СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

21 травня 2007 року

Справа № 2-16/4075-2007

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  ,

суддів                                                                      ,

,

за участю представників сторін:

позивача:           Спіліоті Ігоря Ігоровича, довіреність №  б/н   від 28.02.07;

відповідача: Халаімова Володимира Геннадійовича, довіреність №  б/н   від 15.03.07;

відповідача: Андрієнка Сергія Леонідовича, довіреність №  б/н   від 16.03.07;

розглянувши апеляційну скаргу закритого акціонерного товариства "Керченський скляний комбінат" на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Омельченко В.А.) від 05.04.2007 у справі № 2-16/4075-2007

за позовом           закритого акціонерного товариства "БАНК НРБ" (вул. Володимирська, 46,Київ 34,01034); (представнику Нагорному Олександру Костянтиновичу: м. Київ, вул. Тарасівка, 4А, оф. 1, 01033); (представнику: Спіліоті Ігорю Ігоревичу, 95000, м. Сімферополь, вул. Беспалова, 25, кв. 4)

до           закритого акціонерне товариство "Керченський скляний комбінат" (Індустріальне шосе, 11,Керч,98330)

про визнання права власності на предмет застави та зобов'язання передати майно

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду АР Крим від 05.04.2007 року у справі № 2-16/4075-2007 позов закритого акціонерного товариства „Банк НРБ” задоволено. Суд визнав за закритим акціонерним товариством „Банк НРБ” право власності на майно закритого акціонерного товариства „Керченський скляний комбінат”, переданого позивачеві на підставі договорів застави у забезпечення виконання договорів кредитної лінії, а також стягнув з відповідача судові витрати.

При прийнятті рішення, суд першої інстанції встановив, що між сторонами у справі були укладені договори № 117-ВН/02 та № 101-В/03 про відкриття кредитних ліній, у відповідності з якими, з метою забезпечення зобов'язань, були укладені договори застави, згідно яких у заставу передане майно, перелічене у додатках до договорів застави. Також встановивши, що закрите акціонерне товариство „Керченський скляний комбінат” не змогло виконати свої зобов’язання за договорами про відкриття кредитних ліній та повернути займані кошти, господарський суд АР Крим прийшов до висновку про необхідність забезпечення виконання зобов’язання шляхом визнання за закритим акціонерним товариством „Банк НРБ” права власності на заставлене майно.

Не погодившись з цим судовим актом, закрите акціонерне товариство „Керченський скляний комбінат” звернулось до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, у задоволені позову закритого акціонерного товариства „Банк НРБ” відмовити.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, полягають у тому, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи, вимоги Закону України „Про заставу” та не прийнято до уваги той факт, що, відповідно до змісту договорів застави № 4040 та № 1393, сторонами передбачено забезпечення задоволення вимог кредитора шляхом звернення стягнення на заставлене майно. Відповідач також зазначає, що у провадженні господарського суду АР Крим знаходиться справа про його банкрутство,  зв’язку з чим, згідно з вимогами Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, діє мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Представник позивача у судовому засіданні з доводами апеляційної скарги не погодився, вважає рішення господарського суду АР Крим законним та обґрунтованим.

Повторно розглянувши справу у порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України судовою колегією встановлено наступне.

23.09.2002 та 24.04.2003 року між закритим акціонерним товариством „Банк НРБ” та закритим акціонерним товариством „Керченський скляний комбінат” були укладені договори № 117-ВН/02 та № №101-В/03 про відкриття кредитних ліній із змінами та доповненнями до них (том 1 а.с.121-148).

Відповідно до пунктів 8.1. Договорів про відкриття кредитних ліній № 117-ВН/02 та № №101-В/03 закрите акціонерне товариство „Керченський скляний комбінат” зобов'язалось повернути закритому акціонерному товариству „Банк НРБ” кожен із Кредитів, наданих в межах відповідного розміру ліміту Кредитної лінії, встановленого пунктами 1.2. вказаних договорів.

Відповідно до Договору про відкриття кредитної лінії №117-ВН/02, відповідач зобов'язався сплачувати позивачеві за користування кредитами, наданими в національній валюті - 20,5% річних, а за користування кредитами, наданими в іноземній валюті - 16,0% річних. Договором про відкриття кредитної лінії № 101-В/03, відповідач зобов'язався сплачувати позивачеві проценти за користування наданими кредитами в розмірі 15,0% річних.

