ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

м. Київ  "11" червня 2007 р.10 год. 45 хв.          Справа № 30/327-А/167/12-06/4

Господарський суд Київської області в складі головуючий Попікова О.В., судді: Подоляк Ю.В., Євграфова Є.П.,

при секретарі Холоденко Н.О. розглянувши справу

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Рубежівська», с. Михайлівка-Рубежівка, Київської обл.,

до
Києво-Святошинської районної державної адміністрації, м. Київ,

третя особа
Товариство з обмеженою відповідальністю «Градострой», м. Київ,
Міхайлівсько-рубежівська сільська рада, с. Михайлівка-Рубежівка,

про
про визнання недійсним та скасування рішення,

за участю представників:

позивача:
Ушаков О.В., довір. №26 від 12.04.2007р.

відповідача:
не з’явився,

3-ї особи:
1. Хасін І.Б., довір. від 14.04.2005р.
2. не з’явився

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні 14.06.2007 проголошено вступну та резолютивна частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладалося на 21.06.2007р., про що повідомлено в судовому засіданні після проголошення вступної та резолютивної частини постанови з урахуванням вимог ч. 4 ст. 167 КАС України.

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Рубежівська»(далі позивач, ТОВ «Агрофірма «Рубежівська») звернулось до господарського суду м. Києва з позовом до Києво-Святошинської районної державної адміністрації (далі –Києво-Святошинська РДА, відповідач) з позовом про визнання недійсним та скасування розпорядження.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 09.11.2005р. відкрито провадження в адміністративній справі.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 09.12.2006р. до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Градострой»(далі – третя особа, ТОВ «Градострой»).

Відповідно до ухвали Київського апеляційного господарського суду №30/327-А від 21.03.2006р. апеляційну скаргу ТОВ «Градострой» на ухвалу господарського суду міста Києва від 11.01.2006р. у справі №30/327-А задоволено, ухвалу господарського суду міста Києва №30/327-А від 11.01.2006р. скасовано, а матеріали справи передано за підсудністю господарському суду Київської області.

Ухвалою від 03.05.2006р. справу прийнято до провадження господарського суду Київської області. За результатами розгляду Київським міжобласним апеляційним господарським судом апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Градострой»на ухвалу господарського суду Київської області від 08.06.06р. про забезпечення позову та апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Градострой»на ухвалу господарського суду Київської області від 08.06.06р. про зупинення провадження у справі № 30/327-А/167/12-06 винесено ухвали від 18.08.06р., згідно яких: ухвали господарського суду Київської області від 08.06.06р. про забезпечення позову та про зупинення провадження у справі №30/327-А/167/12-06 скасовано, справу направлено до господарського суду Київської області для продовження її розгляду.

Ухвалою від 13.11.2006р. справу прийнято до провадження суддею Попіковою О.В.

Ухвалою господарського суду Київської області від 12.01.2007р. до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача було залучено Михайлівсько-Рубежівську сільську раду.

Ухвалою господарського суду від 30.01.2007р.розгляд справи призначений колегіально у складі: Попікова О.В. –головуючий, судді Євграфова Є.П. та Христенко О.О. Ухвалою заступника голови господарського суду Київської області Короткевича О.Є. від 19.02.2007р. була здійснена заміна у складі колегії, суддю Хрістенко О.О. на суддю Карпечкіна Т.П.

На запит від 26.02.2007р. справу 20.03.2007р. направлено до Вищого адміністративного суду України. Справу повернуто до господарського суду Київської області до подальшого провадження18.05.2007р. Ухвалою заступника голови господарського суду Київської області Короткевича О.Є. від 04.06.2007р. була здійснена заміна у складі колегії, суддю Карпечкіна Т.П. на суддю Подоляка Ю.В.

