КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2007                                                                                           № 47/272

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Капацин  Н.В.

суддів:                                          Зеленіна  В.О.

Синиці  О.Ф.

при секретарі:                              Кулачок О.А.

За участю представників:

від позивача: Бугаєв Ю.В. (дов. б/н від 29.06.06);

від відповідача :Задорожна О.С. (дов. б/н від 18.11.06);

розглянувши апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Колві-Сервіс"

на рішення Господарського суду м.Києва від 06.12.2006

у справі № 47/272 (Станік С.Р.)

за позовом                               Міського комунального підприємства "Луганськ-Сервіс-Плюс"

до                                                   Дочірнього підприємства "Колві-Сервіс"

про                                                  стягнення 7848,56 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 06.12.2006р. у справі № 47/272 позовні вимоги задоволено, стягнуто з Дочірнього підприємства “Колві – Сервіс” на користь Міського комунального підприємства “Луганськ – сервіс – плюс” 7848,56 грн. неповернутої передоплати, 102,00 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно – технічне забезпечення судового процесу.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, що позивач  умови Договору № 1903 від 19.03.2003 року щодо перерахування передоплати у розмірі 80000,00 грн. виконав в повному обсязі, а відповідач свої обов’язки за зазначеним договором по постанні позивачу товару - частково не виконав, зокрема ним було поставлено товар загальною вартістю - 72 151,44 грн. та не повернуто передоплату у розмірі - 7848,56 грн.

Тому суд першої інстанції визнав вимогу позивача про стягнення з відповідача суми неповернутої передоплати, сплаченої Платіжним дорученням № 22 під 14.08.2003 року за Договором № 1903 під 19.03.2003 року в розмірі - 7848,56 грн. законною та обґрунтованою.

Відповідач доказів протилежного Господарському суду м. Києва не надав, тому судом першої інстанції було винесене рішення про задоволення позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Дочірнє підприємство “Колві – Сервіс” звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду м. Києва по справі  № 47/272 від 06.12.2006р.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що рішення Господарського суду м. Києва прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права, а також неповним з’ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи.

Відповідач наполягає на тому, що судом першої інстанції було розглянуто справу без участі його уповноваженого представника, що в свою чергу призвело до винесення незаконного рішення.

Також в апеляційній скарзі відповідач вказує на те, що позивачем було порушено п. 13.1. Договору № 1903 під 19.03.2003, Міським комунальним підприємством “Луганськ – сервіс – плюс” не було надіслано Дочірньому підприємству “Колві – Сервіс” письмової претензії з вимогою повернення передоплати у розмірі 7848,56 грн.

Представники сторін в судове засідання з’явилися. Відповідач підтримав доводи, які були викладені в апеляційній скарзі та просив оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, а позивач заперечив проти доводів, які викладені в  апеляційній скарзі.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі та додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів встановила наступне:

Між сторонами укладено Договір № 1903 від 19.03.2003 року (далі - Договір), відповідно до умов якого Дочірнє підприємство “Колві – Сервіс” поставляє обладнання, Міське комунальне підприємство “Луганськ – сервіс – плюс” зобов’язується провести оплату вартості обладнання.

Пункт 1.1. Договору встановлює, що Дочірнє підприємство “Колві – Сервіс” виконує поставку модульних котельних загальною потужністю 3.2 МВт згідно додатку № 1.

Згідно п. 2.1 Договору вартість обладнання в обсязі цього договору складає: 996 666,67 грн., ПДВ-199333,33 грн., разом -  1 196 000 грн.

Відповідно до п. 3.2 Договору право власності на поставлене обладнання у Замовника (Міського комунального підприємства “Луганськ – сервіс – плюс”) виникає з моменту підписання акту здачі - приймання у звіті поставки.

Міським комунальним підприємством “Луганськ – сервіс – плюс” була здійснена передоплата за обладнання, шляхом перерахування на розрахунковий рахунок відповідача грошових  коштів  у  розмірі  -  80000,00  гри.,   що підтверджується   платіжним   дорученням   №   22   від   14.08.2003   року.

