ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11.04.07р.

Справа № 16/63-07

За позовом  Закритого акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк",                           м. Дніпропетровськ

до  Акціонерного комерційного банку "Прем'єрбанк", м. Дніпропетровськ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Науково-виробнича дослідна агрофірма "Наукова", м.Дніпропетровськ, сел.Таромське

про тлумачення  правочину

Суддя ЗАГИНАЙКО Т.В.

Представники:

від позивача :Голубенко Н.Л.- юрисконсульт, дов.від 07.07.07р.№1866;

від відповідача : Агафонов Д.В.- представник, дов.№76,від 03.10.06р.;

Кандрашин К.В.- представник, дов.від 06.12.07р.;

від третьої особи:Шевченко В.Є.- представник, дов.від15.10.06р.№862.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить постановити рішення, яким розтлумачити сторонам зміст предмета  банківської гарантії  № GAR-024-DNHS від 17.10.2006р.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що: - при розгляд справи                №35/7-07 у сторін виникли протиріччя при тлумаченні тексту банківської гарантії від 17.10.2006р.  № GAR-024-DNHS, виданої позивачем; - згідно  банківської гарантії, позивач гарантував перед відповідачем  передачу третьою особою у власність  відповідача майна загальною  заставною вартістю 4 696 300 грн., яке є предметом  договору застави від 24.03.2002р.,  укладеною між відповідачем та третьою собою на виконання  зобов’язань  третьої особи за кредитним договором від 25.03.02р. №16 та/або мирової угоди у справі №Б29/59/04 Господарського суду Дніпропетровської області  про банкрутство третьої особи, яка  полягає у зобов’язанні  третьої особи в погашення кредиторських  вимог продавця передати у його  власність    на протязі трьох  днів з дати затвердження мирової угоди товар, що є  предметом договору та знаходиться у продавця   в заставі на забезпечення виконання кредитного  договору від 25.03.2002р. №16; - згідно пункту 1 вказаної гарантії  у разі невиконання третьою  особою  зазначених вище зобов’язань  до 27.10.2006р.  включно,  відповідач сплачує позивачу 2 156 493 грн.; -  позивач  позов відповідача про  сплату  2 156 493 грн. не визнав у повному  обсязі і вважає, що гарантував передачу  третьою особою у власність відповідача майна, яке є предметом договору застави  між  третьою особою та відповідачем від 25.03.2002р. №16 –на протязі  3-х днів  з дати затвердження мирової угоди у справі №Б29/59/04; у разі  невиконання  третьою  особою зазначених вище зобов’язань  до 27.10.2006р.  включно, позивач повинен був сплатити відповідачу 2 156 493 грн.; - але мирова угода судом затверджена не була, тому позивач вважає, що вимога  відповідача сплатити за банківською гарантією від 17.10.2006р.              № GAR-024-DNHS грошові кошти у сумі 2 156 493 грн. є безпідставною.

Відповідач  у відзиві на вимогу про тлумачення правочину (вх.№3661 від 01.03.2007р.) зазначає, що: - обґрунтування  позивача, зазначені у  вимозі, не відповідають дійсності й фактично є надуманими позивачем; - пунктом 1  Банківської гарантії закріплено, що у  разі невиконання третьою особою зобов’язання  щодо передачі товару  відповідачу  на виконання  зобов’язань третьої  особою за кредитним договором від 25.03.2002р. №16 та/або мирової угоди у справі №Б29/59/04  у строк до 27.10.2006р. позивач сплачує відповідачу  2 156 493 грн.;  - твердження  щодо обов’язкової  залежності  умов гарантії від затвердження мирової угоди у справі №Б29/59/04 про банкрутство третьої особи  взагалі не відповідають дійсності, тому  що гарантією  свідомо передбачена незалежність від факту  затвердження   зазначеної мирової угоди,  а встановлена залежність  тільки від граничного терміну виконання третьою особою зобов’язання  з передачі майна, передбаченого пунктом 1 гарантії,  - у  разі невиконання третьою особою зобов’язання  щодо передачі описаного товару  відповідачу  на виконання зобов’язань  третьої особи за кредитним договором від 25.03.2002р. №16 та/або мирової угоди у справі №Б29/59/04 у строк до 27.10.2006р. позивач сплачує відповідачу  2 156 493 грн.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін та третьої особи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

- 17.10.2006р. позивачем –Закритим акціонерним товариством комерційний банк “Приватбанк” (Гарантом) було надано Банківську гарантію № GAR-024-DNHS, згідно  преамбули якої Гарант гарантує перед відповідачем –Акціонерним комерційним банком “Прем’єрбанк” (Бенефіціаром) передачу третьою особою –Науково-виробничою дослідною агрофірмою “Наукова” (Принципалом) у власність Бенефіціара майна загальною заставною вартістю 4 696 300 грн., яке є предметом договору застави між Бенефіціаром та Принципалом від 25.03.2002р. №1 на виконання зобов’язань Принципала за кредитним договором від 25.03.2002р. №16 та/або мирової угоди у справі №Б29/59/04 господарського суду Дніпропетровської області про банкрутство третьої особи (Боржника), яка полягає у зобов’язанні Боржника в погашення кредиторських вимог Продавця передати у його власність на протязі трьох днів з дати затвердження мирової угоди товар, що є предметом договору та знаходиться у Продавця в заставі на забезпечення виконання кредитного договору від 25.03.2002р. №16;