Позовні вимоги ТОВ «Агрофірма «Рубежівська»мотивовані тим, що земельна ділянка площею 16,70 га, щодо якої було прийнято оскаржуване розпорядження, входить до складу земельної ділянки площею 1921,70 га, на яку КСП «Агрофірма «Рубежівська»було видано державний акт про право колективної власності від 31.03.2000р. Позивач зазначає, що КСП «Агрофірма «Рубежівська»було реорганізовано шляхом перетворення в ТОВ «Агрофірма «Рубежівська», яка є повним правонаступником КСП «Агрофірма «Рубежівська»відповідно до пункту 1.3.1 статуту ТОВ «Агрофірма «Рубежівська». Доказом того, що земельна ділянка площею 16,70 га, щодо якої було прийнято оскаржуване розпорядження, входить до складу земельної ділянки площею 1921,70 га, на яку КСП «Агрофірма «Рубежівська»було видано державний акт про право колективної власності від 31.03.2000р., вважає також лист Києво-Святошинського районного відділу земельних ресурсів від 07.08.2006р. №14603 наданий на запит Апеляційного суду Закарпатської області по справі №22-361/ас.

Позивач в позові також зазначає, що підстави припинення права власності на земельну ділянку передбачені ст. 140 Земельного кодексу України. Цей перелік підстав є вичерпний і жодної з підстав передбачених ст. 140 Земельного кодексу України для вилучення у позивача земельної ділянки площею 16,70 га не існувало; добровільної відмови від права власності на вказану земельну ділянку позивач не давав. З врахуванням заяви від 08.12.2006р. просить визнати протиправним та скасувати розпорядження Києво-Святошинської РДА №114 від 10.03.2005р.

В додаткових поясненнях зазначає, що Постанова Верховного суду України по справі №6/24-1/87, на яку посилається ТОВ «Градострой», стосується права користування земельною ділянкою, а в даному випадку земельна ділянка належала КСП «Агрофірма «Рубежівська»та на сьогоднішній день належить ТОВ «Агрофірма «Рубежівська» на праві власності, що підтверджується відповідним державним актом про право власності на землю. На переконання позивача, висновок про те, що реорганізація підприємства шляхом перетворення є юридичним фактом для припинення права користування земельною ділянкою, як і інші висновки, викладені в цій постанові зроблені на підставі норм ЗК України від 18.12.1990 року, який втратив чинність у зв'язку з прийняттям ЗК України від 25.10.2001р. Як зазначає позивач, чинний на сьогоднішній день (та на день реорганізації КСП в ТОВ «Агрофірма «Рубежівська»25.09.2005р.) ЗК України не передбачає в якості підстави для припинення права власності на землю припинення діяльності підприємства, шляхом перетворення в інше (вичерпний перелік підстав для припинення права власності передбачений ст. 140 ЗК).

Відповідач, Києво-Святошинська РДА 29.12.2005р. подало заяву про визнання позову. В судовому засіданні 30.01.2007р. представником відповідача подано відзив на позов, в якому останній зазначає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ст. 17 ЗК України до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності. Згідно ст. 4 Закону України «Про оренду землі»орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є районні, обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та Кабінет Міністрів України в межах повноважень, визначених законом. Таким чином, відповідач вважає, що Києво-Святошинська РДА діяла в рамках визначених законом при передачі земельної ділянки в оренду терміном на 49 років площею 16,7 га ТОВ «Градострой», а позивач не надав доказів стосовно того, що земельна ділянка, про яку йдеться в розпорядженні голови адміністрації від 10.03.2005р. №114 в оренду ТОВ «Градострой»є власністю позивача.

Третя особа, ТОВ «Градострой», проти заявленого позову заперечує. Зокрема у поданих на позовну заяву поясненнях, зазначає, що відповідно до позиції Верховного Суду України, реорганізація підприємства шляхом перетворення (в даному випадку реорганізація КСП «Агрофірма «Рубежівська»(колективна форма власності) у ТОВ «Агрофірма «Рубежівська»(приватна форма власності) є юридичним фактом для припинення права користування земельною ділянкою і після реорганізації КСП «Агрофірма «Рубежівська»в ТОВ «Агрофірма «Рубежівська»останнє не набуло у встановленому законом порядку права власності та користування земельними ділянками, оскільки державні акти на право власності та право користування на ТОВ «Агрофірма «Рубежівська»оформлено не було і в якості підстави для подачі позову ТОВ «Агрофірма «Рубежівська»визначено старі державні акти ліквідованого КСП, до яких воно позивач не має жодного відношення. Зазначені обставини, на думку третьої особи, свідчать про повну відсутність у ТОВ «Агрофірма «Рубежівська»правових підстав для подачі позову, за яким відкрито провадження у цій справі. Також вважає, що юридична особа у формі товариства з обмеженою відповідальністю ні за Земельним кодексом України 1990р., ні за чинним Земельним кодексом України 2001р. не може бути суб'єктом права колективної власності на землю.

