ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2007                                                                                   Справа № 10/16-07(8/312-06)

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Лотоцької Л.О. (доповідач)

суддів: Бахмат Р.М., Євстигнеєва О. С.

при секретарі судового засідання: Ролдугіній Н. В.

За участю представників сторін, які були присутні в судовому засіданні, що відбулося 20.03.2007р.:

від позивача: Мазур Н.І. –предс, дов. №б/н  від 16.03.2007р.;

від відповідача: Ревякіна Н.М. - спеціаліст юр.управління, дов. №4/11-64  від 29.01.2007р.;

від третьої особи-1: представник не з"явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином;

від третьої особи-2:  Попов О.О. –предс., дов. №9224  від 10.10.2006р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Науково-виробничого підприємства "Авілон" Товариства з обмеженою відповідальністю (м. Дніпропетровськ) на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.01.2007 року у справі № 10/16-07(8/312-06)

за позовом: Науково-виробничого підприємства "Авілон" Товариства з обмеженою відповідальністю (м. Дніпропетровськ)

до відповідача: Дніпропетровської міської ради

третя особа-1 - Закрите акціонерне товариство "Термоізоляція" (м. Дніпропетровськ)

третя особа-2 - Комунальне підприємство "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" (м. Дніпропетровськ)

про визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 23.01.2007 року по справі №10/16-07(8/312-06) (суддя Кощеєв І.М.) відмовлено у позовних вимогах Науково-виробничого підприємства "Авілон" Товариства з обмеженою відповідальністю (м. Дніпропетровськ) до Дніпропетровської міської ради, за участю третіх осіб: Закрите акціонерне товариство "Термоізоляція" (м. Дніпропетровськ) і Комунальне підприємство "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" (м. Дніпропетровськ) про визнання права власності на об”єкт нерухомого майна –ангар літ. Д-1, загальною площею 333,3 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Автотранспортна, 8-А.

Позивач - Науково-виробниче підприємство "Авілон" Товариство з обмеженою відповідальністю (м. Дніпропетровськ), не погоджуючись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.01.2007р. у справі №10/16-07(8/312-06) і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. В апеляційній скарзі позивач посилається на неповне з”ясування господарським судом обставин, що мають значення для справи і невідповідність висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи. Судом не було взято до уваги, що КП "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" (м. Дніпропетровськ) з посиланням на договір купівлі-продажу не зареєструвало ангар літ. Д-1, тобто не визнало позивача власником нерухомого майна, що дає право позивачу пред”явити позов про визнання права власності відповідно до ст. 329 ЦК України. При прийнятті рішення судом не враховано постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду у справах №18/259-06 і №18/260-06 зі спорів між тими ж сторонами і з тих же підстав, що і дана справа.

Дніпропетровська міська рада у відзиві на апеляційну скаргу і в судовому засіданні пояснила, що не порушувала прав та законних інтересів позивача.

Закрите акціонерне товариство "Термоізоляція" (м. Дніпропетровськ) –третя особа-1 відзив на апеляційну скаргу не надало, в судове засідання представник не явився.

Комунальне підприємство "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" (м. Дніпропетровськ) –третя особа-2 відзив на апеляційну скаргу не надало.

У судовому засіданні була оголошена перерва до 9.50  05 квітня  2007 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін і третьої особи-2, перевіривши відповідність оскарженого рішення місцевого господарського суду

нормам діючого законодавства, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга   підлягає задоволенню з наступних підстав:

06 червня 2006р. між ЗАТ "Термоізоляція" –продавець та НВП “Авілон” –покупець був укладений договір б/н, відповідно до якого продавець продав, а покупець купив будинок-склад, половина, якого знаходиться на земельній ділянці по вул. Автотранспортній, 8, а іншу половину, що знаходилася в м. Орджонікідзе покупець повинен був розібрати, перевезти в м. Дніпропетровськ та змонтувати на вищевказаній земельній ділянці.

Платіжними дорученнями №542 від 07.06.2002р., №589 від 19.06.2002р. та №682 від 11.07.2002р. позивач перерахував продавцю обумовлену договором вартість будинку-складу –21399 грн.

За актом приймання-передачі  ТМЦ від 16.09.2002р. продавець передав, а НВП “Авілон” прийняв збірно-розбірний будинок –склад (ангар) вартістю 21399 грн.

