РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" травня 2007 р.

Справа № 10/68-1101(1/103-1251)3/60-661)

Господарський суд Тернопільської
області у складі

Судді  Півторака М.Є.

Розглянув
справу

за позовом: Суб'єкта
підприємницької діяльності -підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до відповідача: Суб'єкта
підприємницької діяльності - підприємця ОСОБА_2, АДРЕСА_2

За участю
представників:

позивача: ОСОБА_1 -приватний підприємець, паспорт НОМЕР_1, від
05.08.2003р.; ОСОБА_3- адвокат, довіреність НОМЕР_2, від 05.04.2006р.

відповідача: ОСОБА_2 -приватний підприємець, паспорт НОМЕР_3
виданий УМВС України в Тернопільській області 22.01.1998р.

Представникам
сторін у судовому засіданні роз'яснено їх процесуальні права та обов'язки
відповідно до статті 20, 22, 29, 81-1
Господарського процесуального кодексу України.

Суть справи: Суб'єкт
підприємницької діяльності -підприємець ОСОБА_1, жителька м. Чернівці  звернулася до господарського суду
Тернопільської області з позовом до Суб'єкта підприємницької діяльності -
підприємця ОСОБА_2, АДРЕСА_1 про стягнення боргу в сумі 135 372, 48 грн.

06 червня 2006
року суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_1 подала до господарського суду
заяву про часткову відмову від позову в частині дострокового розірвання
договору від 26 жовтня 2004 року; припинення провадження у справі в цій частині
та заяву про збільшення позовних вимог та зміну підстави позову, а також просить
стягнути з відповідача 159 585, 00 грн., в т.ч. 124 416, 00 грн. перерахованих
ОСОБА_2 платіжним дорученням від 01.11.2004р. НОМЕР_9,  30 192, 00 грн. інфляційних нарахувань та 4
977, 00 грн. пені.

Свої позовні
вимоги позивач обґрунтовує тим, що на адресу відповідача, не направлялася
попередня заявка із зазначенням всіх необхідних даних для бронювання
ліжко-місць на період з 29.12.2004р. по 16.01.2005р. як це передбачено п. 4.1.
договору; вважає, що отримані кошти, а саме, 124 416,00 грн. СПД ОСОБА_2 не є
такими, що перераховані на виконання умов вищезазначеного договору. Ці кошти
могли бути зараховані за надані послуги по проживанню направлених клієнтів при
умові продовження співпраці. Однак, відсутність умов для зимового туризму та
політична ситуація в країні стали підставою для прийняття рішення про
припинення договору, який фактично розірвано згідно п. 8.2., що підтверджується
листом НОМЕР_4, який направлено відповідачу 09 грудня 2004 року. СПД ОСОБА_1
стверджує, що договір укладений між позивачем та відповідачем 26 жовтня 2004
року - є договором доручення, оскільки, одна сторона зобов'язувалась вчинити
від імені та за рахунок другої сторони певні дії, а кошти підлягають стягненню
з відповідача, оскільки, перерахована йому сума є його грошовими
позадоговірними зобов'язаннями перед позивачем.

Представник
відповідача -Суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_2 заперечує заявлені
позовні вимоги повністю та стверджує, що предметом договору не можуть бути
послуги, оскільки, використані у договорі терміни -„право на реалізацію
ліжко-місць” -„послуги являють собою індивідуально-визначений товар” (п.п.1.1.,
1.2. р.1 „Предмет договору”), а перерахувавши 124 416, 00 грн. коштів своїх
клієнтів, підприємець ОСОБА_1 реалізувала своє першочергове право в період з
29.12.2004р. по 16.01.2005р. використовувати на власний розсуд кімнати у
житловому будинку, а сам Договір -є договором оренди, оскільки, відповідно до
умов  вищезазначеного договору відповідач
зобов'язувався передати позивачу в оренду, в даному випадку, кімнати готелю
«Яблуниця», за певну плату та на певний період часу.

Справа вже
розглядалася також в господарському суді Тернопільської області та Львівському
апеляційному господарському суді.