На думку третьої особи, що оскільки постановою арбітражного суду Київської області від 25.08.99р. у справі № 227/36-98, КСП «Агрофірма «Рубежівська»було визнано банкрутом та відкрито його ліквідаційну процедуру, а відповідно до ст. 28 ЗК України 1990р. в редакції, чинній на момент визнання КСП «Агрофірма «Рубежівська»банкрутом, право колективної та приватної власності на земельну ділянку чи її частину припинялось, зокрема, у випадках, передбачених пунктами 4, 6-8 ст. 27 цього Кодексу, тобто у разі систематичного невнесення земельного податку в строки, встановлені законодавством України; використання землі не за цільовим призначенням; невикористання протягом одного року земельної ділянки, наданої для сільськогосподарського виробництва, і протягом двох років - для несільськогосподарських потреб, то наявними є всі зазначені підстави для припинення права власності на землю КСП «Агрофірма «Рубежівська», оскільки зазначене КСП з моменту визнання його банкрутом не використовувало та не могло використовувати земельну ділянку за призначенням, оскільки не здійснювало господарської діяльності, так само як не могло воно сплачувати і земельний податок за цю ділянку.

Також у своїх поясненнях зазначає, що створення позивача як юридичної особи та його державна реєстрація в якості правонаступника КСП «Агрофірма «Рубежівська»є незаконними та відбувались з численними грубими порушеннями законодавства та шляхом вчинення дій, що мають ознаки злочинів. В той же час, як зазначено в поясненнях, ТОВ «Градострой»погоджується з позицією позивача стосовно неправомірності передачі йому відповідачем земельної ділянки в оренду, але не з підстав, наведених в позові, а в зв'язку з тим, що ТОВ «Градострой»є власником земельної ділянки, яку йому передано в оренду оспорюваним розпорядженням, оскільки 03.07.2003р. між ТОВ «Градострой»та ТОВ «Енергокомплект»було укладено договір № 40-Е-2003/99 купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до умов якого до ТОВ «Градострой»перейшло право власності на цілісний майновий комплекс МТФ, придбаний ТОВ «Енергокомплект»у КСП «Агрофірма «Рубежівська»за договором від 27.01.2003р. № З-Е-2003. Вважає, що відповідно до п. 1 ст. 377 ЦК України до ТОВ «Градострой»перейшло право власності на земельну ділянку, на якій розташоване зазначене вище нерухоме майно. Крім того, зазначає, що 27.04.2002р. загальними зборами членів попереднього власника зазначеного майна - КСП «Агрофірма «Рубежівська», як вищим органом управління КСП, було надано погодження на передачу земельної ділянки площею 16,7 га, на якій розташовано зазначене майно, на користь ТОВ «Енергокомплект». Таким чином, на думку третьої особи, ТОВ «Градострой» є добросовісним набувачем та власником земельної ділянки площею 16,7 га за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Михайлівка-Рубежівка, вул. Жовтнева, 2Б, на якій розташовано цілісний майновий комплекс МТФ, яка закріплена за цим комплексом та є необхідною для його обслуговування, і зареєстрована в Державному земельному кадастрі під державним кадастровим номером :04:020:0018. Просить суд залишити позовну заяву без розгляду або закрити провадження у справі, оскільки розпорядженням, що є предметом оскарження, не порушено права та обов'язки позивача, отже у нього відсутнє право на позов.

В судовому засіданні 14.06.07р. позивач позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позові та додаткових поясненнях.

Третя особа на боці відповідача, ТОВ «Градострой»проти позову заперечувало, з підстав викладених у поясненнях на позов.

Відповідач в судове засідання не з’явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник Михавлівсько-Рубежівської сільської ради в судове засідання не з’явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Дослідивши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення повноважного представника позивача, третьої особи, всебічно та повно з’ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об’єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

Києво-Святошинською районною державною адміністрацією Київської області 10.03.2005р. прийнято розпорядження №114 «Про передачу в довгострокову оренду земельної ділянки ТОВ «Градострой»для ведення підсобного сільського господарства в межах Мих. Рубежівської сільської ради».

