ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Луганської
м.Луганськ пл.Героїв ВВВ 3а тел.55-17-32
ХОЗЯЙСТВЕННЫЙ СУД Луганской
г.Луганск пл.Героев ВОВ 3а тел.55-17-32
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

11.05.07
Справа № 18/203пд.

Суддя Корнієнко В.В., розглянувши
матеріали справи за позовом приватного підприємця ОСОБА_1, м.
Луганськ

до
товариства
з обмежено?ю відповідальністю «Луганський ярмарок», м.
Луганськ

про
визнання
факту існування договору позички

за участю представників сторін:

від позивача:           ОСОБА_1 -підприємець, паспорт,
свідоцтво про реєстрацію від 22.06.1995;

ОСОБА_2 за дов. від
19.10.2006;

від відповідача:      Мартиросян Л.С. за дов. від 21.08.2006.

Суть спору:
позивачкою заявлено вимогу про визнання факту існування договору
позички, між нею та відповідачем на торгівельний кіоск НОМЕР_1, який
знаходиться на Центральному ринку на перехресті вулиць АДРЕСА_1 в період: з
01.12.2004 по 31.05.2006 включно.

Відповідач проти позову заперечує
посилаючись на необґрунтованість та безпідставність позову.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши представників сторін, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивачка в позовній заяві вказала,
що останні 3 роки вона торгувала в торгівельному кіоску НОМЕР_1, який
знаходиться на Центральному ринку на перехресті вулиць АДРЕСА_1 до 17.07.2006
включно.

В зв'язку із вказаним фактом, на
підставі ст. ст. 206, 218, 387, 764, 827 Цивільного кодексу України позивачкою
заявлено вимогу про визнання факту існування договору позички,
між ним та відповідачем на торгівельний кіоск НОМЕР_1, який знаходиться на
Центральному ринку на перехресті вулиць АДРЕСА_1 в період: з 01.12.2004 по
31.05.2006 включно.

Відповідач проти позову заперечує
посилаючись на необґрунтованість та безпідставність позову.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши представників сторін, суд дійшов висновку, що позов не підлягає
задоволенню за таких підстав:

Предмет позову не відповідає
встановленим законом способам захисту прав.

Згідно ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу
України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до
порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування  збитків
та  інші   способи
відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової)
шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу  влади  Автономної
Республіки  Крим  або органу місцевого самоврядування, їхніх
посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право
або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 20
Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має
право на захист своїх прав і законних інтересів.  Права та законні інтереси зазначених
суб'єктів захищаються шляхом:

визнання наявності або відсутності прав;

визнання  повністю  або
частково  недійсними  актів
органів державної  влади та
органів місцевого самоврядування, актів
інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні
інтереси   суб'єкта   господарювання  або
споживачів; визнання

недійсними господарських угод з
підстав, передбачених законом;

відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних
інтересів суб'єктів господарювання;

припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення;

присудження до виконання обов'язку в
натурі;

відшкодування збитків;

застосування штрафних санкцій;

застосування оперативно-господарських
санкцій;

застосування адміністративно-господарських
санкцій;

установлення, зміни і припинення господарських
правовідносин;

іншими способами, передбаченими законом.

Діючим законодавством не передбачено
такого способу захисту цивільного права, як визнання факту існування
договору.

Висновок про те, що у випадку
невідповідності предмету позову встановленим законом способам захисту прав, слід
не припиняти провадження у справі за п. 1 ст. 80 ГПК України, а
саме відмовляти у позові підтверджується також практикою Верховного
суду України (копія постанови ВСУ від 13.07.2004 по справі № 10/732 додається
до матеріалів справи).

За таких обставин, в позові слід
відмовити в зв'язку з невідповідністю предмету позову встановленим законом
способам захисту прав.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК
України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись
ст. ст. 44, 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1.          В позові відмовити.

2.          Судові витрати покласти на позивача.

11 травня 2007 р. було оголошено
лише вступну та резолютивну частину рішення. Рішення, оформлене відповідно до
ст. 84 ГПК України, підписано 16 травня 2007 р.

На підставі ч. 3 ст. 85 ГПК України
дане рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня
його підписання.

Суддя                                                                                                                 В.В.
Корнієнко