На підставі розпорядження Дніпропетровського міського голови №847 від 30.09.2005р. нежитловій будівлі по вул. Автотранспортній в межах землекористування НВП “Авілон” присвоєна адреса –вул. Автотранпортна, 8А.

У березні 2006 року позивач звернувся до комунального підприємства „Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації” із заявою стосовно реєстрації права власності на побутові приміщення, тимчасові споруди та інше нерухоме майно, у тому числі і ангар літ. Д-1 згідно складеного технічного паспорту від 29.08.2005 року. Листом №2534 від 20.03.2006 року комунальне підприємство „Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації” відмовило у реєстрації з посиланням на ст.657 ЦК України, п.61 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджену наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року №20/5, п.п. 3.3 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на об’єкти нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5.

Вважаючи цю відмову неправомірною позивач з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 16.10.2006 року просив визнати за ним право власності на спірний об’єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Автотранспортна, 8-А.- ангар літ. Д-1 загальною площею 333,3 кв.м.

Позовні вимоги підлягали задоволенню з огляду на наступне:

Відповідно до ст. 128 ЦК УРСР, який діяв на момент укладення і виконання угоди купівлі-продажу, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки за актом приймання-передачі позивачу було передане спірне майно, з 16.09.2002р. він став власником ангару. Чинний на час укладення угоди Цивільний кодекс не встановлював обов”язку нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу майна.

За замовленням позивача 29.08.2005р. був складений технічний паспорт на нежитлові будівлі та споруди, в т. ч. ангар літ. Д-1 (а.с. 30, 36), площею 333,3 кв. м.

Як вбачається з технічного висновку з інструментального обстеження конструкцій будівлі ангару по вул. Автотранспортній, 8, здійсненного Дніпропетровською філією Державного науково-дослідного проектно-вишукувального інституту „НДІпроектреконструкція” зазначена будівля знаходиться на стрічковому фундаменті, виконаному з монолітного залізобетону. Конструкцію наружних стін складає модульний металевий ангар комплектної поставки, наружне оформлення стін –кладка. Підлога –мозаїчний бетон.

Стан фундаменту, стін та підлоги відповідає І категорії –нормальний.

Оскільки площа, придбаного за договором від 06.06.2002р. не була визначена договором та актом приймання-передачі, у Дніпропетровського апеляційного господарського суду відсутні підстави вважати, що набуте за вказаним договором майно мало площу меншу, ніж зазначена в технічному паспорті, виготовленому 29.08.2005р. Комунальним підприємством „Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації”, тобто 333,3 кв. м.

Відповідно до ч.1 ст.181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Оскільки спірні будівлі знаходяться на фундаменті, то їх перенесення є неможливим без знецінення об’єктів, що свідчить про ті обставини, що зазначений об’єкт  відноситься до нерухомих речей.

Оскільки третя особа з посиланням на договір купівлі-продажу не зареєструвала ангар, тобто не визнала, що позивач має право власності на нерухоме майно, а в силу ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності; матеріали справи свідчать, що позивачем було придбане і використовувалося саме об’єкт нерухомого майна, позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись 103-105 ГПК України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Науково-виробничого підприємства "Авілон" Товариства з обмеженою відповідальністю (м. Дніпропетровськ) задовольнити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської  області від 23 січня 2007 року у справі №10/16-07(8/312-06) скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за Науково-виробничим підприємством „Авілон” Товариством з обмеженою

відповідальністю (м. Дніпропетровськ, вул. Тітова, 5, ) право власності на об’єкт нерухомого майна: ангар літ. Д-1 загальною площею 333,3 кв.м., який розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Автотранспортна, 8-А.

Стягнути з Дніпропетровської міської ради (м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, 75, код 04052092) на користь науково-виробничого підприємства „Авілон” товариства з обмеженою відповідальністю (м. Дніпропетровськ, вул. Тітова, 5, ) 42,50 грн. витрат по сплаті державного мита за апеляційною скаргою і 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Зобов’язати господарський суд Дніпропетровської області видати накази відповідно до вимог ст.ст. 116, 117 ГПК України.

Головуючий суддя                                                                  Л. О. Лотоцька

Суддя                                                                                        Р. М. Бахмат

Суддя                                                                                        О. С. Євстигнеєв