Пунктами 10.1 та 10.2 Договорів про відкриття кредитних ліній № 117-ВН/02 та № 101-В/03, за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за договором (за порушення строків повернення загальної заборгованості в іноземній валюті за Кредитною лінією та сплати процентів за користування Кредитами) закрите акціонерне товариство „Керченський скляний комбінат” зобов'язалось сплачувати закритому акціонерному товариству „Банк НРБ” пеню у розмірі 0,2 % від простроченої суми за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла за період, за який стягується пеня.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з виписками по особових рахунках та розрахунках заборгованості, станом на 23.02.2007 року загальна заборгованість відповідача перед позивачем за Договором про відкриття кредитної лінії №117-ВН/02 та Договором про відкриття кредитної лінії №101-В/03 складає 2247158,33 доларів США, що за офіційним обмінним курсом гривні НБУ (5.05) становить 11348149,57 грн.

Відповідно до пунктів 2.1. Договорів про відкриття кредитних ліній № 117-ВН/02 та №101-В/03 належне виконання зобов'язань по договорах забезпечується заставою майнового комплексу який належить відповідачу на праві власності.

Пунктом 2.2. Договору про відкриття кредитної лінії №101-В/03 встановлено, що спосіб забезпечення належного виконання відповідачем своїх зобов'язань передбачений п.2.1. цього договору, оформляється окремим договором.

З матеріалів справи вбачається, що у забезпечення виконання зобов’язань по договорах кредитних ліній, 25.09 2002 року та 25.04.2003 року між сторонами у справі були укладені договори застави, посвідчені приватним нотаріусом Керченського міського нотаріального округу за номерами 4040 та 1393, згідно з якими у заставу передається майно, перелічене у додатках № 1 та № 2 до договорів застави (том 1 а.с.74-120).

У зв’язку з невиконанням закритим акціонерним товариством „Керченський скляний комбінат” зобов'язання щодо своєчасного повернення закритому акціонерному товариству „Банк НРБ” загальної заборгованості в іноземній валюті за Кредитними лініями, наданих в межах Договорів про відкриття кредитних ліній та зобов’язань щодо сплати процентів у повному обсязі за користування кредитами закрите акціонерне товариство „Банк НРБ” звернулось до нотаріуса, яким було вчинено виконавчий напис, який є виконавчим документом.

З метою задоволення власних грошових вимог позивач звернувся до Державної виконавчої служби АР Крим, якою було відкрито виконавче, в рамках якого було розпочато реалізацію заставленого майна, зокрема, проведено опис та здійснено його оцінку.

Незважаючи на наявну процедуру примусового виконання грошових вимог, ЗАТ „Банк НРБ” до господарського суду АР Крим з позовом про визнання права власності на майно, передано йому на підставі договорів застави. Рішенням господарського суду АР Крим від 05.04.2007 року позовні вимоги задоволено.

Вислухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що апеляційна скарга закритого акціонерного товариства „Керченський скляний комбінат” підлягає задоволенню, оскаржуване рішення господарського суду АР Крим скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до статті 1 Закону України „Про заставу”, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості майна переважно перед іншими кредиторами.

Статтею 19 Закону України „Про заставу” передбачено, що за рахунок  заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в  повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено  договором застави.

Згідно з частиною 1 статті 20 Закону України „Про заставу”, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Таким чином, норми закону надають сторонам право самим визначати порядок задоволення вимог заставодержателя.

Аналізуючи зміст договорів застави від 25.09 2002 року та 25.04.2003 року, судовою колегією встановлено, що статтями 6 вказаних договорів закріплений порядок саме звернення стягнення на предмет застави.

Так, відповідно до пунктів 6.2 договорів застави, Заставодержатель реалізує Предмет застави, на який звернуто стягнення на підставі вчиненого напису нотаріуса або рішення суду.

Пунктами 4.2.8. договорів застави передбачено, що Заставодержатель має право за рахунок коштів, отриманих від реалізації Предмету застави, відповідно до чинного законодавства, погасити повну заборгованість Заставодавця за кредитними договорами, а також витрати на здійснення вимог, забезпечених Предметом застави.

Згідно з пунктами 4.2.11 договорів застави, у разі, якщо суми грошових коштів, виручених від реалізації Предмету застави, недостатньо для повного задоволення вимог, Заставодержатель має право отримати повне задоволення вимог за рахунок іншого майна Заставодавця.

Таким чином, договори застави, укладені між сторонами, передбачають порядок задоволення вимог Заставодержателя за рахунок коштів, отриманих саме від реалізації заставленого майна та не передбачають механізму та умов набуття позивачем права власності на заставлене майно.

На підставі викладеного, судова колегія не може погодитись з доводами позивача та висновками суду першої інстанції про необхідність застосування пунктів 4.2.3 договорів застави, згідно з якими Заставодержатель має право за рахунок Предмету застави задовольнити всі свої вимоги у відповідності з цим договором, в тому числі шляхом прийняття предмета застави у власність.