Відповідно до зазначеного розпорядження, що оскаржується позивачем, розглянувши проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ТОВ «Градострой»для ведення підсобного господарства в межах Мих. Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, враховуючи позитивний висновок державної землевпорядної експертизи Київського обласного управління земельних ресурсів від 22.02.2005р. №13-697, керуючись статтями 17, 93, 124 та розділом Х «Перехідні положення ЗК України та ЗУ «Про місцеві державні адміністрації»,  вилучено та передано в оренду земельну ділянку в оренду на 49 років із земель колективної власності, що не підлягають паюванню КСП «Агрофірма «Рубежівська»в межах Мих. Рубежівської сільської ради площею 16,70 га (під господарськими будівлями та дворами) ТОВ «Градострой»для ведення підсобного сільського господарства.

Перевіряючи відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України чи прийняте оскаржуване позивачем розпорядження на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку, суд дійшов висновку про наявність підстав для його скасування з огляду на таке:

Колективному сільськогосподарському підприємству Агрофірма «Рубежівська»на праві колективної власності належало 1921,7 га земель в межах Мих. Рубежівської сільської ради для товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Державним актом на право колективної власності на землю від 31.03.2000р. зареєстрованому в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №116/1.

Відповідно до частин 4 та 6 ст. 5 ЗК України (в редакції 1992 р.) у колективну власність були передані землі колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, в тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, землі садівничих товариств - за рішенням загальних зборів цих підприємств, кооперативів, товариств (сільськогосподарські та не сільськогосподарські угіддя). Право колективної власності на землю виникало після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання державного акту на право колективної власності на землю (статті 22, 23).

Відповідно до ст. 1 Указу Президента України від 08.08.1995 р. №720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям»паюванню підлягали лише сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність. Несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, землі під господарськими будівлями і дворами, землі тимчасової консервації тощо) не паювалися.

Згідно зі статтею 7 ЗУ «Про колективне сільськогосподарське підприємство»об’єктом колективної власності підприємства є земля, інші основні та оборотні засоби виробництва, грошові та майнові внески його членів, вироблена ними продукція, одержані доходи, майно, придбане на законних підставах. Майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам. Суб’єктом права власності у підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени –в частині майна, яку вони одержують при виході з підприємства.

Земельний кодекс України від 25.10.2001р. який діяв на момент прийняття оскаржуваного розпорядження, а також на дату реорганізації КСП «Агрофірма «Рубежівська»в ТОВ «Агрофірма «Рубежівська»(зокрема ст. 140) не передбачає як підставу для припинення права власності на землю припинення діяльності підприємства, в тому числі шляхом перетворення в інше. Більш того, відповідно до ст.30 ЗК України при ліквідації сільськогосподарських підприємств несільськогосподарські угіддя, що перебували у їх власності, повинні розподілятися відповідно до установчих документів цих підприємств або за згодою власників земельних часток (паїв).

Відповідно до п.6 ст. 31 ЗУ «Про колективне сільськогосподарське підприємство»при перетворенні одного підприємства в інше, до підприємства, яке щойно виникло, переходять усі майнові права і обов'язки колишнього підприємства. Відповідно до ст.107 ЦК України при припиненні юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу та перетворення складається передавальний акт та розподільчий баланс, що затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення.

Відповідно до Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації, зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землі (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затверджено наказом Держкомзему України від 04.05.99 №43, складання державного акта, на право власності на земельну ділянку при передачі земельної ділянки, ще була раніше надана громадянам, підприємствам, установам, організаціям: об'єднанням громадян всіх видів, або при переоформленні правоустановчих документів на ці земельні ділянки, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою в установленому порядку відповідною технічною документацією (пункт 1.13).

Аналізуючи наведені положення законодавства, суд дійшов висновку, що саме загальні збори колективного сільськогосподарського підприємства вправі вирішити питання щодо розпорядження землями колективної власності, які не підлягали паюванню, в тому числі, щодо передачі їх у власність до правонаступника підприємства. При цьому, державний акт на право власності на земельну ділянку правонаступнику колективного сільськогосподарського підприємства видається на підставі рішення загальних зборів про передачу-земельної ділянки, документа, що підтверджує факт передачі (передавальний акт, розподільчий баланс, акт прийому-передачі тощо), та відповідної документації із землеустрою.

