ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

08 червня 2007 р.                                                             Справа  № 17/124

Господарський суд Закарпатської області у складі головуючого судді  Ушак І.Г.  у відкритому судовому засіданні справу за участю представників:

позивача –Коломієць В.К., Довбак Г.Ф., представники за довіреностями

відповідача –  Бенца В.В., –представник за довіреністю

розглянув справу за позовом  релігійної громади греко-католицької церкви „Різдва Богородиці”, с. Веряця Виноградівського району (далі –релігійна громада) до  Виноградівського районного відділу Державної виконавчої служби України, м. Виноградів (далі –орган ДВС) про визнання незаконною бездіяльності органу  ДВС щодо позивача та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 22.08.06

Позивач звернувся до суду із вказаними вимогами,  а представники його наполягають на їх задоволенні судом,  оскільки відповідач не повідомив  релігійну громаду греко-католицької церкви про відкриття та закінчення виконавчого провадження по примусовому виконанню наказу господарського суду  від 16.12.98р. у справі № 44/1 за позовом Виноградівської районної державної адміністрації до православної релігійної громади с. Веряця Виноградівського району про усунення перешкод у користуванні церквою „Різдва Богородиці”, де позивач  був третьою  особою без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача. Вважає, що наведеною бездіяльністю порушив право позивача бути залученим до виконавчого провадження, перешкодивши таким чином реалізації права на виконання рішення господарського суду.

Відповідач письмовим  відзивом  та  його представник у ході судового розгляду заперечує проти заявлених вимог, вважаючи дії органу ДВС по виконанню наказу господарського суду у справі № 44/1 законними, а вимоги позивача безпідставними, оскільки третя особа без самостійних вимог на предмет спору по справі за змістом Закону України „Про виконавче провадження”   не є учасником виконавчого провадження. Не зазначена  також релігійна громада греко-католицької церкви як стягувач чи боржник у наказі  господарського суду  від 16.12.98р., примусове виконання якого здійснював орган ДВС у виконавчому провадженні, що оскаржується. За таких обставин відповідач не повинен був залучати позивача до виконавчого провадження та  повідомляти  його про вчинення виконавчих дій у межах спірного виконавчого провадження.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін суд дійшов висновку про відмову  у задоволенні  позовних вимог.

При цьому суд виходив з наступного.

На підставі рішення господарського суду Закарпатської області від 05.08.1998року по справі 44/1 за позовом Виноградівської районної державної адміністрації до православної релігійної громади с. Веряця Виноградівського району про усунення перешкод у користуванні церквою „Різдва Богородиці” за  участі як третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача релігійної громади греко-католицької церкви с. Веряця –позивача у даній справі - видано наказ від 16.12.1998р. Даним наказом, що був предметом оскаржуваного виконавчого провадження,  зобов’язано православну релігійну громаду с. Веряця звільнити культову споруду (церкву „Різдва Богородиці”), а майно та ключі від церкви передати Виноградівській райдержадміністрації. Виконавче провадження органом ДВС закінчено на письмову вимогу  Виноградівської райдержадміністрації про повернення виконавчого документу без виконання, про що винесено оскаржувану постанову від 22.08.06 на підставі п. 9 ст. 37 Закону.

Позивач у даній справі, оскільки він не залучений до виконавчого провадження  органом ДВС та не повідомлений про закінчення виконавчого провадження,  вважає, що органом ДВС всупереч Закону щодо нього допущена бездіяльність, внаслідок якої порушено його право участі у спірному виконавчому провадженні.

Таким чином, спірні правовідносини сторін, які стали підставою заявленого позову, виникли із примусового виконання відповідачем  як  органом ДВС   рішення суду у справі № 44/1, що регулюються Законом України „Про виконавче провадження” (далі –Закон).

Цей Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу. Відповідно до Закону України „Про державну виконавчу службу” примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці. Дії державних виконавців, спрямовані на примусове виконання рішень судів, сукупність яких становить виконавче провадження, здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень визначених Законом, іншими нормативними актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом ст. 5 Закону державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання  рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі –виконавчий документ), у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом; надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження та їх клопотання.

Учасниками виконавчого провадження, відповідно до ст. 10 Закону, є державний виконавець, сторони, представники сторін, експерти, спеціалісти, перекладачі. Сторонами у виконавчому провадженні (ст. 11 Закону) є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, яка зобов’язана за рішенням вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Матеріалами справи встановлено, що за  наказом господарського суду від 16.12.1998р. у справі № 44/1 як виконавчим документом боржником є православна релігійна громада с. Веряця, яка зобов’язана  вчинити певні дії, а саме, звільнити культову споруду (церкву „Різдва Богородиці”) та передати майно та ключі від церкви  Виноградівський райдержадміністрації. Остання, згідно виконавчого документу та за змістом  ст. 11 Закону  є стягувачем у виконавчому провадженні, на письмову вимогу якого відкрито виконавче провадження та закінчено його в порядку передбаченому п. 9 ст. 37 Закону.

Таким чином,  матеріалами справи доведено, що позивач не є учасником виконавчого провадження, зокрема, стороною виконавчого провадження –боржником або стягувачем, - щодо якої орган ДВС зобов’язаний вчиняти дії, передбачені Законом, зокрема, залучати до виконавчого провадження, знайомити з матеріалами виконавчого провадження, інформувати про вчинені ним у межах виконавчого провадження дії тощо.

За наведених обставин вимоги про визнання незаконною бездіяльності органу ДВС стосовно позивача та про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження є безпідставними, оскільки позивачем не доведено наявності у нього прав сторони виконавчого провадження, порушенням яких органом ДВС при виконанні наказу господарського суду від 16.12.1998р. у справі № 44/1  мотивований даний позов, тому у задоволенні  позову належить відмовити.

З огляду на вищенаведене, керуючись ст.ст. 1, 2, 5, 10, 11, 37  Закону України „Про виконавче провадження ”, ст.ст. 11, 70, 71, 86, 158-163, 181,  п. 7 розділу VІІ Кодексу адміністративного судочинства України,

СУД  ПОСТАНОВИВ:

1.  У позові відмовити.

Дана постанова набирає законної сили в порядку ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

25.06.07

Суддя                                                                                          Ушак І.Г.