ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД  ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

13 квітня 2007 р.                                                                                         Справа № 3/27

За позовом Православної релігійної громади УПЦ с. Лазещина Рахівського району, с. Лазещина Рахівського району

до відповідача Закарпатської обласної державної адміністрації, м. Ужгород

з участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача – Релігійної громади греко –католицької церкви, с. Лазещина Рахівського району

про визнання протиправним та скасування п. 1 розпорядження голови Закарпатської обласної державної адміністрації № 174 від 15.04.2005 року „Про передачу у спільне почергове використання культових споруд у Рахівському районі” та п. 1 розпорядження  голови Закарпатської обласної державної адміністрації № 293 від 27.05.2005 року „Про внесення змін до розпорядження голови Закарпатської обласної державної адміністрації № 174 від 15.04.2005 року” щодо передачі у спільне почергове використання православною та греко –католицькою релігійними громадами культової споруди церкви Св. Петра і Павла с. Лазещина,

Суддя  господарського суду – В.В. Мокану

Секретар судового засідання –Т.В.Гурзан

представники:

Позивача –Чопик С.Д., настоятель церкви, доручення б/н від 12.04.2007 року

Савчук М.В., доручення б/н від 12.04.2007 року

Відповідача –Сигидін О.І., головний спеціаліст юридичного відділу,

довіреність № 06-20/2035 від 30.10.2006 року

Третьої особи –

СУТЬ СПОРУ: Православною релігійною громадою УПЦ с. Лазещина Рахівського району, с. Лазещина Рахівського району заявлено позов до відповідача Закарпатської обласної державної адміністрації, м. Ужгород про визнання протиправним та скасування п. 1 розпорядження голови Закарпатської обласної державної адміністрації № 174 від 15.04.2005 року „Про передачу у спільне почергове використання культових споруд у Рахівському районі” та п. 1 розпорядження  голови Закарпатської обласної державної адміністрації № 293 від 27.05.2005 року „Про внесення змін до розпорядження голови Закарпатської обласної державної адміністрації № 174 від 15.04.2005 року” щодо передачі у спільне почергове використання православною та греко –католицькою релігійними громадами культової споруди церкви Св. Петра і Павла с. Лазещина. Ухвалою господарського суду від 29.03.2007 року до участі у справі залучено третю особу без самостійних вимог на стороні відповідача – Релігійну громаду греко –католицької церкви,                       с. Лазещина Рахівського району.

продовження постанови господарського суду      Закарпатської області від 13.04.2007 року у справі № 3/27

Представники позивача підтримали позовні вимоги повністю. Вважають оспорювані рішення такими, що суперечать рішенню виконавчого комітету Закарпатської обласної ради № 161 від 19.09.1991 року, яким передано у власність культову споруду церкву Св. Петра і Павла с. Лазещина православній релігійній громаді с. Лазещина Рахівського району. Відповідно до зазначеного рішення за православною релігійною громадою було оформлено право власності на церкву, що підтверджується свідоцтвом про право власності на культові споруди.

Зазначають, що видача оспорюваних розпоряджень є протиправною і суперечить ст. 17 Закону України „Про свободу совісті та релігійні організації”, згідно якої культова споруда, яка є державною власністю, може передаватися у почергове використання двома або більше релігійними громадами за їх взаємною згодою, а церква с. Лазещина належить позивачу, який такої згоди не надавав. Вважає, що видача зазначених вище розпоряджень ущемляє права громадян УПЦ с. Лазещина на вільне користування церквою Св. Петра і Павла.

Відповідач –Закарпатська обласна державна адміністрація проти позову заперечила і просить суд у задоволенні позову відмовити, оскільки греко –католицькою громадою с. Лазещина у 1993 року рішення     виконавчого комітету Закарпатської обласної ради № 161 від 19.09.1991 року було оскаржено в арбітражному суді Закарпатської області. Рішенням арбітражного суду Закарпатської області від 28.05.1993 року у справі № 49/5 вищезазначене рішення в частині передачі у власність культової споруди с. Лазещина православній громаді визнано недійсним. Розпорядженням Представника Президента України в Закарпатській області від 10.02.1994 року № 40 „Про упорядкування обліку культових споруд та культового майна області” церква Св. Петра і Павла с. Лазещина була передана на баланс Рахівської районної державної адміністрації. Крім того, посилається на ч. 3  ст. 17 Закону України „Про свободу совісті та релігійні організації”, в якій вказується, що культові будівлі і майно, що є державною власністю, можуть передаватися у почергове користування двом або більше релігійним громадам за їх взаємною згодою. За відсутності такої згоди державний орган визначає порядок користування культовою будівлею і майном шляхом укладення з кожною громадою окремого договору.

Третя особа –греко –католицька громада явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечила, на адресу суду надіслала пояснення, в яких проти позову заперечує та вважає розпорядження голови Закарпатської обласної державної адміністрації правомірними, такими, що можуть розв’язати міжконфесійну напругу між релігійними громадами.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши представників сторін,

суд встановив:

Пунктом 1 розпорядження голови Закарпатської обласної державної адміністрації № 174 від 15.04.2005 року „Про передачу у спільне почергове користування культових споруд у Рахівському районі” визначено передати у спільне почергове використання православною та греко –католицькою релігійними громадами культову споруду церкви Петра і Павла с. Лазещина. Розпорядженням голови   Закарпатської  обласної  державної  адміністрації  № 293 від 27.05.2005 року

продовження постанови господарського суду      Закарпатської області від 13.04.2007 року у справі № 3/27

„Про внесення змін до розпорядження голови Закарпатської обласної державної адміністрації № 174 від 15.04.2005 року” п. 1 вищевказаного розпорядження викладено в новій редакції, зміст якої щодо храму Петра і Павла с. Лазещина не змінився.

