СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

21 лютого 2007 року

Справа № 2-5/11386-2006

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Гонтаря В.І.,

суддів                                                                      Сотула В.В.,

Прокопанич Г.К.,

за участю представників сторін:

представник позивача - не з'явився - товариство з обмеженою відповідальністю "Підприємство "Вітек";

представник відповідача - не з'явився - закрите акціонерне товариство "Авіатермінал";

розглянувши апеляційну скаргу закритого акціонерного товариства "Авіатермінал" на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя    Гаврилюк М.П.) від 16.11.2006 у справі № 2-5/11386-2006,

за позовом           Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство "Вітек" (Аеропорт "Центральний", Аерофлотський,  Сімферополь,95491)

до           Закритого акціонерного товариства "Авіатермінал" (вул. Монтажна, 6, Гресівський, Сімферополь, 95493)

про стягнення 71929,20 грн.; за зустрічним позовом про спонукання до виконання певних дій та стягнення 9118,02 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 16.11.2006 (суддя М.П. Гаврилюк) первісний позов задоволено.

В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, закрите акціонерне товариство "Авіатермінал" звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду скасувати.

Основний аргумент апеляційної скарги полягає в тому, що рішення господарського суду прийнято при порушенні норм матеріального права, висновки викладені в рішенні не відповідають обставинам справи, оскільки судом прийняті до уваги тільки докази надані товариством з обмеженою відповідальністю "Підприємство "Вітек", тоді як докази закритого акціонерного товариства "Авіатермінал" не були прийняті судом до уваги, також судом не надано відповідної оцінки фактам, викладеним у зустрічному позові, у зв'язку з чим судом не з'ясовані обставини справи.

Розглянувши матеріали справи повторно в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, суд встановив наступне.

На підставі пункту 1.2 Статуту товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство "Вітек" воно є правонаступником всіх майнових та немайнових прав та обов'язків "Підприємство "Вітек".

У вересні 2005 року між  товариством з обмеженою відповідальністю "Підприємство "Вітек" та закритим акціонерним товариством "Авіатермінал" була досягнута домовленість, у відповідності з умовами якої, останньому від товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство "Вітек" було поставлено обладнання, а саме чотири резервуари РГС-75 по ціні 26490,00грн. в тому числі ПДВ - 4415,00грн., три резервуари РГС-75 б/у  по ціні 10080,00грн. в тому числі ПДВ 16880грн. за одиницю, шість резервуарів РГС-60 по ціні 26100,00грн. в тому числі ПДВ-4380,00грн. за одиницю. А всього на суму 292800,00грн.

05.09.2005 закрите акціонерне товариство "Авіатермінал" перерахувало на рахунок постачальника грошові кошти в розмірі 262930,00грн. в рахунок оплати за поставлений товар.

Позивач за первинним позовом просить суд стягнути з відповідача 71929,20грн. заборгованості, у тому числі 29830,00грн. - суми неоплаченої вартості резервуарів та 26448,00грн. - витрат по транспортуванню та погрузочно-розгрузочних робіт при відвантаженні.

Судова колегія вивчивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами, які мають довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень (стаття 33 Господарського процесуального кодексу України).

У відповідності зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Так 05.09.2005, товариство з обмеженою відповідальністю "Підприємство "Вітек" виставило рахунок № 981 на суму 292800,00грн. та самостійно без узгодження зі сторони закритого акціонерного товариства "Авіатермінал" поставило додатково ємності РГС-75 б/у у кількості 3 штук по ціні 10080,00грн. на загальну суму 30240,00грн., а також включило вказану суму в рахунок для оплати.

08.09.2005, після 3-х днів з моменту виставлення рахунку товариство з обмеженою відповідальністю "Підприємство "Вітек" направило на адресу відповідача договір куплі-продажу б/у, де вказало кількість поставлених ємностей з урахуванням тих, узгодження по яким не було досягнуто.

Відповідно до пункту 2 статті 642 Господарського кодексу України, якщо особа, яка одержала пропозицію  укласти  договір,  у межах  строку  для  відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору  (відвантажила  товари,  надала  послуги, виконала  роботи,  сплатила  відповідну  суму  грошей  тощо),  яка засвідчує  її  бажання  укласти  договір,  ця  дія  є   прийняттям пропозиції,  якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Закрите акціонерне товариство "Авіатермінал" не мало бажання купувати ємності РГС-75 б/у, не приймало пропозицію укласти договір, тобто не мало наміру сплачувати їх.

Згідно статті 180 Господарського кодексу України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договори відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов.

Відповідно до пункту 8 статті 181 Господарського кодексу України, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся).