Вищий господарський суд України, розглядаючи касаційну скаргу
позивача 24 січня 2007 року своєю постановою скасував  рішення господарського суду Тернопільської
області по справі № 1/103-1251(3/60-661) від 05.06.2006 року та постанову
Львівського апеляційного господарського суду від 02.08.2006 року 2006 року і
передав справу на новий розгляд до Тернопільського господарського суду в іншому
складі суддів та вказав підстави для їх скасування.

Зокрема, в Постанові зазначається, що суди помилково дійшли
висновку визначивши, що договір, укладений між позивачем та відповідачем, за
своєю правовою природою є договором про надання послуг, оскільки, надання
готельних послуг позивачу даний договір не передбачав.

Окрім того, звернуто увагу на те, що не було досліджено обставин
щодо умов та порядку оплати послуг позивача відповідачем за вищезгаданим
договором, що свідчить про неповне з'ясування господарським судом змісту
зобов'язань сторін та їх правової природи.

Статтею 111-12 Господарського процесуального Кодексу України
встановлено, що вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є
обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Судове засідання,
призначене вперше до розгляду на 10 годин 29 березня 2007 року було
відкладене  на 10 год. 30 хв. 13 квітня
2007 року, у зв'язку з подачею телеграми позивачем про відкладення розгляду
справи та оголошувалась перерва до 11 години 27 квітня 2007 року та 12 годин 45
хвилин 04 травня 2007 року.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені
вимоги повністю.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника
позивача та заперечення відповідача господарський суд встановив  наступне:

Відповідно до ч. 1 статті 1 Господарського процесуального Кодексу
України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення
юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта
підприємницької діяльності (далі -підприємства та організації), мають право
звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних законом
інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Статтею 20 Господарського Кодексу України встановлено, що кожний
суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних
інтересів.  Зазначена стаття визначила
шляхи захисту прав та законних інтересів зазначених суб'єктів.

Стаття 16 Цивільного Кодексу України також визначає, що кожна
особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу та визначає способи захисту цивільних прав та
інтересів.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом (частина
друга п. 1 ст. 16 ЦК України).

Позивач по справі -ОСОБА_1, жителька АДРЕСА_1зареєстрована
як суб'єкт підприємницької діяльності, про що свідчить Свідоцтво про державну
реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи НОМЕР_5, видане
Чернівецьким міськвиконкомом 19 вересня 2002 року (копія знаходиться в
матеріалах справи), а тому наділена правом на звернення до господарського суду
за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Відповідач по справі -ОСОБА_2, житель АДРЕСА_1 зареєстрований
як суб'єкт підприємницької діяльності, про що свідчить Свідоцтво про державну
реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи НОМЕР_6, видане
Тернопільською райдержадміністрацією 04 серпня 1999 року, (копія знаходиться в
матеріалах справи), а тому наділений правом на звернення до господарського суду
за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Матеріали справи підтверджують, що 26 жовтня 2004 року між
суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_1 та суб'єктом
підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_2 укладено Договір на
реалізацію місць-розміщення в готелі „Яблуниця” (надалі Договір) з Додатком №1
до Договору між «Базою»і «Покупцем»- Опис категорії номерів та Додатком №3
-Правила прийому відпочиваючих.

Предметом даного Договору визначено переважне право „Покупця” (СПД
ОСОБА_1) на реалізацію ліжко-місць та інших додаткових послуг на умовах
договору. Під послугами розуміється індивідуально визначений товар, який
наділений властивостями гарантованого „Базою”

( СПД ОСОБА_2) зобов'язаннями по розміщенню клієнтів в номерах
визначеної категорії, на визначену кількість місць, у визначений період часу
(розділ 1 Договору).

Відповідно до п.2.1.1. договору „База” (Відповідач) повинен
прийняти та розмістити клієнтів Позивача, які придбали послуги у „Покупця”
(Позивач), а Позивач відповідно до п.2.2.2. направити клієнтів на „Базу” в
кількості та строки, які вказані в заявці.

В силу ст. 11 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із
дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб,
що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Відповідно до положень ст. ст. 638, 639 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов
договору. Договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми
договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у
певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми,
навіть якщо законом ця форма для даного виду договору не вимагалася.

У відповідності до статті 193 Господарського кодексу України
суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших
правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До вимог господарських договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з врахуванням особливостей, передбачених
Господарським кодексом України.

