ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2007 р.
Справа № 7/70

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Л.В. Поліщук

суддів: Л.І. Бандури, В.Б. Туренко,

при секретарі судового засідання Г.В. Селіховій,

за участю представників сторін

від позивача: Машкаренко С.Б.

від відповідача: не з’явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва

на постанову господарського суду Миколаївської області

від 02.11.2006р.

у справі № 7/70

за позовом ПП „Авант”, м. Миколаїв

до ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва

про визнання протиправним і скасування рішення,

встановив:

ДПА у Миколаївській області здійснила документальну перевірку ПП „Авант” з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 16.12.1999р. по 01.07.2001р. і складено акт № 91/35-520 від 12.10.2001р. (а.с. 8-22).

В ході перевірки встановлені порушення:

- п. 4.1 ст. 4 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” –не включення до валового доходу за ІІ квартал 2001р. отриманого від суб’єктів підприємницької діяльності на протязі звітного періоду у грошовій, матеріальній або нематеріальній формі, на загальну суму 7238322,80 грн.

- п. 4.1 ст. 4, п.п. 7.3.1 п. 7.3, п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість” –не включення до податкових зобов’язань по ПДВ сум по фактам проведення розрахункових операцій з покупцями у квітні 2001р. 515,0грн., травні 2001р. 643778,0грн., не обґрунтованого віднесення до податкового кредиту березня 2001р. 1143,0грн. і відображення у декларації за квітень 2001р. сум податкового кредиту не підтвердженого податковими накладними у розмірі 803327,0грн.

На підставі зазначеного акту ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва прийняла рішення № 7152/26-01/30680683/383 від 14.12.2001р., яким визначила позивачу суму податкового зобов’язання з податку на додану вартість у сумі 1448763,0грн. та застосувала штрафні санкції по цьому податку у розмірі 523306,0грн. і податкове зобов’язання з податку на прибуток у сумі 2171500,0грн. та штрафні санкції по цьому податку у розмірі 217150,0грн.

ПП „Авант” звернулося до господарського суду Миколаївської області із позовом та уточненням до нього про визнання протиправним і скасування вказаного рішення як такого, що не відповідає вимогам законодавства та дійсним обставинам.

Постановою господарського суду Миколаївської області                                    від 02.11.2006р. (суддя Л.І. Васильєва) позов задоволено. Постанова мотивована тим, що податкові зобов’язання по податку на прибуток і податку на додану вартість визначені позивачу неправомірно, виходячи з цього відсутні підстави і для застосування штрафних санкцій по цим податкам. Крім того, суд зазначив, що при прийнятті оспорюваного рішення відповідачем допущені порушення статті 6 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”                 від 21.12.2000р. № 2181 (далі –Закон № 2181), а саме: відповідач повинен був прийняти і направити позивачу податкові повідомлення окремо по кожному з донарахованих податків і застосованих фінансових санкцій, а не одне рішення.

ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва, не погоджуючись із постановою суду, звернулась із апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду скасувати, а позовні вимоги залишити без задоволення, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права. Одночасно скаржник просив розглянути апеляційну скаргу без його участі.

Заслухавши представника ПП „Авант”, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія судів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

У податковій декларації за перше півріччя 2001 року позивач не визначив валові доходи, валові витрати, суму податку на прибуток і у відповідних графах поставив прочерки у зв’язку з вилученням всіх первинних  бухгалтерських і податкових документів за 2000-2001 роки, що підтверджується протоколом огляду від 22.05.2001р., складеного працівниками  УБОЗ Управління внутрішніх справ у Миколаївській області (а.с. 131-132), отже місцевий господарський суд правомірно дійшов висновку, що порушення позивачем статті 8 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”, як зазначено в акті перевірки (а.с. 11), не відповідає дійсності.

Статтею 3 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” встановлено, що об'єктом оподаткування є прибуток, який  визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду, визначеного згідно з пунктом 4.3 цього Закону на: суму валових витрат платника податку, визначених статтею 5 цього Закону; суму амортизаційних відрахувань, нарахованих згідно із статтями 8 і 9 цього Закону.

В ході перевірки податкова інспекція визначила позивачу за перше півріччя 2001р. валові доходи у сумі 7238322,8грн., валові витрати в сумі 140000,00грн. і податок на прибуток у сумі 2171500,00грн.

Валові доходи у сумі 7238322,8грн. відповідач визначив лише на підставі банківських даних по розрахунках з покупцями (а.с.12, 49-53) без врахування всіх первинних бухгалтерських і податкових документів за перше півріччя 2001р. При визначенні валових витрат позивача за перше півріччя 2001р. в сумі 140000,00грн. відповідач використав лише дані податкової декларації за  перший квартал 2001р., тобто без врахування первинних бухгалтерських документів, в тому числі банківських даних по руху грошових коштів по розрахунках з постачальниками (а.с.12). Наростаючим підсумком за перше півріччя 2001р. позивачу зменшено валові витрати на 10350700,00грн. Як зазначив відповідач в акті перевірки (а.с.12 –зворотна сторона), із загальної суми  валових витрат виключені валові витрати в зв’язку з придбанням товарів від підприємств з ознаками “фіктивності”. Апеляційна інстанція погоджується з висновком суду першої інстанції, що такий висновок суперечить Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, оскільки він не містить такого поняття як “підприємство з ознаками “фіктивності” і не передбачає підстав для виключення  з валових витрат витрати  по господарським операціям з такими постачальниками. Відповідачем не надано жодного доказу щодо визнання  недійсними угод з юридичними особами , зазначеними в акті перевірки на сторінці 12 (зворотна сторона). Амортизаційні відрахування за перевіряємий період відповідачем  взагалі не визначались.

