СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26.03.07                                                                                 Справа № 16/707.

Судова колегія у складі судів  Шеліхіна Р.М.- головуючий суддя, Лісовицький Є.А. - суддя, Яресько Б.В. –суддя, розглянувши матеріали справи за позовом  Державної інспекції з контролю за цінами в Луганській області, м. Луганськ

до  Обласного комунального підприємства "Компанія "Луганськвода", м. Луганськ

про  стягнення  4445 грн. 58 коп.,

при секретарі судового засідання Кочетовій О.М.

за участю представників сторін:

від позивача –Євсєєва Ю.С., дов. від 09.01.07. №34-03/35,

від відповідача –Шевченко О.В., довіреність  від 10.10.06. №178;

Шепіль Ю.М., довіреність  від 10.01.07. №200

ВСТАНОВИВ:

Провадження у справі порушено ухвалою Господарського суду Луганської області від 15.12.06. згідно Господарського процесуального кодексу України.

Згідно п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, який набрав законної сили  з 1 вересня 2005 року, до початку  діяльності окружного адміністративного суду адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України,  вирішуються відповідним господарським  судом  за правилами Кодексу адміністративного судочинства України. При цьому підсудність таких справ визначається Господарським процесуальним кодексом України.

Тому,  та з урахуванням рекомендацій Верховного суду України, провадження у даній справі продовжено за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Суть спору: заявлена вимога про стягнення з відповідача економічних санкцій у сумі 4445,58грн. на підставі рішення позивача від 19.10.06. №162 за порушення вимог ст.ст.7,20,21 Закону України “Про житлово-комунальні послуги”, державної дисципліни з порядку встановлення і застосування цін.

Відповідач проти позову заперечує з підстав того, що позивачем застосовано економічні санкції не у відповідності до його компетенції і з порушенням вимог Закону України “Про житлово-комунальні послуги”.

Відповідно до плану роботи позивача проведено перевірку Стаханівського департаменту Светлічанського РВУ ОКП «Компанія «Луганськвода»з питання порядку формування та застосування цін (тарифів) на послуги з водопостачання то водовідведення. За підсумками перевірки встановлено, що позивачем для Стаханівського садового товариства «Феросплавник-1»в період з травня по вересень 2006 року завищено тариф на технічну воду, та необґрунтовано застосований повний розмір вартості послуг з водопостачання та водовідведення при зменшенні обсягу їх фактичного надання для населення в м. Стаханові та м. Теплогірську у липні-вересні 2006 року в наслідок відсутності послуги в цей період. Позивачем складено акт від 09.10.06. №05351. Сума додаткової виручки склала 1481,86грн. і відповідно до ст.14 Закону України «Про ціни та ціноутворення»необґрунтовано отримана сума виручки підлягає стягненню в доход відповідного бюджету із застосуванням штрафу в двократному розмірі. За таких підстав, позивачем заявлено до стягнення 4445,58грн., у тому числі штраф у сумі 2963,72грн., про що позивачем постановлене рішення від 19.10.06. №162.

Відповідач проти позову заперечує і вказує, що застосування ним повного розміру вартості послуг з водопостачання та водовідведення при зменшенні обсягу їх фактичного надання для населення оформлюється відповідним актом при зверненні осіб, які споживають послугу по водопостачанню та водовідведенню. Актів про зменшення обсягу фактичного надання послуг, оформлених у встановленому законом порядку, позивач не пред’явив. Звернення громадян-мешканців вказаних населених пунктів з цього приводу до відповідача як до суб’єкту, що надає послугу з водопостачання та водовідведення, не надходило. Тому, вважає відповідач, вимоги позивача є неправомірними та не відповідають його компетенції. Стосовно вимоги позивача щодо  завищеного тарифу на технічну воду відповідач вказав на те, що надання послуги з постачання технічної води, не є житлово-комунальною послугою в розумінні Закону України “Про житлово-комунальні послуги”.

Враховуючи вищевикладене, повно, всебічно і об’єктивно дослідивши матеріали та обставини справи,  вислухав представників сторін, оцінивши надані сторонами докази своїх вимог і заперечень до суті спору, їх  належність, допустимість, достовірність кожного  окремо і у сукупності, судова колегія дійшла висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до вимог ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»житлово-комунальні послуги –це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Згідно з ч.1ст.27,ч.1ст.28 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання»державний стандарт та нормування показників якості встановлюється тільки на питну воду і забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд може бути здійснено тільки питною, а не технічною водою. Тариф, регульований у відповідності до вимог закону, встановлений тільки на питну воду, а не на технічну. Ціну або тариф на послугу по постачанню технічною водою сторони мають оговорити в укладеному договорі на свій розсуд у відповідності до принципу свободи договору –ст.ст.3,901,903 ЦК України, про що сторони - Стаханівське садове товариство «Феросплавник-1»і Стаханівський департамент Светлічанського РВУ ОКП «Компанія «Луганськвода»уклали договір від 16.05.05. №562. Таким чином, ціна на надану та спожиту послугу не регульована законом і позивач не має компетенції по контролюванню застосування договірної ціни.

Відповідно до норми ст.19 Основного закону держави –Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до норми Закону України «Про ціни та ціноутворення»та згідно з Положенням про Державну інспекцію з контролю за цінами, затвердженим постановою КМУ від 13.12.2000р. №1819, основним завданням позивача є організація та здійснення контрольно-наглядових функцій з питань одержання відповідними суб’єктами, у тому числі і відповідачем, вимог щодо формування, встановлення та застосування цін і тарифів, а контроль за якістю наданих та спожитих послуг не є компетенцією позивача у справі.

За таких підстав, у позові слід відмовити.

Відповідно до ст.94 КАС України питання щодо судових витрат суд не вирішує, оскільки позивач звільнений від їх сплати.

Згідно ст. 167 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні, в  якому закінчився розгляд справи, оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

На підставі викладеного, ст.19 Конституції України, керуючись ст. ст. 2, 17, 87, 94, 98, 158 –163, ст.167 Кодексу адміністративного судочинства України,   суд

П О С Т А Н О В И В:

1.   Відмовити у позові.

Постанова  набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано.

Постанову складено у повному обсязі та підписано 02.04.07р.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку      подається  заява.  Обґрунтування  мотивів  оскарження  і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява  про  апеляційне  оскарження  та  апеляційна  скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява  про  апеляційне  оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення,  а в разі   складення   постанови  у  повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу -  з  дня  складення  в  повному  обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий суддя                                                   Р.М. Шеліхіна

Суддя                                                                Є.А. Лісовицький

Суддя                                                                 Б.В. Яресько