У судовому засіданні 13.04.2007 року та в письмовому поясненні,
поданому до суду 27.04.2007 року (вх. № 14906(н)), представник позивача ОСОБА_3
зазначає, що договірні відносини, які виникли між сторонами мають ознаки
договору доручення, що передбачений ст. 1000 Цивільного Кодексу України
і наводить свої аргументи в обґрунтування зазначеного твердження.

Зокрема, представник позивача
зазначив  наступне: “за умовами
договору від 26.10.2004 року позивач в якості повіреного зобов'язувався від
імені довірителя, яким є відповідач вчинити певні юридичні дії -замовити для
своїх клієнтів місця в готелі “Яблучниця“.

Так, стаття 1000 ЦК України ( Договір доручення ) визначає,
що  за договором доручення одна сторона (
повірений ) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (
довірителя ) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює,
припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

У договорі доручення або у виданій на підставі договору
довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити
повіреному. Дії, які належить вчиняти повіреному, мають бути правомірними,
конкретними та здійсненими ( стаття 1003 ЦК України ).

Отже,  предметом договору
доручення є певні юридичні дії, які повірений зобов'язується вчинити від імені
і за рахунок довірителя.

У договорі від 26.10.2004 року його сторонами значиться саме:
Суб'єкт підприємницької діяльності -фізична особа  ОСОБА_1 та Суб'єкт підприємницької діяльності
-фізична особа ОСОБА_2

В  преамбулі зазначеного
договору не міститься посилань, що він укладався ОСОБА_2 (відповідачем у
справі) як повіреним позивача ОСОБА_1

Таким чином, суд вважає помилковим твердження позивача про те, що
Договір від 26.10.2004 року є договором доручення.

Заперечуючи заявлені вимоги
ОСОБА_2 зазначає, що відносини, які виникли між сторонами є договором
найму (оренди).

Так, за договором найму (оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору
найму (оренди) (стаття 759 ЦК України).

Відповідно до ст. 760 ЦК України предметом договору найму може
бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний
вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Як вбачається із матеріалів справи, 25 жовтня
2004 року між підприємцем ОСОБА_4 та підприємцем ОСОБА_5. у подальшому
іменовані „Орендодавці”, що діють на підставі свідоцтва, з однієї сторони та
підприємець ОСОБА_2, в подальшому іменований „Орендар”, що діє на підставі
свідоцтва, з іншої сторони уклали Договір оренди житлового будинку
НОМЕР_7 про наступне: „Орендодавці” на підставі договору здали з 01 листопада
2004 до 01 липня 2005 року житловий будинок площею 603,2 кв. м, яке належить
орендодавцям на правах приватної власності, на підставі свідоцтва про право
власності від 21.06.2004р., для використання під здачу приміщень в оренду
та ресторан за адресою: ІАДРЕСА_3 (п.1 Договору). Вказаний будинок Орендар може
використовувати лише для потреб визначених в п.1. Даного договору.

Правовий аналіз спірного договору дає підстави дійти до висновку,
що за своєю природою договір укладений 26.10.2004 року між СПД ОСОБА_1 та СПД
ОСОБА_2 є договором підряду.

Так, статтею 837 Цивільного Кодексу України визначено, що за
договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик
виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник
зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку,
переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її
результатів замовникові.

Згідно п.3.4. Договору при продажі, яка відбулась послуги
„Покупець” не пізніше трьох банківських днів з моменту отримання від „Бази”
рахунку перераховує отримані кошти за виключенням комісійної винагороди.

Відповідно до п.4.1. договору „Покупець” зобов'язаний направити
„Базі” попередню письмову заявку на послуги з зазначенням всіх необхідних даних
для бронювання ліжко-місць: строки проживання, дата та час заїзду, кількості
місць і номерів, категорії номерів, прізвища клієнтів. „База” протягом доби (24
годин) після отримання попередньої заявки підтверджує прийом заявки на послуги
та надсилає „Покупцю” рахунок на оплату Послуг (п.4.2.).