Дочірнім підприємством “Колві – Сервіс” 24.11.2003 року поставлено позивачу пальник Spark GAS30 Р в комплекті з газавтоматикою в кількості - 4 одиниці, загальною вартістю 68 698,40 грн. відповідно до накладної № 226 від 24.11.2003 року, на якій містяться підписи представників сторін та скріплена їхніми печатками.

26.12.2003 року відповідачем поставлено позивачу засувки типу 620 В-Ду 100 в кількості 1 одиниці та засувки типу 623 В-Ду 125 в кількості 8 одиниць загальною вартістю 3 453,04 грн. відповідно до накладної № 260 від 26.12.2003 року.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо цивільних відносин, які виникли до набрання ним чинності, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки правовідносини між позивачем і відповідачем продовжують існувати, вони регулюються нормами Цивільного кодексу України.

Правовідносини між позивачем і відповідачем не припинили існувати до набрання чинності Цивільного кодексу України, тому вони мають регулюватися нормами чинного Цивільного кодексу України.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов’язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 193 ГК України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 693 Цивільного кодексу України передбачено, якщо договором встановлений обов’язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня: плата), покупець повинен здійсниш оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати  передання оплаченого   товару   або повернення суми попередньої оплати.

Стаття 712 Цивільного кодексу України передбачає, що  за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов’язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов’язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов’язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму, до договору поставки застосовується загальні положення про купівлю – продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Пункти 3.1, 4.2 Договору передбачають, що платежі будуть виконані по строкам згідно додатку №2, а постачальник виконує поставку обладнання згідно графіка оплат (додаток №3). Разом з тим, жодна зі сторін не надала до суду першої інстанції додатки до Договору №2 і №3 в суді апеляційної інстанції заслались на їх втрату. Термін дії Договору також фактично не визначено. Пункт 14.3 Договору вказує на те, що він набирає чинності з моменту підписання сторонами та діє до закінчення гарантійного строку, в договорі не надано визначення гарантійного строку договору.

За загальним правилом та в силу  статті 224 Цивільного кодексу УРСР, статті 655 Цивільного кодексу України за договорами купівлі – продажу оплата товару і його передача мають здійснюватися одночасно. Вказані статті встановлюють, що за договором купівлі – продажу одна сторона (продавець) передає або зобов’язується передати майно (товар), а покупець приймає і зобов’язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Тобто, послідовність викладення цих статей стверджує про те, що продавець повинен передати товар, а покупець оплатити вартість товару.

Обставини даного спору свідчать про те, що покупець 14.08.2003 оплатив грошові кошти за товар, але відповідач протягом трирічного строку не поставив необхідне обладнання на суму 7848,56 грн.

Стаття 663 Цивільного кодексу України встановлює, що продавець зобов’язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором  купівлі – продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до статті 530 цього Кодексу, яка передбачає, якщо строк (термін) виконання боржником обов’язку не встановлений або визначений моментом пред’явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь – який час. Стаття 665 Цивільного кодексу України надає право покупцеві в односторонньому порядку відмовитися від договору у разі відмови продавця передати проданий товар.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивач виконав умови Договору № 1903 від 19.03.2003 року, здійснивши перерахування передоплати у розмірі 80000,00 грн., а відповідач свої зобов’язання за вище зазначеним договором по поставці позивачу обладнання частково не виконав, зокрема було поставлено обладнання загальною вартістю 72 151,44 грн. на суму 7848,56 грн. обладнання не поставлено, грошові кошти на цю суму не повернуто.

Відповідно до статей 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем не було у встановленому законом порядку та з посиланням на певні норми права доведено, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 06.12.2006 по даній справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам  і матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства “Колві – Сервіс” на рішення Господарського суду м. Києва 06.12.2006р. у справі № 47/272  залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 06.12.2006р. у справі  № 47/272  залишити без змін.

3. Матеріали справи № 47/272 повернути до Господарського суду                      м. Києва.

Головуючий суддя                                                                      Капацин  Н.В.

Судді                                                                                          Зеленін  В.О.

Синиця  О.Ф.

05.03.07 (відправлено)