділянки  в користування іншому  землекористувачу без припинення права  користування  попереднього користувача є незаконним. Спірним рішенням встановлено факт припинення взаємних господарських зобов’язань щодо користування земельної ділянки між Василівською сільською радою та  попереднім землекористувачем.

Відповідач ґрунтує свої заперечення на нормах ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України.

В судовому засіданні було оголошено перерву до 19.04.07р.

В означений час, суд на підставі ст. 167 КАС України оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Споживче товариство робкоопу «ім. Мічурина», організаційно-правова форма - кооператив, було зареєстроване Снігурівською районною радою народних депутатів 26 вересня 1995 року,

Дане Споживче товариство «ім. Мічурина»входило до складу районної спілки споживчих товариств –це юридична особа, яка була заснована на добровільних засадах споживчим товариствами Снігурівського району, Миколаївської області.

Згідно ст.7 Закону України «Про споживчу кооперацію»від 10,04.1992 р. № 2266-ХІІ вищим органом управління споживчого товариства є загальні збори його членів. Згідно ст.8 Закону реорганізація та ліквідація споживчого товариства провадиться за рішенням загальних зборів його членів або за рішенням суду.

21 листопада 1996 року загальні збори пайовиків Снігурівського району прийняли рішення (постанова № 1 п.1.2.3.4.) про перетворення всіх робкоопів та господарств в т.ч. і робкоопу «Ім. Мічурина»в торгівельні об'єднання, створивши на їх базі Снігурівське районне споживче товариство.

В зв'язку з реорганізацією всієї системи райспоживспілки, а як зазначено вище робкооп «ім. Мічурина»входив до складу системи райспоживспілки, в газеті «Вісті Снігурівщини»№ 91 30 листопада 1996 року було опубліковано об'яву про реорганізацію системи райспоживспілки в Снігурівське районне споживче товариство. В об'яві також зазначено, що правонаступник Снігурівське РайСТ приймає претензії на протязі одного місяця з дня опублікування оголошення.

Згідно роз'яснень Вищого арбітражного суду України від 12 вересня 1996 р. № 02-5/334 «Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних із створенням, реорганізацію та ліквідацією підприємств»вирішуючи питання про правонаступництво, судам необхідно мати на увазі, що запис в установчих документах про правонаступництво має істотне значення для визнання правонаступництва.

Статут Снігурівського районного споживчого товариства містить відомості про те, що воно з моменту його створення є правонаступником всього майна, прав та обов'язків Снігурівської райспоживспілки та всіх споживчих товариств, які входили до її складу, зокрема в т.ч. і робітничого споживчого товариства «ім. Мічурина»(Пункт 1.3. з урахуванням змін до Статуту, зареєстрованих 31.03.2007 р.).

Як свідчать матеріали справи, 15 грудня 1996 року робкоопом «ім. Мічурина»Снігурівському РайСТ було передано майно (основні засоби) за передаточним актом. За цим актом Снігурівському РайСТ було передано і будівлі магазинів «Продтовари»у с.Євгенівка (номер запису 12) «Госптовари»(номер запису 44), «Помтовари»(номер запису 47) «Продтовари»(номер запису 51)у с.Василівка, що знаходяться на спірній земельній ділянці.

Згідно бухгалтерської довідки № від 17 квітня 2007 року будівлі магазинів «Продтовари»у с.Євгенівка рік вводу в експлуатацію 1977, «Госптовари»рік вводу 1990 р., «Промтовари»рік вводу 1990 р., «Продтовари»рік вводу 1989 р.у с.Василівка, що знаходяться на спірній земельній ділянці, рахуються на балансі Снігурівського РайСТ з моменту його створення.

Снігурівське РайСТ згідно з чинним законодавством оформило правовстановлюючі документи на вказані будівлі магазинів та отримало свідоцтва на право власності у 2001 - 2002 рр. на підставі рішень Василівської сільської ради № 48 від 04 жовтня 2001 року та № 21 від 15 травня 2002 року.

Згідно ст.108 Цивільного кодексу України під час перетворення юридичної особи до нової юридичної особи переходить все майно, всі права та обов'язки перетворюваної особи.

30 грудня 1996 року торгівельному об’єднанню «ім. Мічурина»було видано державний акт на право постійного користування земельною ділянкою 0,18 га. Згідно опису меж за планом зовнішнього землекористування до державного акту на право постійного користування земельна ділянка була надана згідно з рішенням № 40 від 23 грудня 1996 року розміром 0,18 га для виробничих цілей у постійне користування, а саме під магазини у с. Василівка розміром - 0,11 га, та розміром - 0,02 га, та у селі Євгенівка розміром 0,03га. та розміром 0,02 га.