Згідно п.4.3. Договору „Покупець відповідно до п.3.2. оплачує
рахунок в розмірі 50% протягом банківських днів і надсилає на адрес „Бази”
документ, який підтверджує оплату. Якщо „Покупець” не виконає ці умови, „База”
рахує заявку анульованою.

У відповідності до
ст.ст.526,599 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов  договору
та  вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно
до  звичаїв  ділового обороту або  інших
вимог, що звичайно ставляться. Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

26 жовтня 2004 року
підприємцем ОСОБА_2 був виставлений підприємцю ОСОБА_1 рахунок-фактура
НОМЕР_8, на суму 124 416 грн. (за проживання з 29.12.2004р. по 16.01.2005р.).

01 листопада 2004 року платіжним дорученням НОМЕР_9 ПП ОСОБА_1
перерахувала підприємцю ОСОБА_2 124 416 грн. Як зазначено у графі платіжного
доручення “Призначення платежу“ -Оплата за проживання в готелі “Яблучниця“ за
період з 29.12.2004р. по 16.01.2005р. зг. Рах.-фак. НОМЕР_8 від 26.10.2004
року. Без ПДВ“.

Згідно Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затвердженої Постановою Національного  банку від 21.01.2004 року № 22 та
зареєстрованої в Мінюсті України 29.04.2004 року № 411-2004-п платіжні
доручення застосовуються в розрахунках за товарними і нетоварними платежами (п.
3.6). Реквізит “Призначення платежу“ платіжного доручення заповнюється платником
так , щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких
здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає
платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані,
що зазначені в реквізиті платіжного доручення “Призначення платежу“.

Отже , позивач по справі ПП ОСОБА_1 самостійно визначила, що кошти
в сумі 124 416 грн. перераховуються ПП ОСОБА_2 саме як оплата за проживання в
готелі за період з 29.12.2004р. по 16.01.2005р. згідно рахунку-фактури НОМЕР_8
від 26.10.2004 року .

Тобто ОСОБА_1 прийняла до виконання умови договору від 26.10.2004
року.

Відповідно до п.8.3. Договору всі додатки, доповнення, зміни до
даного договору мають законну силу, якщо вони підписані обома сторонами і
скріплені печатками сторін, вступають в законну силу з дня їх підписання.

В Додатку №1 до Договору між «Базою»і «Покупцем»- Опис
категорій номерів, визначено: категорії номерів, їх вартість відповідно до
періоду проживання, а саме: з 28.12.2004р. по 16.01.2005р. та з 16.01.2005р. і
дальше, яке є невід'ємною частиною до даного договору.

Таким чином, позивачем -СПД ОСОБА_1 та відповідачем СПД ОСОБА_2
було досягнуто згоди щодо істотних умов договору, прийнято сторонами певні
зобов'язання, а саме: відповідач -зобов'язувався прийняти та розмістити
клієнтів позивача в готелі «Яблуниця»; позивач -зобов'язувався прислати
клієнтів та відповідно до пункт 3.4. Договору перерахував кошти платіжним
дорученням НОМЕР_9 від 01.11.2004р. в сумі -124 416,00 грн. з призначенням платежу:
оплата за проживання в готелі „Яблуниця” за період з   29.12.2004р. по 16.01.2005р. зг. рах-фак.
НОМЕР_8, а не на інші цілі, як стверджує суб'єкт підприємницької
діяльності ОСОБА_1

Однак, як
вбачається з представлених і досліджених у судовому засіданні документів,
сторонами погоджено кількість та ціну ліжко-місць в номерах відповідної
категорії в готелі «Яблуниця», і Відповідач міг надати відповідні послуги по
проживанню клієнтів Позивача, а пояснення СПД ОСОБА_1 щодо відсутності умов для
зимового туризму та політична ситуація в країні не знаходять свого
підтвердження, оскільки, посилання на існування форс-мажорних обставин, які
спричинили відмову від клієнтів від відпочинку не є підставою покладання вини
на Відповідача. А також, доказів того, що СПД ОСОБА_2 відмовився приймати
клієнтів СПД ОСОБА_1 чи надав послуги неналежної якості, Позивачем не надано.

Крім того, відповідно до п.4.5. Договору та Додатку №3-Правила
прийому відпочиваючих, сторонами обумовлено та погоджено, що неприбуття чи запізнення
клієнтів «Базою»не компенсується.