Стосовно витрат по транспортуванню, погрузці-розгрузці резервуарів у сумі 26448,00грн., то судова колегія вважає висновки позивача також безпідставними, оскільки усне узгодження про придбання ємностей РГС-75 у кількості 4 штук та РГС-60 у кількості 6 штук не передбачало відшкодування витрат зі сторони покупця - закритого акціонерного товариства "Авіатермінал". На момент поставки ємностей рахунок на відшкодування витрат товариством з обмеженою відповідальністю "Підприємство "Вітек" виставлений не був, що також підтверджує, що вказана угода була усною та не передбачала в собі вищевказані умови.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння  відмова  від  зобов'язання  або одностороння зміна  його  умов  не  допускається,  якщо  інше  не   встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України, договором є   домовленість   двох   або  більше  сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Угода на укладення договору від 05.09.2005 зі сторони закритого акціонерного товариства "Авіатермінал" не поступала, про що свідчить відсутність підпису та печатки на договорі зі сторони покупця.

Відповідно до статті 640 Цивільного кодексу України, договір є  укладеним  з  моменту  одержання  особою,  яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір  укладається  шляхом  пропозиції  однієї сторони укласти  договір  (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Оскільки закрите акціонерне товариство "Авіатермінал" шляхом усної угоди придбало необхідне майно 05.09 2005, оплатило за нього грошові кошти, то приймати пропозицію про укладення договору від 05.09.2005, яке було отримано нарочним 08.09.2005 у відповідача не було необхідності, оскільки даний договір не має в собі істотних умов по яким могло бути досягнуто угоду.

Отже договір б/н від 05.09.2005 є неукладеним.

Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України, односторонній правочин може  створювати  обов'язки  лише  для особи, яка його вчинила.

Згідно статті 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким,  що вчинений у письмовій формі, якщо  його  зміст зафіксований в одному або кількох документах,  у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин, який вчиняє юридична особа,  підписується  особами, уповноваженими  на  це  її  установчими документами,  довіреністю, законом   або   іншими   актами   цивільного   законодавства,   та скріплюється печаткою. Договір б/у куплів-продажу від 05.09.2005 підписаний та скріплений печаткою не був. Отже відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України, вказана угода є недійсною.

Оскільки закрите акціонерне товариство "Авіатермінал" не мало наміру придбати ємності РГС-75 б/у у кількості 3-х одиниць по ціні 10080,00грн. на загальну суму 30240,00грн., рахунок за дані ємності оплачений не був. Якщо не враховувати пункт 2.5 договору б/у куплі-продажу від 05.09.2005, право власності на обладнання переходить з моменту перерахування покупцем грошових коштів на рахунок продавця. Тобто закрите акціонерне товариство  "Авіатермінал" не має права власності на ємності РГС-75 б/у у кількості 3-х штук, оскільки вони не оплачені.

Крім того, з моменту неузгодженої поставки на територію закритого акціонерного товариства  "Авіатермінал" ємностей РГС-75 б/у у кількості 3-х штук, відповідач по їх зберіганню та збереженню несе витрати, а також просить суд спонукати товариство з обмеженою відповідальністю "Підприємство "Вітек" усунути перешкоди в користуванні територією закритого акціонерного товариства "Авіатермінал" шляхом транспортування з території резервуарів РГС-75 б/у у кількості 3-х одиниць, що належать позивачу. Судова колегія вважає данні доводи відповідача обґрунтованими.

Вимоги ж позивача за  зустрічним позовом про стягнення збитків пов’язаних із збереженням резервуарів на суму 9118,02грн. задоволенню не підлягають так як не підтверджені документально.

Згідно статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

На підставі висловленого, судова колегія вважає, що рішення господарського суду прийнято при неповному з’ясуванні всіх обставин справи, при порушенні норм матеріального права, у зв’язку з чим воно підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 101, 103 (пункт 2), 104 (частина 1 пункти 3, 4), 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу закритого акціонерного товариства "Авіатермінал" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 16.11.2006 у справі № 2-5/11386-2006 скасувати.

Прийняти нове рішення.

В позові товариству з обмеженою відповідальністю "Підприємство "Вітек" про стягнення 56298,00грн. - відмовити.

Зустрічний позов закритого акціонерного товариства "Авіатермінал" - задовольнити частково.

Зобов'язати  товариство з обмеженою відповідальністю "Підприємство "Вітек" усунути перешкоди в користуванні територією закритому акціонерному товариству "Авіатермінал" шляхом транспортування з території закритого акціонерного товариства "Авіатермінал" резервуарів РГС-75 б/у у кількості трьох одиниць по ціні 10080,00грн. за одиницю, які належать товариству з обмеженою відповідальністю "Підприємство "Вітек".

В частині стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство "Вітек" на користь закритого акціонерного товариства "Авіатермінал" 9118,02грн. - в позові відмовити.

Господарському суду Автономної Республіки Крим видати наказ.

Головуючий суддя                                                  В.І. Гонтар

Судді                                                                                В.В.Сотула

Г.К. Прокопанич