ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2007                                                                                   Справа № 39/209

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий  –суддя Голяшкін О.В. (доповідач),

судді –Білецька Л.М., Науменко І.М.,

секретар судового засідання –Лазаренко П.М.,

за участю представників сторін:

від позивача –Тищенко Т.А. довіреність від 10 жовтня 2006 року №;

від відповідача –Сердюк О.К., довіреність від 02 січня 2007 року б/н;

від третіх осіб –не з’явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства “Енергопостачальна компанія “Дніпрообленерго”, м.Дніпропетровськ

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2006 року у справі № 39/209

за позовом Відкритого акціонерного товариства “Енергопостачальна компанія “Дніпрообленерго”, м.Дніпропетровськ

до Відкритого акціонерного товариства “Дніпрошина”, м.Дніпропетровськ

третя особа-1 без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Обласне житлово-комунальне підприємство “Південне”, м.Дніпропетровськ

третя особа-2 без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Обласне  комунальне підприємство “Електромережі-Південне”, м.Дніпропетровськ

про стягнення 2184052 грн.32 коп., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2006 року у справі №39/209 (суддя Ліпинський О.В.) в задоволені позову ВАТ ЕК “Дніпрообленерго” відмовлено; повернуто позивачу надмірно сплачене держмито в сумі 238000 грн.

При прийнятті рішення господарський суд виходив із недоведеності існування заборгованості відповідача станом на 01 січня 2004 року в сумі 1204678 грн.56 коп. і відсутності права позивача на обмеження рівня електричної потужності відповідачу в січні та лютому 2004 року. Також господарським судом відхилено клопотання позивача про уточнення позовних вимог із заявленням додаткових вимог про стягнення заборгованості за активну електричну енергію за період з 01 січня 2004 року по 01 листопада 2004 року у сумі 1412577 грн. у зв’язку з його невідповідністю положенням ст.22 ГПК України.

Не погодившись з рішенням господарського суду, позивач –ВАТ ЕК “Дніпрообленерго” звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування та порушення судом норм процесуального права, просить рішення змінити і задовольнити позовні вимоги про стягнення з ВАТ “Дніпрошина” 1415194 грн.48 коп. заборгованості за активну електроенергію, спожиту у 2004 році.

В апеляційній скарзі позивач зазначає про неправомірність застосування судом положень інформаційного листа Вищого господарського суду України від 02 червня 2006 року № 01-8/1228, які суттєво обмежують права позивача, встановлені ст.22 ГПК України, яка не передбачає, що збільшення розміру позовних вимог не може бути пов’язано з пред’явленням додаткових позовних вимог, про які не йшлося в позовній заяві.

Відповідач –ВАТ “Дніпрошина”, проти викладених в апеляційній скарзі доводів заперечує, рішення господарського суду вважає законним і обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення. У поданому відзиві зазначає про доведеність обставин передачі трансформаторних підстанцій, електричних мереж та об’єктів житлового фонду  на баланс ОКП “Електромережі-Південне” та ОЖКП “Південне”, у зв’язку з чим нарахування йому плати за використану третіми особами та населенням електричної енергії є необґрунтованим. Отже, заборгованість відповідача перед позивачем за активну електроенергію станом на 01 січня 2004 року у сумі 1204678 грн.56 коп. та заборгованість у сумі 1415194 грн.48 коп. за активну електроенергію, спожиту у 2004 році, відсутня, оскільки нарахована неправомірно. У зв’язку з цим є неправомірним обмеження позивачем рівня електроспоживання та електричної потужності, необґрунтованим заявлення вимог про стягнення 2184052 грн.32 коп. підвищеної плати за перевищення договірної (граничної) величини електроспоживання. Також відповідач зазначає про правомірність відмови судом першої інстанції у задоволенні клопотання від 21 серпня 2006 року, яким заявлено про стягнення заборгованості за активну електричну енергію у сумі 1415194 грн.48 коп.

Третя особа-1 –ОЖКП “Південне” у поданому відзиві проти викладених в апеляційній скарзі доводів заперечує, рішення господарського суду вважає законним і обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення. Зазначає, що ст.22 ГПК України передбачає право позивача збільшувати розмір позовних вимог, при цьому не змінюючи підстави позову. Позивачем же збільшено розмір позовних вимог і одночасно змінено підстави позову, що є неправильним.

Третя особа-2 –ОКП “Електромережі-Південне”, у поданому відзиві на апеляційну скаргу зазначила, що прийняла від ВАТ “Дніпрошина” у березні 2003 року трансформаторні підстанції та електромережі і в подальшому це майно було внесено до статутного фонду ЗАТ “Підприємство з експлуатації електричних мереж “Дніпрообленерго-Сервіс”, назва якого змінена на ЗАТ “Підприємство з експлуатації електричних мереж “Центральна енергетична компанія”. Просить розглянути справу без його участі.

Треті особи про час і місце судового засідання повідомлені належним чином, своїм правом участі в судовому засіданні не скористалися, явку представників в судове засідання не забезпечили. Враховуючи те, що наявні в справі докази дозволяють визначитися відносно законності оскаржуваного рішення, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи у відсутність третіх осіб.

