ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2007                                                                                             Справа № 6/218

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузнецової І.Л. (доповідача)

суддів: Швеця В.В.,  Сизько І.А.

при секретарі Гайдук Ю.А.

за участю представників сторін :

від позивача: Скрипник О.М., довіреність №170  від 15.08.06

від  відповідача 1: не з"явилися про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

від  відповідача 2: не з"явилися про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

від третьої особи: Стеценко О.О., довіреність №167/07  від 23.01.07,    Григоренко В.В., довіреність №163/07 від 23.01.07

розглянувши апеляційну скаргу державної податкової інспекції у м.Кіровограді на постанову господарського суду Кіровоградської області від  31.10.06р.  у справі № 6/218

за позовом державної податкової інспекції у м.Кіровограді

до В1 Обласного комунального виробничого підприємства “Дніпро-Кіровоград”, м.Кіровоград

до В2 товариства з обмеженою відповідальністю “Водне господарство”, м.Кіровоград

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору  на боці відповідача-1 відкритого акціонерного  товариства “Кіровоградобленерго”

про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

- постановою господарського суду Кіровоградської області від 31.10.06р.у справі №6/218 (суддя Баранець О.М.) державній податковій інспекції (далі-ДПІ) у м.Кіровограді відмовлено у позові про визнання недійсним договору поруки №68 від 20.06.06р;

- приймаючи постанову, господарський суд виходив з того, що укладення договору поруки не припускає вчинення обласним комунальним виробничим підприємством  (далі-ОКВП) «Дніпро-Кіровоград», як підприємством все майно і майнові активи якого знаходяться в податковій заставі, операцій, що перелічені у  п.п. 8.6.1 п. 8.6 ст. 8 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»(далі-Закон №2181), у зв’язку з чим не вимагає згоди державної податкової інспекції у м. Кіровограді, а також з того, що податковою інспекцією не було надано обґрунтування, чим саме спірний договір суперечить інтересам держави і суспільства;

- не погодившись з постановою суду, ДПІ у м.Кіровограді подала апеляційну скаргу, в якій просить цю постанову скасувати, посилаючись на порушення судом норм процесуального права;

-  у поданій скарзі йдеться про те, що спірний договір було укладено відповідачем-1 без узгодження з податковим органом,  що не відповідає вимогам п.п.8.6.1 п.8.6 ст.8 Закону №2181;

- відповідач-1 відзив на апеляційну скаргу не надав, його представник в судове засідання не з’явився; про час і місце судового засідання відповідач-1 повідомлений належним чином;

-          відповідач-2 та третя особа вважають постанову суду обґрунтованою, просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на безпідставність доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає в силу наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.06.2006 року між товариством з обмеженою відповідальністю (далі-ТОВ) «Водне господарство»(поручителем), відкритим акціонерним товариством (далі-ВАТ) «Кіровоградобленерго»(кредитором) та ОКВП «Дніпро-Кіровоград»(боржником) укладено договір поруки № 68, відповідно до умов якого поручитель зобов’язався солідарно відповідати перед кредитором за виконання зобов’язань по розрахунках за електроенергію, спожиту боржником на протязі всього терміну дії даного договору, тобто до 31.12.2006р.

Матеріали справи свідчать також і про те, що згідно з витягом, наданим реєстратором Інформаційним центром Міністерства юстиції м.Кіровограда за 29.01.2000р. до Державного реєстру застав рухомого майна внесено запис №63-822 про находження з 31.12.99р. всього майна та майнових прав ОКВП “Дніпро-Кіровоград” в податковій заставі.

Викладені обставини слугували визначальними для звернення ДПІ у м.Кіровограді з позовом до господарського суду про визнання недійсним договору поруки №68 від 20.06.2006р. як такого, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

В обґрунтування позову податкова інспекція посилалася на проведення між ТОВ Водне господарство”, ВАТ “Кіровоградобленерго” та ОКВП “Дніпро-Кіровоград” взаєморозрахунків, що оформлені протоколами №83/06 від 30.06.2006р. та 84/07 від 12.07.2006р., за наслідками яких ОКВП “Дніпро-Кіровоград” відобразило у бухгалтерському обліку зменшення дебіторської заборгованості по ТОВ “Водне господарство” за продану воду та зменшення кредиторської заборгованості перед ВАТ “Кіровоградобленерго” за спожиту активну електроенергію, а також на попередню взаємозалікам відмову податкової інспекції в наданні підприємству дозволу на проведення останніх в 2006 році.

Як на підстави визнання недійсним договору поруки податкова інспекція вказувала на п.п.8.6.1 п.8.6 ст.8 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” та на положення ст.207 Господарського кодексу України.

Між тим, відповідно до ст.207 Господарського кодексу України господарське зобов’язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб’єктності) , може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно з п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28.04.1978 року “Про судову практику в справах про визнання угод недійсними” недійсними є угоди, що укладені з метою, завідомо суперечною інтересам держави і  суспільства, тобто порушують основні принципи існуючого суспільного ладу. До них, зокрема, належать угоди, спрямовані на використання всупереч закону колективної, державної або чиєїсь приватної власності з корисливою метою, приховування фізичними та юридичними особами від оподаткування доходів, використання майна, що знаходяться у їх власності або користуванні, на шкоду правам, свободам і гідності громадян інтересам суспільства, на незаконне відчуження землі або незаконне нею користування, розпорядження чи придбання всупереч встановленим правилам предметів, вилучених з обігу або обмежених у обігу.

Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України “Про деякі питання  застосування законодавства про відповідальність за ухилення від сплати податків, зборів, інших обов’язкових платежів” від 08.10.2004 року №15, ухилення від сплати податків, зборів, інших обов’язкових платежів може бути вчинене як шляхом неподання документів із їх обчисленням та сплатою до бюджетів чи державних цільових фондів (податкових декларацій, розрахунків, бухгалтерських звітів і балансів тощо), так і шляхом приховування об’єктів оподаткування, а також шляхом заниження об’єктів оподаткування та іншими способами. При цьому неподання податкової декларації, як правило, є одночасно і приховуванням об’єктів оподаткування.

Отже, необхідними умовами для визнання господарського зобов’язання недійсним на підставі ст.207 ГК України є його вчинення з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних наслідків.

Щодо досліджуваної справи, то наявність мети, завідомо суперечної інтересам держави і суспільства у сторін за оспорюваним договором станом на момент укладення останнього податковою інспекцією не доведена.

Не визначено також податковою інспекцією і в чому саме полягає така мета відповідно до наведених вище положень постанов Пленумів Верховного Суду України.

Ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

З огляду на викладене позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Тому підстави для скасування постанови місцевого господарського суду відсутні.

У зв’язку зі складністю справи у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 205, 206, 254 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

- постанову господарського суду Кіровоградської області від  31.10.06р.  у справі № 6/218 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення;

- ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом одного місяця з дня складення в повному обсязі до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий                                                                                            І.Л.Кузнецова

Суддя                                                                                                        В.В.Швець

Суддя                                                                                                        І.А.Сизько

Дата виготовлення у повному обсязі 20.02.2007р.