СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

Справа №

Севастопольський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  ,

суддів                                                                      ,

,

за участю представників сторін:

позивача: не
з'явився;

відповідача:
не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу
товариства з обмеженою відповідальністю "МирАвтоТур" на рішення
господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя    Жукова А.І.) від 28.11.2006 у справі №
2-13/16637-2006

за позовом           фізичної особи - підприємця  ОСОБА_1(АДРЕСА_1)

до           товариства з обмеженою відповідальністю
"МирАвтоТур" (вул. Лексіна, 46-56,Сімферополь,95000)

про стягнення 11897,07 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Автономної Республіки Крим від 28.11.2006 року у справі № 2-13/16637-2006 позов
суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 задоволено частково. Суд стягнув з
товариства з обмеженою відповідальністю „Миравтотур” на користь позивача
8515,00 грн. матеріальних збитків, 300,00 грн. витрат на автотоваровідчє
дослідження, 88,15 грн. держмита та 89,19 грн. за інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу.

При прийнятті рішення, суд першої
інстанції виходив з того, що особою, яка керувала транспортним засобом ТОВ
„Миравтотур” та знаходилась з у трудових відносинах з вказаною юридичною особою
було пошкоджено інший транспортний засіб - автомобіль, що належить СПД ОСОБА_1
Оскільки факт пошкодження та вина водія відповідача підтверджується матеріалами
справи, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Не погодившись з цим судовим актом,
ТОВ „Миравтотур” звернулось до Севастопольського апеляційного господарського
суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції
скасувати, у задоволенні позову суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1
відмовити.

Доводи відповідача, викладені в
апеляційній скарзі, полягають у тому, що судом першої інстанції неповно
досліджено обставини справи та невірно встановлено факт наявності трудових
відносин між ОСОБА_2 -особою, що спричинила шкоду та власником транспортного
засобу -ТОВ „Миравтотур”.

Відповідно до статті 98
Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу були
належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Стаття 22 Господарського
процесуального кодексу України, зобов'язує сторони добросовісно користуватись
належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання
представників сторін -це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх
участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського
процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в
межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за
якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Судова колегія вважає можливим
розглянути справу за відсутності нез'явившихся представників сторін за наявними
документами в матеріалах справи.

Розпорядженням першого заступника
голови Севастопольського апеляційного господарського суду від 07.02.2007 суддю
Щепанську О.А. замінено на суддю Гонтаря В.І.

Повторно розглянувши справу у
порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України судовою
колегією встановлено наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
23.05.2005 року між ОСОБА_3 та ТОВ „Миравтотур” було укладено договір найму
транспортного засобу, відповідно до пункту 1 якого наймодавець - ОСОБА_3
передає, а наймач -ТОВ „Миравтотур” приймає у тимчасове платне користування
строком на 1 рік транспортний засіб марки БАЗ - автобус загального користування
2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, що знаходиться на обліку в
Євпаторійському МРЕВ.

25.08.2005 року у районі с.
Піонерське на автотрасі Сімферополь - Ялта було скоєно дорожньо-транспортну
пригоду, в результаті якої водієм, який керував транспортним засобом  БАЗ 079.20 державний номер НОМЕР_2 -ОСОБА_2,
пошкоджено автомобіль марки Ауді 100, державний номер НОМЕР_3 який належить на
праві власності ОСОБА_1

Протоколом про адміністративне
правопорушення підтверджено вину ОСОБА_2, згідно з яким він був притягнутий до
адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого
статтею 124 Кп АП України.

Судовою колегією встановлено, що в
результаті зіткнення автомобілю „Ауді” заподіяно механічні пошкодження. Згідно
з Висновком автотоварознавського дослідження, складеного юридичною агенцією
"Право - експерт" від 11.09.2005 року, в частині оцінки спричинених
пошкоджень і розміру матеріальних збитків, матеріальні збитки склали 8515,00
грн.

Суб`єкт підприємницької діяльності
ОСОБА_1 звернувся до господарського суду АР Крим з позовом про стягнення з ТОВ
„Миравтотур” 8515,00 грн. матеріальної шкоди, 300,00 грн. витрат на
автотоваровідче дослідження та судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовані тим,
що особа, яка в момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди керувала
транспортним засобом  БАЗ 079.20
державний номер НОМЕР_2 -ОСОБА_2 знаходиться у трудових відносинах з ТОВ
„Миравтотур”, у зв`язку з чим, останній в силу норм чинного законодавства є
належним відповідачем у справі.