- відповідно до  пункту 1 зазначеної Гарантії у разі невиконання Принципалом  зазначених вище зобов’язань до 27 жовтня 2006р. включно, Гарант сплачує Бенефіціару  2 156 493 грн.;

- згідно з частинами 1, 2, 3, 5 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків; правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори); одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами; односторонній правочин може створювати обов’язки лише для особи, яка його вчинила; односторонній правочин може створювати обов’язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами; до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні правила про зобов’язання та договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства;

- відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України гарантія є одним зі способів забезпечення виконання зобов’язань;

- статтею 560 Цивільного кодексу України встановлено, що за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов’язку; гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов’язання боржником;

- отже, як вбачається Банківська гарантія від 17.10.2006р. №GAR-24-DNHS є одностороннім правочином, яка створює обов’язки лише для Гаранта;

- відповідно до частин 2-4 статті 213 Цивільного кодексу України на вимогу однієї або  обох  сторін  суд  може  постановити рішення про тлумачення змісту правочину; при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів; якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з’ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін; якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення;

- виходячи  з приписів  зазначеної  статті  та аналізу преамбули Банківської гарантії від 17.10.2006р. № GAR-24-DNHS суд вважає за необхідне  зазначити, що  наміром позивача та метою правочину було саме гарантія позивача перед відповідачем щодо передачі третьою особою відповідачу у власність майна, яке є предметом договору застави між відповідачем та третьою особою від 25.03.2002р. №1, а також сплата позивачем, як  Гарантом,  грошових коштів у сумі 2 156 493 грн. у разі невиконання третьою особою (Принципалом) гарантованої позивачем передачі у власність відповідача (Бенефіціара)  майна, яке є  предметом  договору застави від 25.03.2002р. №1, на виконання зобов’язань третьої особи за кредитним  договором від 25.03.2002р. №16;

- як вбачається із пункту 1 Банківської гарантії позивач гарантував передачу третьою особою заставленого майна - до 27.10.2006р.;

- при цьому суд не вбачає залежності строку передачі заставленого майна від факту затвердження мирової угоди у справі №Б29/59/04, оскільки умова Банківської гарантії, що викладена в Преамбулі, а саме за текстом гарантії “… та/або мирової угоди у справі №Б29/59/04 господарського суду Дніпропетровської області про банкрутство Науково-виробничої дослідної агрофірми “Наукова” (Боржника), яка полягає у зобов’язанні Боржника в погашення кредиторських вимог Продавця передати у його власність на протязі трьох днів з дати затвердження мирової угоди товар, що є предметом договору та знаходиться у Продавця в заставі на забезпечення виконання кредитного договору від 25.03.2002р. №16” не змінює чітко викладеної в пункті 1 Банківської гарантії умови щодо виконання зобов’язань саме до 27.10.2006р.; до того ж Продавець не пойменований як сторона Гарантії та не є такою відповідно до статті 560 Цивільного кодексу України.

З урахуванням викладеного суд вважає за необхідне витлумачити зміст предмета Банківської гарантії від 17.10.2006р. № GAR-024-DNHS таким чином, що предметом Банківської гарантії від 17.10.2006р. № GAR-024-DNHS  є сплата  Гарантом –„Закритим акціонерним товариством  комерційним банком „ПриватБанк”  Бенефіціару -  Акціонерному комерційному банку "Прем'єрбанк" грошових  коштів у сумі 2 156 493 грн. 00 коп. у разі  невиконання Принципалом  - Науково-виробничою дослідною агрофірмою „Наукова”  у строк до 27.10.2006р. гарантованої Гарантом передачі у власність  Бенефіціара майна загальною заставною  вартістю 4 696 300грн. 00коп., яке  є  предметом  договору застави від 25.03.2002р. №1, укладеного  між Бенефіціаром і Принципалом.

Згідно зі статтею 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі слід віднести за рахунок позивача, оскільки суд не вбачає вини відповідача у зверненні позивача до суду з вимогою про тлумачення правочину.

Керуючись статтями 1, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,  господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Витлумачити зміст предмета Банківської гарантії від 17.10.2006р. № GAR-024-DNHS таким чином, що предметом Банківської гарантії від 17.10.2006р. № GAR-024-DNHS  є сплата  Гарантом –„Закритим акціонерним товариством  комерційним банком „ПриватБанк”  Бенефіціару  -  Акціонерному комерційному банку "Прем'єрбанк" грошових  коштів у сумі 2 156 493 грн. 00 коп. у разі  невиконання Принципалом  - Науково-виробничою дослідною агрофірмою „Наукова”  у строк до 27.10.2006р. гарантованої Гарантом передачі у власність  Бенефіціара майна загальною заставною  вартістю 4 696 300  грн. 00 коп., яке  є  предметом  договору   застави від 25.03.2002р. №1, укладеного  між Бенефіціаром і Принципалом.

Судові витрати у справі віднести за рахунок позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня  підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

СУДДЯ                                                                                 Т.В. ЗАГИНАЙКО

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до статті 84 ГПК України

„ 17„  квітня  2007р.