ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.05.2007                                                             Справа  № 10/20

За позовом  ТзОВ  „Ростекс”, с. Вари Берегівський район

до відповідача ВАТ „Племінний завод „Закарпатський”, с. Гать Берегівського району

про стягнення суми 260810 грн. вартості переробки та покращення майна.

Суддя   І.В.Івашкович

Представники:

від позивача:       Щербанюк А.В.,  доручення  від 15.03.07

від відповідача:   Маркусь М.І.,  довіреність  від 23.10.06

У судовому засіданні 03.05.07 оголошувалась перерва до 04.05.07             12 год.00 хв., перерву продовжено до 10.05.07 12 год.00 хв.

СУТЬ СПОРУ: ТзОВ  „Ростекс”, с. Вари Берегівського району звернулось з позовом до ВАТ „Племінний завод „Закарпатський”, с. Гать Берегівського району про стягнення 260810 грн. вартості переробки та покращення майна.

Позов мотивує тим, що рішенням господарського суду Закарпатської області від 19.08.05 по справі № 2/70, залишеним без змін ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 07.12.05 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10.05.06, було визнано недійсним договір купівлі-продажу № 49 від 11.05.04, укладений між ТОВ „Ростекс” та ТОВ „Бізнес-Консалтинг”, діючим в інтересах Берегівської ОДПІ. За умовами вказаного договору ТОВ „Ростекс” було придбано з аукціону майно, що належить ВАТ „Племінний завод „Закарпатський”, с. Гать, а саме: одноповерхову будівлю  санпропускника загальною площею 273,5 кв. м. За вказану будівлю ТОВ „Ростекс” сплатило  12360 грн.

Позивач наголошує, що вищевказані судові акти стосовно визнання недійсним договору купівлі-продажу № 49 від 11.05, жодних  зауважень щодо правомірності дій  покупця ТОВ „Ростекс” не містять. Вважає себе добросовісним набувачем майна за договором купівлі-продажу № 49 від 11.05.04, оскільки добросовісно  прийняв участь в оголошеному конкурсі на  придбання майна ТОВ „Племінний завод „Закарпатський”, уклав відповідний договір, оплатив аукціону вартість майна, провів реєстрацію права власності на будівлю, а внаслідок перебудови здав вказану будівлю в експлуатацію, а отже правомірно набув право  власності на спірну будівлю, як це передбачено ст. 328 Цивільного кодексу України.

Позивач у позовній заяві стверджує, що з боку  ВАТ „Племінний завод „Закарпатський” на підставі  ст. 388 Цивільного кодексу України витребувано  майно у ТОВ „Ростекс”.

Оскільки судовим рішенням визнано недійсним договір купівлі-продажу № 49 від 11.05.04, то ТОВ „Ростекс” юридично право власності на придбану будівлю втратило. Однак, визнавши договір недійсним, суд не застосував наслідки, передбачені ст. 216 Цивільного кодексу України. Разом з тим, ТОВ „Ростекс”, як добросовісний           набувач майна, понесло збитки у зв’язку з проведеною перебудовою і покращенням придбаної будівлі. Посилаючись на експертну оцінку переоблаштованої будівлі у швейний цех,  згідно з якою ринкова вартість швейного цеху станом на 25.11.06 склала 273170 грн., зазначає, що різниця між вартістю придбання будівлі (12360 грн.) та  ринковою вартістю переобладнаної будівлі (273170 грн.) складає 260810 грн., що і є вартістю проведених поліпшень, на відшкодування яких позивач  має право згідно з ч. 5 ст. 332, ч. 4 ст. 390 Цивільного кодексу України.

В процесі судового розгляду представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі. В обгрунтування позовних вимог подав додаткові пояснення по справі, у яких  викладає мотиви непогодження із доводами відповідача, наведені у відзиві на позов.

Відповідач згідно з письмовим відзивом на позов проти позовних вимог  заперечив в повному обсязі.

Наголошує, що спірне майно вибуло з володіння відповідача без його волі, що встановлено судовими актами по справі № 2/70, які набрали законної сили. Відповідач не надавав позивачу жодної згоди на переробку свого майна, а тому норма ч. 5 ст . 332 Цивільного кодексу України не може бути застосована в даному випадку.

Вважаючи позовні вимоги необґрунтованими з правової точки зору, відповідач стверджує, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми ст. ст. 1212 –1215 Цивільного кодексу України.

Вказує, зокрема, що відповідно до ст. 1214 Цивільного кодексу України може бути вирішено питання про відшкодування  витрат на утримання майна особою, яка набула його без достатньої правової підстави, в т.ч. в разі  повернення отриманого за недійсним правочином. Наголошує, що главою 83 Цивільного кодексу України відшкодування особі, яка набула майно без достатньої правової підстави, проведених нею  покращень цього майна не передбачено.

Відповідач заперечує статус позивача, як добросовісного набувача спірної будівлі, оскільки висновок про те, що він таким не являється, констатовано судовими актами по справі № 2/70, які набрали законної сили і мають преюдиційне значення для даної справи.

Заперечуючи наявність підстав, на які посилається позивач при зверненні з даним позовом, відповідач зазначає, що спірне майно знаходиться у володінні позивача, а відповідачу не поверталось, державна реєстрація права власності на спірне майно залишається  за позивачем.