Відповідно до ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Аналізуючи доводи позивача стосовно протиправності оспорюваних розпоряджень суд констатує наступне.

Власником культової споруди з моменту її націоналізації є держава.

Пунктом 1 рішення виконавчого комітету Закарпатської обласної ради народних депутатів № 161 від 19.09.1991 року „Про культові споруди області” культову споруду передано у власність православній релігійній громаді УПЦ с. Лазещина Рахівського району.

На підставі вищевказаного рішення виконавчого комітету Закарпатської обласної ради народних депутатів, Рахівською районною радою народних депутатів 10.12.1991 року православній релігійній громаді УПЦ с. Лазещина Рахівського району видано свідоцтво, яким підтверджено належність культової будівлі, розташованої в        с. Лазещина Рахівського району, православній релігійній громаді УПЦ с. Лазещина. На підставі вказаного свідоцтва культова будівля зареєстрована у Хустському міжрайонному бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності за православною релігійною громадою УПЦ с. Лазещина Рахівського району в реєстровій книзі № 1 під реєстровим номером № 1 від 10.12.1991 року.

Рішенням арбітражного суду Закарпатської області від 28.05.1993 року у справі № 49/5 рішення виконавчого комітету Закарпатської обласної ради народних депутатів № 161 від 19.09.1991 року „Про культові споруди області” в частині передачі у власність культової споруди с. Лазещина православній громаді визнано недійсним. Отже, церковна споруда залишилась у державній власності, а видане Рахівською районною радою народних депутатів на підставі вищевказаного рішення православній релігійній громаді УПЦ свідоцтво про право власності на культову споруду не породжує правових наслідків.

Розпорядженням Представника Президента України № 40 від 10.02.1994 року „Про упорядкування обліку культових споруд та культового майна області” культову споруду передано на баланс районних державних адміністрацій та запропоновано заключити з релігійними громадами окремі договори за їх взаємною згодою про порядок і черговість користування культовою спорудою, а при відсутності згоди визначити порядок користування культовою спорудою шляхом укладання з кожною громадою окремого договору.

Відповідно до ст. 5 Закону України „Про свободу совісті та релігійні організації” усі релігійні організації є рівними перед законом. Частиною 1 ст. 17 Закону передбачено, що релігійні організації мають право використовувати для своїх потреб будівлі і майно, що надаються їм на договірних засадах, зокрема, державними органами.

Частина 3 ст. 17 Закону України „Про свободу совісті та релігійні організації” визначає, що порядок користування культовими будівлями і майном, що є державною власністю, за відсутності взаємної згоди релігійних громад визначається державним органом шляхом укладення з кожною громадою окремого договору.

продовження постанови господарського суду      Закарпатської області від 13.04.2007 року у справі № 3/27

Вищевказаним Розпорядженням Представника Президента України № 40 від 10.02.1994 року „Про упорядкування обліку культових споруд та культового майна області” Рахівській районній державній адміністрації передано на баланс культову споруду та делеговано право укласти з релігійними громадами договори про порядок і черговість користування спірною культовою будівлею.

Твердження позивача про незаконність п. 1 розпорядження голови Закарпатської обласної державної адміністрації № 174 від 15.04.2005 року „Про передачу у спільне почергове використання культових споруд у Рахівському районі” та п. 1 розпорядження  голови Закарпатської обласної державної адміністрації № 293 від 27.05.2005 року „Про внесення змін до розпорядження голови Закарпатської обласної державної адміністрації № 174 від 15.04.2005 року” щодо передачі у спільне почергове використання православною та греко –католицькою релігійними громадами культової споруди церкви Св. Петра і Павла с. Лазещина з огляду на наявність у православної релігійної громади УПЦ рішення виконавчого комітету Закарпатської обласної ради народних депутатів № 161 від 19.09.1991 року „Про культові споруди області” та свідоцтва від 10.12.1991 року судом відхиляється, оскільки доказів законного переходу права власності на культову споруду церкви            Св. Петра і Павла с. Лазещина від держави до православної громади УПЦ                        с. Лазещина відповідачем не подано.

Рішення виконавчого комітету Закарпатської обласної ради народних депутатів № 161 від 19.09.1991 року „Про культові споруди області”, яким культову споруду передано у власність православній релігійній громаді УПЦ с. Лазещина Рахівського району, визнано недійсним в частині передачі у власність культової споруди                          с. Лазещина православній громаді рішенням арбітражного суду Закарпатської області від 28.05.1993 року у справі № 49/5.

Видане на підставі незаконного рішення виконавчого комітету Закарпатської обласної ради народних депутатів № 161 від 19.09.1991 року свідоцтво про право власності від 10.12.1991 року не може бути визнано належним правовстановлюючим документом.

З огляду на викладене підстав для задоволення позову не вбачається.

Керуючись ст. ст. 5, 17 Закону України „Про свободу совісті та релігійні організації”, ст. 21 Цивільного кодексу України від 18.07.1963 року, ст. ст. 17,                    161 –163, п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України,

СУД ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені ч. ч. 1 –3 ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

В зв’язку з проголошенням в судовому засіданні 13.04.2007 року в порядку ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України лише вступної і резолютивної частини постанову складено в повному обсязі і підписано 16.04.2007 року.

Суддя                                                                                            В.В.Мокану