ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№  45/169

10.04.07

За позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю "Г.Р.К."

До:
Приватного підприємства "Торговий дім "Злагода"

Про
визнання недійсним договору від 11.07.2006 № 11/07

Суддя Балац С.В.

Представники:

позивача:      Шевченко Т.М., дов. від 20.01.2007

відповідача:  Яременко В.В., дов. від 20.01.2007

Суть спору:  визнання недійсним договору купівлі-продажу від 11.07.2006 № 11/07, укладеного між сторонами.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між сторонами укладено договір купівлі-продажу, проте  позивач (покупець) не зміг скористатися бюджетним відшкодуванням (поверненням)  ПДВ, оскільки контрагент відповідача (продавця за оспорюваним договором)  - ТОВ "Дортракт" суму ПДВ не декларував та не сплачував.

Позивач вважає, що оспорюваний договір слід визнати недійсним на підставі ст.  227 Цивільного кодексу України, оскільки операції між  ТОВ "Дортракт" та відповідачем щодо товару, який в наступному придбав позивач, є незаконними, так як свідоцтво  платника ПДВ  ТОВ "Дортракт" було анульоване.

Також позивач вважає, що оспорюваний договір слід визнати недійсним на підставі ст. 230  Цивільного кодексу України, оскільки відповідач  ввів в оману позивача.

Відповідач проти задоволення позову заперечив та вказав, що невиконання стороною угоди обов’язків щодо подання звітності і сплати податків не є підставою для визнання угоди недійсною.

Ухвалою від 12.02.2007 порушено провадження у справі № 45/169 та призначено її до розгляду на  13.03.2007.

В судовому засіданні 13.03.2007 оголошено  перерву до 10.04.2007, про що сторони повідомлені під розписку.

У судовому засіданні 10.04.2007, за згодою сторін, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд -

ВСТАНОВИВ:

11.07.2006 між позивачем та відповідачем укладено договір  купівлі-продажу № 11/07 (далі –Договір). За умовами Договору продавець (відповідач) зобов’язувався передати  покупцю (позивачеві) право власності на РТС "Сосна-1", а покупець зобов’язувався прийняти та здійснити оплату  цього товару (п. 1.1. Договору).

Номенклатура, кількість, ціна та загальна вартість продукції визначається  у специфікаціях до даного Договору. Ціна Договору визначається як сумарна вартість продукції, переданої у власність покупця  згідно специфікацій які є невід’ємною частиною даного Договору  (п. 1.2., 2.1. Договору).

Згідно Специфікації № 1 (додаток до Договору) ціна товару складає 14.716.565,33 грн., ПДВ складає 2.943.313,07 грн., загальна вартість товару складає  17.659.878,40 грн. (в т.ч. ПДВ).

Позивач згідно платіжних доручень від 31.07.2006 № 187,  від 31.07.2006 № 188, від  31.07.2006 № 189 сплатив відповідачеві 17.659.878,40 грн.

Відповідно до видаткової накладної від 31.07.2006 № 2  відповідач передав, а позивач прийняв товар.

Спір між сторонами виник внаслідок того, що  позивач вважає оспорюваний договір недійсним на підставі ст. 227 Цивільного кодексу України, оскільки операції між  ТОВ "Дортракт" та відповідачем щодо товару, який в наступному придбав позивач, є незаконними, так як свідоцтво  платника ПДВ  ТОВ "Дортракт" було анульоване, та на підставі ст. 230 Цивільного кодексу України, оскільки оспорюваний договір   був укладений в наслідок обману з боку відповідача. Відповідач проти визнання оспорюваного договору недійсним заперечує та вказує що всі повідомлені відповідачем обставини відповідають дійсності і жодних обставин відповідач не замовчував.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна з сторін повинна довести ті обставини,  на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 230 Цивільного кодексу України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним.  Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Під обманом у таких випадках слід розуміти умисне введення  в оману   учасника  угоди  шляхом  повідомлення  відомостей,  що  не відповідають  дійсності,  або  замовчування  обставин,  що   мають істотне значення для угоди, що укладається (п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 № 3 “Про судову практику в справах про визнання угод недійсними”).

Позивач вказує, що його введено в оману шляхом замовчування обставин, які мають істотне значення, а саме анулювання у контрагента відповідача –ТОВ "Дортракт", свідоцтва  платника ПДВ.

Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України  істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Виходячи із змісту ст.ст. 655, 712 Цивільного кодексу України до істотних умов договору не віднесено повідомлення продавцем покупця про податковий статус попередніх власників товару. Крім того, жодна з сторін оспорюваного договору не зробила заяви про необхідність досягнення згоди сторін щодо обов’язку про повідомлення відповідачем позивача про такий статус попередніх власників товару, що є предметом продажу за оспорюваним договором.

Крім того, метою договору купівлі-продажу згідно ст.ст. 655, 712 Цивільного кодексу України є перехід права власності на товар, а не отримання покупцем товару можливості скористатися бюджетним відшкодуванням (поверненням)  суми ПДВ.

Отже, відповідач не замовчував обставин, які мають істотне значення для укладення оспорюваного договору та обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину. Відповідно обман, на який посилається позивач, не мав місця, а  позивач не довів факту обману з боку відповідача.

Посилання позивача на те, що оспорюваний договір не відповідає ст. 227 Цивільного кодексу України, оскільки  свідоцтво  платника ПДВ  ТОВ "Дортракт" (контрагента відповідача, у якого відповідач придбав товар) було анульоване, судом відхиляється виходячи з наступного.

Статтею 227 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Позивачем не вказано, який спеціальний дозвіл (ліцензія) має бути у позивача або відповідача (сторін оспорюваного договору), наявність якого є необхідною умовою для вчинення позивачем або відповідачем оспорюваного правочину.

Посилання позивача на те, що свідоцтво платника ПДВ є спеціальним дозволом (ліцензією) судом не приймається, оскільки це не відповідає визначенню даному в ст. 1 Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності", згідно якого ліцензія - це документ державного зразка, який засвідчує право ліцензіата на провадження зазначеного в ньому виду господарської діяльності протягом визначеного строку за умови виконання ліцензійних умов.

Отже, сторони оспорюваного договору не повинні були мати відповідного дозволу (ліцензії), необхідного для укладення оспорюваного договору.

Відповідно посилання позивача на відсутність  відповідного дозволу (ліцензії) є хибним.

Отже вимоги  про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 11.07.2006 № 11/07 з підстав, заявлених позивачем, є необґрунтованими, матеріалами справи не підтверджуються та задоволенню не підлягають.

Всі інші доводи та надані на їх підтвердження докази  судом не приймаються, на підставі ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, оскільки не мають  значення для справи.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 82-84 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

У задоволенні  позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення  десятиденного  строку з дня  підписання повного тексту рішення, оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України.

Суддя                                                            С. Балац

Дата підписання рішення:   04.06.2007