Наведеної позицій додержується також Державний комітет України по земельних ресурсах (лист від 09.12.2005р. залучено до матеріалів справи).

Відповідно до Статуту позивача (зареєстр. Києво-Святошинською РДА 27.09.2005р.) ТОВ «Агрофірма «Рубежівська»створене шляхом перетворення в результаті припинення КСП «Агрофірма «Рубежівська»відповідно до рішення зборів членів КСП від 29.05.04р. та рішення зборів членів КСП від 30.12.2004р. та є правонаступником усіх майнових і немайнових прав і зобов’язань КСП, в тому числі щодо рухомого і нерухомого майна, земельних ділянок тощо.

Відповідно до передавального акту, затвердженого рішенням загальних зборів членів КСП «Агрофірма «Рубежівська»від 30.12.2004р. та зборами засновників ТОВ «Агрофірма «Рубежівська»від 17.05.2005р., зокрема, землі колективної власності загального користування КСП «Агрофірма «Рубежівська», а саме, землі згорілої пойми річки Бучанка, які загальними зборами були виділені під будівництво ставків, землі колективної власності під господарськими дворами, підлягають передачі ТОВ «Агрофірма «Рубежівська»як правонаступнику.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що право власності на земельну ділянку, на захист якого подано позов, належить саме позивачу - ТОВ «Агрофірма «Рубежівська», як правонаступнику колективного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Рубежівська», а отже, останній є належним позивачем.

Посилання представника третьої особи на те, що позивач добровільно відмовився від земельної ділянки площею 16,70 га, про що свідчить витяг з протоколу загальних зборів пайовиків членів КСП «Агрофірма «Рубежівська»від 27.04.2002р., відхиляється судом з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 142 ЗК України припинення права власності на земельну ділянку у разі добровільної відмови власника землі на користь держави або територіальної громади здійснюється за його заявою до відповідного органу. Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у разі згоди на одержання права власності на земельну ділянку укладають угоду про передачу права власності на земельну ділянку. Угода про передачу права власності на земельну ділянку підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Отже протокол не є належним доказом переходу (відмови) права власності. Крім того, у витязі з протоколу загальних зборів пайовиків членів КСП «Агрофірма «Рубежівська»від 27.04.2002р. йдеться про те, що збори не заперечують проти передачі від Києво-Святошинської райдержадміністрації господарського двору «Слобода»площею 16,70 га в постійне користування ТОВ «Енергокомплект». Проте, з вказаного витягу не вбачається, що КСП «Агрофірма Рубежівська»добровільно відмовляється від права власності на земельну ділянку площею 16,70 га. Безпосередньо в протоколі загальних зборів пайовиків членів КСП «Агрофірма «Рубежівська»від 27.04.2002р. відсутні будь-які рішення про відмову від права власності на земельну ділянку площею 16,70 га. В цьому ж в протоколі загальних зборів пайовиків членів КСП «Агрофірма «Рубежівська»від 27.04.2002р. зазначено про надання згоди на передачу в оренду господарських дворів, в тому числі господарського двору, який знаходиться за адресою с. Михайлівка-Рубежівка, вул. Жовтнева, 2-б.

Крім того, твердження третьої особи про відмову від права власності на земельну ділянку КСП, спростовуються безпосередньо оскаржуваним розпорядженням, оскільки останнім земельна ділянка вилучалась  саме з власності КСП «Агрофірма «Рубежівська», що передбачає наявність такого права у зазначеної особи та обізнаність про таке право відповідача.

Заперечення представника третьої особи про те, що позивач не має права на позов, оскільки реорганізація КСП «Агрофірма «Рубежівська»шляхом перетворення у ТОВ «Агрофірма «Рубежівська»є підставою для припинення права власності на земельну ділянку, що підтверджується позицією Верховного суду України викладену в постанові по справі №6/24-1/87 від 21.01.2002р. судом відхиляються виходячи з наступного.