У відповідності до ст. 625 ЦК України, позовні вимоги СПД ОСОБА_1
в частині стягнення інфляційних нарахувань в сумі 30 192,00 грн. та 4 977,00
грн. задоволенню не підлягають, оскільки, у Відповідача перед Позивачем не було
ніяких грошових зобов'язань.

Норми Цивільного кодексу України встановлюють, що невиконання або
виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне
виконання) є порушенням зобов'язання (ст. 610 ЦК) та встановлює правові наслідки
порушення зобов'язання  у вигляді його
припинення або розірвання договору (ст. 611 ЦК).

Згідно ст. 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих
етапів встановлюється у договорі підряду.

Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи,
підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її
виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та
обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Матеріали справи свідчать про те, що Позивачем на адресу Відповідача
був надісланий лист від 09 грудня 2004 року НОМЕР_4 про розірвання Договору, в
зв'язку з відхилення відповідачем пропозиції щодо врахування політичних
обставин України та перегляду цінової політики.

Згідно пунктів 8.1. та 8.2. Договору сторонами обумовлено, даний
Договір діє з дня його підписання та даний Договір заключається на невизначений
час, кожна із сторін має право розірвати його в односторонньому порядку,
попередивши про це іншу сторону за 1 місяць до розірвання договору.

Даний договір у відповідності до його умов, мав би бути розірваний
тільки з 09 січня 2005 року.

Але, так як, Відповідач СПД ОСОБА_2 листом 14.12.2004р. повідомив
Позивача, що підстави для розірвання договору є не обґрунтованими та не
відповідають реальній ситуації у сфері готельного та туристичного бізнесу та
будь-якого негативного впливу політичні обставини на це у зв'язку дострокового
розірвання договору немає.

Таким чином, Договір від 26 жовтня 2004 року є укладеним на даний
час та дійсним.

Крім того, пунктом 8.4. Договору передбачено, що розірвання або
припинення строку його дії не звільняє сторін від закінчення взаєморозрахунків,
по зобов'язанням, які виконувались в період дії договору.

Отже, досліджені
судом документи свідчать, що між сторонами 26 жовтня 2004 року було укладено
договір, який за своє правовою природою є договором підряду; а тому посилання
Позивача на отримані Відповідачем кошти не є такими, що перераховані на
виконання умов вищезазначеного договору спростовується матеріалами справи,
позаяк відповідно до укладеного договору та суті цього зобов'язання, згідно з
яким  Відповідач -«База»зобов'язувався
прийняти та розмістити клієнтів у готелі «Яблуниця», а Позивач
-«Покупець»прислати клієнтів у домовлений період їх проживання та сплатити за
це певну грошову суму. Також і Відповідачем зазначені вимоги Договору виконані,
що підтверджується виставленим рахунком-фактурою НОМЕР_8 від 26.10.2004р., який
позивач СПД ОСОБА_1 прийняв до виконання та провів  оплату платіжним дорученням НОМЕР_9 від
01.11.2004р. в сумі 124 416,00 грн. з вказанням у графі призначення платежу:
оплата за проживання в готелі „Яблуниця” за період з 29.12.2004р. по
16.01.2005р. зг. рах-фак. НОМЕР_8.

Відповідно
до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33
Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

З огляду на наведене, позовні вимоги Суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1 щодо стягнення безпідставно перерахованих коштів відповідачу
в сумі 124 416,00 грн., 30 192,00 гр. інфляційних нарахувань та 4 977,00 грн.
пені, а також дострокового розірвання договору є безпідставними та такі, що не
підлягають до задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 1, 2, 33, 43, 44, 49,
84, 116, 117 ГПК України, ст. ст. 11, 16, 526, 599, 610, 611, 625, 638, 639,
760, 761, 762, 763, 837, 1000, 1003 ЦК України, ст. ст. 1, 20, 193 ГК України,
господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

2. Рішення набуває законної сили в десятиденний строк з дня його
прийняття.

На рішення суду,
яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а
прокурор - апеляційне подання, протягом десяти днів з дня прийняття  рішення, через місцевий господарський суд.

Суддя