Оскільки договорами про заставу не було передбачено можливості та механізму набуття Заставодержателем права власності на заставлене майно, а саме: порядку визначення вартості майна під час звернення позивачем стягнення на заставлене майно шляхом прийняття його у власність, наслідки перевищення вартості майна над сумою боргу, порядок повернення цієї різниці та інше, судова колегія вважає, що задоволення вимог позивача має відбуватись саме шляхом реалізації предмета застави.

У зв’язку з цим, судова колегія погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що задовольняючи позовні вимоги закритого акціонерного товариства „Банк НРБ”, господарський суд АР Крим невірно застосував норми матеріального права, неповно дослідив умови укладених між сторонами договорів застави та необґрунтовано визнав право власності на заставлене майно чим порушив майнові інтереси відповідача.

Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 25 Закону України „Про заставу”, якщо при реалізації предмета застави виручена грошова сума перевищує розмір забезпечених цією заставою вимог заставодержателя, різниця повертається заставодавцю.

Аналогічна норма міститься в пунктах 4.1.5 договорів застави.

Задовольняючи позов про визнання права власності на заставлене майно, суд позбавив ЗАТ „Керченський скляний комбінат” законного права отримати різницю між розміром вартості майна, що має бути передано у власність позивача, та розміром вимог позивача, які були забезпечені заставою.

Надаючи правову оцінку доводам позовних вимог закритого акціонерного товариства „Банк НРБ”, судова колегія виходить з того, що, відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Так, судом апеляційної інстанції у підтвердження безпідставності вимог позивача прийнято до уваги постанову Державної виконавчої служби АР Крим від 17.04.2006 року про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчих документів - виконавчих написів нотаріуса № 2770 та № 2771, виданих 27.02.2006 року про стягнення заборгованості із ЗАТ „Керченський скляний комбінат” на користь позивача шляхом звернення стягнення на заставлене майно. Таким чином, позивач має можливість задовольнити свої вимоги у законному та встановленому умовами договорів застави порядку в процесі виконавчого провадження. При цьому, звернення до господарського суду АР Крим з позовом про визнання права власності на  заставлене майно є намаганням двічі задовольнити власні вимоги.

Наведені вище обставини свідчать про неповне дослідження судом першої інстанції фактичних обставин справи, що призвело до невірного вирішення спору.

Крім того, судовою колегією встановлено, що у провадженні господарського суду АР Крим знаходиться справа про банкрутство закритого акціонерного товариства „Керченський скляний комбінат”. Ухвалою від 22.02.2007 року господарський суд АР Крим поновив провадження по справі № 2-31/837-2006 про банкрутство відповідача.

Відповідно до частини 6 статті 14 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, вимоги кредиторів, забезпечені заставою майна боржника, підлягають обов'язковому внесенню до реєстру вимог кредиторів окремо, як і вимоги кредиторів щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю громадян (згідно із заявами кредиторів, а за їх відсутності - за даними обліку боржника).

Таким чином, приймаючи до уваги факт знаходження у провадженні господарського суду АР Крим справи про банкрутство відповідача, позивач має право на задоволення власних вимог лише у порядку, встановленому нормами Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

Також необхідно зазначити, що у відношенні відповідача, в рамках процедури банкрутства, 26.09.2005 року введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Згідно з частиною 4 статті 12 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду.

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів:

- забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших  документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства;

- не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші  санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування, податків і  зборів  (обов'язкових  платежів).

Враховуючи, що зобов’язання відповідача перед позивачем носять грошовий характер, судова колегія вважає, що нарахування пені позивачем здійснено безпідставно.

За таких обставин, судова колегія вважає оскаржуване рішення господарського суду АР Крим таким, що прийнято при неповному дослідженні обставин справи та невірному застосуванні норм матеріального права, у зв’язку з чим, підлягає скасуванню. Позовні вимоги, при цьому, задоволенню не підлягають як безпідставні.

Керуючись статтями 101, 103 п.2, 104 ч.1 п. п. 1, 4, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу закритого акціонерного товариства „Керченський скляний комбінат” задовольнити.

2. Рішення господарського суду Автономної республіки Крим від 05 квітня 2007 року у справі № 2-16/4075-2007 скасувати.

3. У задоволенні позову закритого акціонерного товариства „Банк НРБ” про визнання права власності на майно закритого акціонерного товариства „Керченський скляний комбінат”, переданого на підставі договорів застави у забезпечення виконання договорів кредитної лінії, відмовити.

Головуючий суддя

Судді