Предметом розгляду справи №6/24-1/87, по якій було винесено Постанову Верховного суду України від 21.01.02, є відносини щодо користування земельною ділянкою, натомість земельна ділянка площею 16,70 га належала КСП «Агрофірма «Рубежівська»на праві власності, що підтверджується відповідним державним актом про право власності на землю від 31.03.2000р. Позиція Верховного суду України по цій справі ґрунтується на нормах Земельного кодексу України №561-XII від 18.12.1990р., який втратив чинність відповідно до п.2 розділу ІХ «Прикінцеві положення»Земельного кодексу України №2768-ІІІ від 25.10.2001р.

Твердження третьої особи, ТОВ «Градострой», що відповідно до п. 1 ст. 377 ЦК України до ТОВ «Градострой»перейшло право власності на земельну ділянку, на якій розташоване придбане ним за договором купівлі продажу від 06.07.2003р. нерухоме майно, не грунтуються на нормах законодавства та є безпідставними оскільки вгідно ч. 1 ст. 120 ЗК України при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод. Доказів на підтвердження документального оформлення купівлі-продажу земельної ділянки від КСП «Агрофірма «Рубежівська»до ТОВ «Енергокомплект», та відповідно від ТОВ «Енергокомплект»до ТОВ «Градострой»третьою особою не подано.

З’ясовуючи наявність чи відсутність факту порушення або оспорення суб’єктивного матеріального права на захист яких подано позов, колегія суддів дійшла наступних висновків:

Відповідно до положень ст. 21 ЗУ «Про місцеві державні адміністрації»місцевим державним адміністраціям в галузі використання та охорони земель, природних ресурсів і охорони довкілля належать повноваження зокрема щодо розпорядження землями державної власності відповідно до закону. Такі самі повноваження передбачені п. «а»ч. 1 ст. 17 ЗК України. Відповідно до п 12 перехідних положень ЗК України до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Отже, станом на час прийняття оскаржуваного розпорядження відповідачу, Києво-Святошинській РДА, належали повноваження виключно щодо розпорядження землями державної власності, що розташовані за межами населених пунктів. Отже, вилученням  земель колективної власності відповідач вийшов за межі повноважень, що передбачені законом.

Оспорюваним розпорядження земельну ділянку колективної власності вилучено та передано на умовах оренди третій особі. Земельне законодавство (зокрема розділ ІІІ ЗК України) передбачає такі права на землю як –право власності, право користування, право земельного сервітуту.

В свою чергу, розділом 4 (глава 22) ЗК України  визначені підстави припинення прав на землю. Зокрема, відповідно до ст. 140 ЗК України підставами припинення права власності на земельну ділянку є: а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника; г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; д) конфіскація за рішенням суду; е) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Отже, вилучення земельної ділянки можливо за умови її перебуванні у користуванні. Положення Земельного кодексу не передбачають можливості вилучення земель, що перебувають у колективній власності.

З огляду на те, що оскаржуване розпорядження прийнято стосовно права власності, суд зазначає, що підстави для припинення права власності, які визначені ст. 140 ЗК України, є виключними. Земельний кодекс України не передбачають можливості припинення права власності на земельну ділянку для подальшої передачі в користування іншій особі.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що оскаржуване розпорядження прийнято у спосіб, що не передбачений чинним законодавством, без врахування несприятливих наслідків, зокрема таких, як порушення права власності на земельну ділянку, а отже є протиправним.

Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст.ст. 153, 155 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених Земельним кодексом України та іншими законами України. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, в тому числі, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 71 КАСУ кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі наведеного, суд вважає позовні вимоги повністю доведеними матеріалами справи, відповідачем не спростовані, відповідно оскаржуване розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області №114 від 10.03.2005р., протиправним, та таким, що підлягає скасуванню, а порушене право –захисту.

За клопотанням позивача судові витрати не стягуються.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 9, 17, 86, 158, 160, 161, 162, 163, ч.4 ст. 167 та п. 6 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов задовольнити в повному обсязі.

2.          Визнати протиправним та скасувати розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області №114 від 10 березня 2005р.

Дана постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження або апеляційної скарги в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дана постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку: заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складання постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України –з дня складання в повному обсязі, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження (ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України).

Головуючий

Суддя

Суддя

21.06.2007р.

Ю.В.Подоляк

Є.П.Євграфова