Не доведеними відповідач вважає і самі обставини проведених позивачем покращень спірного майна, їх обсягу та вартості, віддільності чи невіддільності.

Відповідачем подавалось до суду письмове клопотання про зупинення провадження у даній справі до закінчення розгляду іншим судом справи за  позовом ВАТ „Племінний завод „Закарпатський” до ТОВ „Ростекс”  про витребування майна –санпропускника в с. Гать, вул. Кошута, 34-а. В подальшому представник відповідача своє клопотання про зупинення провадження у справі відкликав.

Разом з тим, з огляду на те, що у провадженні господарського суду Закарпатської області знаходиться справа № 2/79 за позовом ВАТ „Племінний завод „Закарпатський” до ТОВ „Ростекс”  про зобов’язання передати будівлю санпропускника, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, Берегівський район, с. Гать, вул. Кошута, 34-а,  позивачем подано письмове клопотання про зупинення провадження у даній справі до закінчення розгляду пов’язаної з нею справи № 2/79.

Зазначене клопотання позивача судом не задоволено з тих підстав, що як вбачається із змісту позовної заяви по справі № 2/79, вимоги позивача ВАТ „Племінний завод „Закарпатський” про зобов’язання  відповідача ТОВ „Ростекс” повернути отримане за недійсним правочином майно, ґрунтуються на нормах  ст. ст. 216, 1212 –1215 Цивільного кодексу України. Справа № 2/79, що знаходиться у провадженні господарського суду Закарпатської області, не може вважатися такою, що  пов’язана з даною справою, оскільки  позовні вимоги по кожній з цих справ  відрізняються між собою за правовими підставами і вирішення їх по суті залежить від наданої судом оцінки підставності вимог в межах кожної справи окремо.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд констатує такі висновки.

Із фактичних обставин і матеріалів справи вбачається, що рішенням господарського суду  Закарпатської області від 19.08.05 по справі № 2/70, залишеним без змін ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 07.12.05 по справі № 2/70, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10.05.06, визнано недійсним договір купівлі-продажу № 49 від 11.05.04 одноповерхової будівлі санпропускника загальною площею 273,5 м” ВАТ „Племінний завод „Закарпатський”, укладений між Брокерською конторою ТОВ „Бізнес-Консалтинг” від імені та в інтересах Берегівської ОДПІ та ТОВ „Ростекс”.

За вказаним договором покупець ТОВ „Ростекс” придбав у власність проданий йому з аукціону об’єкт –одноповерхову будівлю санпропускника загальною площею 273,5 м”, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, Берегівський район, с. Гать, вул. Кошута, 34-а і належав ВАТ „Племінний завод „Закарпатський”. Продаж вказаного об’єкту, що перебував у податковій заставі, відбувся з метою погашення податкового  боргу ВАТ „Племінний завод „Закарпатський. За ТОВ „Ростекс” було зареєстровано право власності на придбану за договором купівлі-продажу № 49 від 11.05.04 будівлю, що підтверджено Витягом № 3716814 від 29.05.04 Берегівського районного бюро технічної інвентаризації про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Ст. 216 Цивільного кодексу України врегламентовано правові наслідки недійсності правочину.

Ч. 1 ст. 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов’язані з його недійсністю. Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України наслідком недійсності  правочину є двостороння реєстрація.

Із фактичних обставин справи вбачається, що в даному випадку сторони за визнаним судом недійсним договором купівлі-продажу № 49 від 11.05.04 не вчиняли юридично значимих дій щодо повернення одна одній всього одержаного на виконання цього договору . Таким чином, позивач ТОВ „Ростекс” на даний час незаконно володіє об’єктом, якій він  придбав у власність за договором № 49 від 11.05.04, визнаним судом недійсним. Суд вважає, що за таких обставин, позивач несе зобов’язання згідно з ч. 1 п.1 ч.3          ст. 1212 Цивільного кодексу України, а саме, повернути безпідставно набуте майно потерпілій особі (в даному випадку ВАТ „Племінний завод „Закарпатський”, як власнику відчудженого за недійсним договором об’єкту). Отже, до спірних правовідносин сторін з приводу повернення придбаного за недійсним правочином об’єкту та розрахунків у зв’язку з таким поверненням, підлягають застосуванню норми  гл. 83 (ст. ст. 1212 –1215), які виключають можливість для набувача майна за недійсним правочином вимагати від власника відшкодування витрат на здійснені ним поліпшення цього майна. Окрім того, настання за недійсним правочином таких наслідків, як відшкодування набувачу майна здійснених ним поліпшень майна, виключається і в силу вищенаведених норм ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України, якими передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім того, що пов’язані з його недійсністю.

Виходячи з вищенаведених мотивів, суд прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог про відшкодування 260810 грн. вартості переробки і покращення майна,  оскільки норми ч. 4 ст. 390 Цивільного кодексу України, на які посилається позивач при  зверненні з такими вимогами, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин сторін. У позові слід відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 43, 49, 82,  84, 85 Господарського процесуального кодексу України,   суд

ВИРІШИВ:

1.          В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в порядку, передбаченому ГПК України.

Суддя                                                                                       І.В.Івашкович

Рішення, оформлене відповідно до ст. 84 ГПК України, підписано 21.05.07.

.