Земельна ділянка під магазин у с. Павло-Марянівка згідно з рішенням № 40 від 23 грудня 1996 року не надавалася. Тому позивач цілком обгрунтовано відмовився від позовних вимог про визнання права на постійне користування земельною ділянкою під магазином у селі Павло-Мар’янівка.

Крім того, як свідчить позивач, у зв'язку з продажею будівлі магазину в с. Євгенівка у 2003 році Снігурівське РайСТ добровільно відмовилося від земельної ділянки розміром 0,02 га. згідно листа № 225 від 14 квітня 2003  року надісланого Василівській сільській раді, але остання корективи в державний акт не внесла та земельну ділянку не вилучила.

Тобто, фактично на сьогоднішній день Снігурівське РайСТ фактично займає 0,16 га. під будівлями магазинів у с. Василівка розміром - 0,11 га, розміром - 0,02 га, та у селі Євгенівка розміром 0,03 га.

З огляду на наявні матеріали, а саме: акт  передачі   від  робкоопу  «ім. Мічурина»15   грудня  1996  року; бухгалтерська довідка Снігурівського РайСТ про баланс, де зазначені роки вводу в експлуатацію будівель магазинів; опис меж за планом зовнішнього землекористування до державного акту на право постійного користування; викопіювання із чергового кадастрового плану земельних ділянок, земельні ділянки, що надавалися згідно з державним актом на право постійного користування землею є тими земельними ділянками, що знаходяться під будівлями магазинів РайСТ, а, отже, державний акт видавався у 1996 році вже під готові будівлі магазинів.

З часу реорганізації робкоопу, Снігурівське РайСТ, як його правонаступник сплачувало земельний податок на рахунок сільської ради та подавало пов'язану з цим звітність до податкової адміністрації.

Також, згідно довідки Снігурівського РВЗ № 356 станом на 01.01.2007 р. за даними статистичної звітності спірна земля рахується за Снігурівським РайСТ.

Ніяких дій протягом всього часу користування землею Снігурівським РайСТ сільська рада до припинення такого користування не вчиняла, а навпаки приймала земельний податок, який сплачувало Снігурівське РайСТ.

28 грудня 2006 року сільська рада прийняла рішення № 7, яким припинила право постійного користування земельною ділянкою 0.І8 га Робітничому споживчому товариству (робкоопу) «ім. Мічуріна»керуючись ст.141  Земельного кодексу України в зв'язку з припиненням його діяльності.

Оскільки, право Снігурівського РайСТ на постійне користування землею, як правонаступника робкоопу «ім. Мічурина»відповідач не визнає., то пунктом 2 рішення № 7 скасовує позивачу раніше наданий йому дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо   відведення земельної ділянки в оренду строком на 5 років з наступним викупом.

Позивач  не погоджується з рішенням № 7, оскільки  відповідач  приймаючи спірне рішення порушив порядок припинення права на землю, передбачений розділом 22 ЗК України.

Стаття 141 Земельного кодексу не містить підставою припинення права користування земельною ділянкою припинення діяльності колективного підприємства,  а лише   державного   чи комунального підприємства, установи та організації. Робкооп «ім. Мічурина»був зареєстрований як кооператив, тобто з колективною формою власності .

Згідно  ст. 92  Земельного кодексу  України,  який  вступив в силу з 2002 р.  право  постійного користування землею з земель державної та комунальної власності отримують - підприємства, установи   та  організації,   що   відносяться  до  державної та   комунальної  власності,  а  також організації інвалідів та їх підприємства.

В свою чергу, громадяни та юридичні особи, в постійному користуванні яких знаходиться земля, але згідно з чинним Земельним кодексом України не може їм належати на такому праві, повинні до 01 січня 2008 року у встановленому порядку переоформити право оренди або право власності на них (п.6 Перехідних положень ЗКУ). Подібні вимоги ставляться і до тих, хто отримав землю ще до введення в дію ЗК УССР від 18.12.90 р.

Відсутність у позивача правовстановлюючих документів на користування земельними ділянками не може розглядатись як відсутність у нього право землекористування взагалі, оскільки відповідне право набуто ним як правонаступником.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 94,122,138,158,163,167, Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Позов задовольнити.

1. Визнати нечинним рішення Василівської сільської ради №7 від 28 грудня 2006 року.

2. Визнати Снігурівське районне споживче товариство належним землекористувачем на праві постійного користування  земельними ділянками у селах Василівка, по вул. Шевченко, 39а та вул. Шкільній, 57, у селі Євгенівка, вул. Леніна, 6.

Постанова  або ухвала суду першої інстанції,  якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано  заяву  про  апеляційне  оскарження,  але апеляційна  скарга  не  була подана  у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду  першої  інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано,  набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку  подається заява. Обґрунтування  мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови  суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у  повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в  повному  обсязі.

Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Повний текст постанови складено 26.04.2007 року.

Суддя