Вислухавши пояснення присутніх у
судовому засіданні представників сторін, перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю
„Миравтотур” підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 1166 Цивільного
кодексу України, загальними підставами відповідальності за заподіяну майнову
шкоду є наявність складу правопорушення, а саме: шкоди, протиправної поведінки
причинителя шкоди, причинного зв'язку між шкодою і протиправною поведінкою
причинителя провини. Вказані у статті підстави визнаються загальними, оскільки
їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди.

Протиправна поведінка причинителя
шкоди є обов'язковою підставою його відповідальності. Протиправною поведінкою в
цивільних правовідносинах є порушення особою вимог правової норми або
нездійснення вимог правової норми діяти відповідним чином (бездіяльність).

Відповідно до статті 1187
Цивільного кодексу України шкода, яка виникла внаслідок експлуатації
транспортного засобу, вважається такою, що заподіяна джерелом підвищеної
небезпеки. Правила відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної
небезпеки, а також унаслідок взаємодії декількох джерел підвищеної небезпеки,
передбачені статтями 1187, 1188 Цивільного кодексу України.

Із змісту статті 1187 Цивільного
кодексу України вбачається, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність,
пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що
створює підвищену небезпеку для особи, що здійснює цю діяльність і інших осіб.

Частина 2 статті 1187 передбачає,
що шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір
підряду, оренди і т. п.), володіє транспортним засобом, механізмом іншим
об'єктом, використання, зберігання і зміст якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з частиною 5 статті 1187
Цивільного кодексу України зазначає, що особа, яка здійснює діяльність джерелом
підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди
було завдано внаслідок непереборної сили або наміру потерпілого.

Відповідно до пунктів 4, 5
Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року „Про практику
розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди”, джерелом
підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої
створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за
нею людини. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел,
має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному
прояву їх шкідливих властивостей . Під володільцем джерела підвищеної небезпеки
розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела
підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання,
оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності
тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе
відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом
підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела
(шофер, машиніст, оператор і т. ін.). При розгляді справ про відшкодування
шкоди суди повинні мати на увазі, що крім загальних підстав, відповідальність
юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна
шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода,
заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків, незалежно
від того, постійним, сезонним, тимчасовим за трудовим договором чи на інших
умовах вона була працівником цієї організації.

Таким чином для виявлення належного
відповідача у даній справі встановленню підлягає факт існування трудових
відносин між  що особою, яка в момент
скоєння дорожньо-транспортної пригоди керувала транспортним засобом  БАЗ 079.20 державний номер НОМЕР_2 -ОСОБА_2
та особою, яка в силу договору найму є користувачем транспортного засобу - ТОВ
„Миравтотур”.

Відповідно до статті 32
Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Так, судом першої інстанції
висновок про наявність трудових відносин зроблено на підставі полісу
обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних
транспортних засобів № НОМЕР_4, згідно з яким страхувальник - ТОВ
"Миравтотур" застрахував свою цивільно-правову відповідальність за
вказаним полісом, а також полісу обов'язкового особистого страхування водіїв
від нещасних випадків на транспорті від 06.05.2005 року, відповідно до якого,
страхувальник - ТОВ "Миравтотур" застрахував особу - ОСОБА_2на
страхову суму у 8500,00 грн. строком з 06.05.2005 року по 05.05.2006 року.

Відповідно до статті 33
Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до статті 32
Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Частина 1 статті 34 Господарського
процесуального кодексу України передбачає, що господарський суд приймає лише ті
докази, що мають значення для справи.

Аналіз норм чинного трудового
законодавства дозволяє зробити висновок про те, що існування трудових відносин
має підтверджуватись відповідним документом (наказ, трудовий договір, контракт
тощо). Належних доказів існування трудових відносин між ОСОБА_2 та товариством
з обмеженою відповідальністю „Миравтотур” суду не надано.

На підставі викладеного, суд
апеляційної інстанції приходить до висновку, що належним відповідачем у даній
справі є особа, якою фактично спричинено шкоду позивачеві -ОСОБА_2

Керуючись статтями 101, 103 п.2,
104, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю „Миравтотур” задовольнити.

2. Рішення господарського суду
Автономної республіки Крим від 28 листопада 2006 року у справі №
2-13/16637-2006 скасувати.

3. Прийняти нове рішення.

4. У задоволенні позову суб`єкта
підприємницької ОСОБА_1 про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю
„Миравтотур” відмовити.

Головуючий суддя

Судді