Таким чином, при визначені податкового зобов’язання по податку на прибуток за перевіряємий період податкова інспекція порушила вимоги статей 3-5, 8 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” в частині визначення суми оподаткованого прибутку, Наказ державної податкової адміністрації України від 01.06.1998р. № 266 „Про затвердження Порядку оформлення і реалізації документальних перевірок щодо дотримання податкового та валютного законодавства суб'єктами підприємницької діяльності - юридичними особами” (далі –Порядок № 266) в частині не використання при здійсненні документальної перевірки первинних документів бухгалтерського обліку і зазначення норм законодавства, порушеного платником податків.

За результатами перевірки були збільшені податкові зобов’язання позивача по податку на додану вартість за березень 2001р. на 1143,00грн., за квітень 2001р. на 803842,00грн., за травень 2001р. на 643778,00грн.

В акті перевірки (а.с.21) зазначено, що позивач у встановлені строки не подав до податкового органу податкову декларацію за травень 2001р. Однак відповідач не прийняв до уваги, що податкова декларація не подавалась у зв’язку з вилученням первинних документів бухгалтерського і податкового обліку за 2000-2001 роки працівниками УБОЗ Управління внутрішніх справ у Миколаївській області. Відповідач визначив позивачу податкове зобов’язання за травень 2001р. у сумі 643778,00грн. на підставі даних банківської установи про рух коштів на рахунках позивача, а саме при розрахунку з покупцями за поставлений товар, при цьому в порушення вимог пункту 7.4.1 статті 7 податковий кредит позивача за  травень 2001р. відповідачем взагалі не визначався.

При перевірці податкова інспекція зменшила за березень 2001р. суму податкового кредиту на 1143,00грн., зазначивши, що ця сума вже була віднесена до податкового кредиту в попередніх періодах, при цьому, в порушення Порядку № 266 не вказала податковий період, номер і дату податкових накладних. Однак такий висновок суперечить даним попередньої документальної перевірки позивача (акт перевірки від 05.03.2001р.), за результатами якої відповідач вже зменшив суму податкового кредиту на 1142,80грн. у зв’язку з відсутністю податкових накладних на цю суму. У подальшому позивач після отримання податкових накладних на суму 1142,80грн. від ВАТ “Корининське” і ПП “Ренд” і відповідно до положень пункту 5.1. статті 5 Закону України „Про податок на додану вартість” здійснив коригування податкового кредиту.

При визначенні податкового кредиту позивача за квітень 2001р. відповідач зменшив його на 803327,00грн., посилаючись на порушення позивачем вимог пункту 7.4.5 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість”, а саме включення до податкового кредиту будь яких витрат, не підтверджених податковими накладними. Але такий висновок є неправомірним, оскільки податкова інспекція не перевіряла первинні документи бухгалтерського і податкового обліку, що були вилучені у позивача.

Відповідно до пункту 7.7.1 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” суми податку, що підлягають сплаті до бюджету або відшкодуванню з бюджету, визначаються як різниця між загальною сумою  податкових зобов'язань, що виникли у зв'язку з будь-яким продажем товарів (робіт, послуг) протягом звітного періоду, та сумою податкового кредиту звітного періоду.

Враховуючи, що відповідачем при визначенні податкового зобов’язання і податкового кредиту позивача за березень –травень 2001р. допущені грубі порушення вимог Закону України „Про податок на додану вартість”, то апеляційна інстанція погоджується з висновком суду першої інстанції, що визначення суми податку на додану вартість, яка підлягає сплаті до бюджету за березень 2001р. –1143,00грн., за квітень 2001р. –803842,00грн., за травень 2001р. –643778,00грн. не відповідає фактичним обставинам.

Також апеляційна інстанція погоджується з висновками місцевого господарського суду що при неправомірному визначенні податкових зобов’язань по податку на прибуток і податку на додану вартість відсутні підстави для застосування штрафних санкцій по цим податкам, і що при прийнятті оспорюваного рішення відповідач в порушення вимог статті 6 Закону № 2181 не направив позивачу податкові повідомлення окремо по кожному з донарахованих податків і застосованих фінансових санкцій, а прийняв одне рішення.

За таких обставин постанову господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ухвалив:

Постанову господарського суду Миколаївської області від 02.11.2006р. у справі № 7/70 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом місяця у касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя                                                            Л.В. Поліщук

Суддя                                                                                Л.І. Бандура

Суддя                                                                                В.Б. Туренко