ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И

"21" червня 2007 р.                                                           Справа № 13/200-АП-07

Господарський суд Херсонської області у складі судді  Закуріна М. К. при секретарі Фінаровій О.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Херсонського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до Комунального  підприємства теплових мереж "Каховтеплокомуненерго"

за участю представників:

позивача –Осипової Л.І.  (представника за дорученням),

відповідача –не з’явився,

про стягнення з відповідача штрафних санкцій в сумі 30503,13 грн за не створення робочих місць  для інвалідів,

в с т а н о в и в:

Відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Кодекс адміністративного судочинства України визначає повноваження адміністративних судів щодо розгляду справ адміністративної юрисдикції, порядок звернення до адміністративних судів і порядок здійснення адміністративного судочинства.

За змістом статті 2 вказаного Кодексу, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно до визначення наданого у пункті 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, справа адміністративної юрисдикції –переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб’єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Поряд з цим за пунктом 4 частини 1 статті 17 Кодексу компетенція адміністративних судів поширюється серед іншого на спори за зверненнями суб’єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку що за юридичною природою даний спір має публічно-правовий характер та на нього поширюється просторова сфера дії Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, враховуючи суб’єктний склад оспорюваних правовідносин та нормативно-правовий припис пункту 6 Прикінцевих та Перехідних положень КАС України, за яким до початку діяльності окружного адміністративного суду адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішуються відповідним господарським судом за правилами КАС України, даний спір підвідомчий господарським  судам України.

Відповідно до позовної заяви вимоги ґрунтуються на факті незабезпечення створення робочих місць для інвалідів в кількості 3 осіб протягом 2006 року, у зв’язку з чим на підставі положень статті 20 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” позивачем нараховані штрафні санкції в розмірі 30503,13 грн.

Ухвалою суду від 10 травня поточного року порушено провадження у даній справі та її розгляд призначено на 24 травня. При цьому відповідача зобов’язано з’явитись в судове засідання та надати відзив на позов. Проте ці вимоги ним не виконані, у зв’язку з чим розгляд справи був відкладений до 21 червня. У вказаний час представник відповідача вдруге не з’явився та  відзиву на позов не надав, у зв’язку з чим справа розглянута без його участі за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши представника позивача суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” для підприємств, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Ці підприємства самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону. Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Порядок реєстрації у Фонді соціального захисту інвалідів, його відділеннях, строки подання йому звітів про зайнятість та працевлаштування інвалідів, зарахування кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів, контролю за виконанням нормативів робочих місць та перевірки підприємств щодо їх реєстрації у Фонді соціального захисту інвалідів, його відділеннях, подачі щорічного звіту та сплати ними адміністративно-господарських санкцій, а також надання державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації працевлаштування інвалідів, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відділення Фонду соціального захисту інвалідів з метою контролю за виконанням нормативу робочих місць, передбаченого частиною першою цієї статті, мають право в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України, здійснювати перевірки підприємств щодо реєстрації у Фонді соціального захисту інвалідів, подачі ними звітів про зайнятість та працевлаштування інвалідів, виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, у тому числі шляхом зарахування, та сплати ними адміністративно-господарських санкцій.

Підприємства, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Згідно з наданою відповідачем державною статистичною звітністю за 2006 рік ним не виконано встановлений законом норматив в кількості 4 осіб, оскільки інваліди у нього в такій кількості не працювали, зокрема працював лише 1 інвалід.

Оскільки результатом працевлаштування є укладення трудового договору з працівником, що встановлено статтею 21 Кодексу законів про працю України, то безпосереднє працевлаштування інвалідів здійснює власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації незалежно від форм власності та господарювання.

У зв’язку з невиконання встановленого статтею 19 вказаного вище Закону нормативу в силу положень статті 20 цього ж Закону, а також пункту 3.4. Порядку сплати підприємствами, установами і організаціями штрафних санкцій до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, акумуляції, обліку та використання цих коштів, затвердженого постановою КМУ від 28 грудня 2001 року № 1776, відповідач зобов’язаний був не пізніше 15 квітня 2007 року самостійно сплатити  штрафні санкції, сума яких визначається в розмірі середньої заробітної плати на підприємстві за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом, і складає 30503,13 грн.

Не дивлячись на наявність обов’язку по сплаті штрафних санкцій відповідач зазначену суму не сплатив.

При цьому судом не приймаються до уваги посилання відповідача на виконання всіх належних заходів щодо законодавчих вимог по працевлаштуванню інвалідів та пошук інвалідів для працевлаштування вакантних посад, оскільки Закон України  „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” не пов’язує застосування штрафних санкцій з будь-якими іншими обставинами, що перешкоджали працевлаштуванню інвалідів, оскільки вказана відповідальність є за своєю природою альтернативним зобов’язанням.

На підставі  зазначених правових норм і керуючись статтями 158-163, пунктом 3 Прикінцевих та Перехідних положень КАС України,

п о с т а н о в и в :

1.Позовні вимоги  задовольнити.

2.Стягнути з Комунального підприємства теплових мереж „Каховтеплокомуненерго” (розташованого за адресою: Херсонська область, м. Каховка, вул. Леніна, 20-а; розрахунковий рахунок в „Райффайзен банк „Аваль”, МФО 352093, код 05449897) на користь  Херсонського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (розташованого за адресою: м. Херсон, провулок 40 років Жовтня, 5-А; банківські реквізити: одержувач: ВДК по м. Херсону, код 24104230; банк: ГУДКУ по Херсонській області, МФО 852010, розрахунковий рахунок 0002, платежі до Фонду соціального захисту інвалідів) –30503,13 грн.

3.Роз’яснити сторонам, що дана постанова набирає законної сили  після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не буде подано. Якщо буде подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не буде подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі  подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Заява про апеляційне оскарження постанови суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Дата підпису постанови –22 червня 2007 року

Суддя                                                                  М.К. Закурін