В порядку ст.77 ГПК України, у зв’язку з неявкою представників третіх осіб, розгляд справи відкладався з 08 лютого 2007 року до 15 лютого 2007 року.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

01 січня 2002 року між позивачем –ВАТ “Енергопостачальна компанія “Дніпрообленерго” та відповідачем –ВАТ “Дніпрошина” укладено договір про постачання електричної енергії № 5-Ц/35/02/П /а.с.9-18 т.1/, відповідно до умов якого енергопостачальник (позивач) зобов’язався поставити електричну енергію споживачеві (відповідачу), а останній зобов’язався здійснити оплату за спожиту електроенергію (п.1.1 договору).

Відповідно до п.6.1.2 договору енергопостачальник зобов’язався доводити відповідачеві граничні рівні електроспоживання та погоджену до споживання потужність, яке бере участь в максимумі навантаження енергосистеми у години максимуму, лімітними повідомленнями заздалегідь, до початку розрахункового місяця. Лімітне повідомлення діє до отримання нового і є невід’ємною частиною договору.

Також сторонами укладено додаток № 1 до договору, в якому сторони узгодили договірні величини споживання електричної енергії та потужності, керуючись положеннями Порядку постачання електричної енергії споживачам, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 24 березня 1999 року № 441, із змінами та доповненнями, внесеними постановами від 09 квітня 2002 року № 475 та від 26 грудня 2003 року № 2045.

В липні 2004 року позивач звернувся до господарського суду з позовом до ВАТ “Дніпрошина” про стягнення штрафних санкцій за перевищення договірних величин споживання електроенергії у січні та лютому 2004 року в сумі 2184052 грн.32 коп. в обґрунтування своїх вимог позивач зазначив про наявність заборгованості позивача по оплаті спожитої електричної енергії станом на 01 січня 2004 року в сумі 1204678 грн.56 коп., у зв’язку з чим лімітними повідомленнями від 17 грудня 2003 року № 5646/13-Ц та від 17 січня 2004 року № 08/06-Ц /а.с.23, 24 т.1/ відповідачу встановлено величину договірної електричної потужності на січень та лютий 2004 року на рівні 0 МВт. Відповідачем перевищено встановлений рівень електроспоживання та електричної потужності, у зв’язку з чим нарахована санкція у розмірі п’ятикратної вартості різниці між найбільшою величиною потужності, що зафіксована протягом розрахункового періоду, та договірною (граничною) величиною, встановленою лімітними повідомленнями.

Судова колегія погоджується з висновком господарського суду про відмову в задоволенні позову.

Згідно ч.2 ст.35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Як вірно зазначено господарським судом, позивач не обґрунтував своїх доводів щодо наявності станом на 01 січня 2004 року заборгованості відповідача в сумі 1204678 грн.56 коп. та відповідного права на встановлення обмежень рівня енергоспоживання та електричної потужності на січень і лютий 2004 року.

На балансі відповідача –ВАТ “Дніпрошина” знаходився державний житловий фонд, який не увійшов до статутного фонду підприємства при його приватизації.

03 березня 2003 року за актом прийняття-передачі електричних мереж відповідачем передано на баланс третьої особи-2 –ОКП “Електромережі-Південне” трансформаторні підстанції (з точками обліку електричної енергії) та електричні мережі, які обслуговували вказаний житловий фонд з електропостачання.

01 квітня 2003 року відповідач передав державний житловий фонд, що знаходився на його балансі, на баланс третьої особи-1 –ОЖКП “Південне” на підставі договору від 27 грудня 2002 року № 1457/2002 за актом прийому житлового фонду та об’єктів соціальної інфраструктури ВАТ “Дніпрошина” у спільну власність територіальних громад області /а.с.82-85 т.4/.

У відповідності до п.7.10. Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії регулювання електроенергетики від 31 липня 1996 року № 28, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 02 серпня 1996 року за № 417/1442, відповідач –ВАТ “Дніпрошина” повідомив позивача листом від 23 червня 2003 року за вих.№ 2083/01-040 про припинення споживання та закупівлі електроенергії для житлового фонду та про передачу державного житлового фонду, що знаходився на балансі товариства, на баланс ОЖКП “Південне”, а трансформаторних підстанцій та електричних мереж, які обслуговують вказаний житловий фонд, на баланс ОЖКП “Електромережі-Південне”.

Проте позивач продовжував в подальшому нараховувати відповідачу плату за електричну енергію, яка була використана ОЖКП “Південне” та населенням житлового фонду, що знаходився в спільній власності територіальних громад області та на балансі ОЖКП “Південне”, і яка відповідачем фактично не споживалась.

Таким чином, заборгованість станом на 01 січня 2004 року в сумі 1204678 грн.56 коп. позивачем нарахована безпідставно, у зв’язку з чим позивачем неправомірно встановлені відповідачу обмеження лімітними повідомленнями від 17 грудня 2003 року № 5646/13-Ц  та від 17 січня 2004 року № 08/06-Ц рівня електроспоживання та електричної потужності, оскільки основною умовою встановлення споживачеві граничної величини електричної потужності на нульовому рівні є наявність непогашеної заборгованості або недотримання узгоджених графіків погашення такої заборгованості в разі їх наявності (п.7 Порядку постачання електричної енергії споживачам, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 24 березня 1999 року № 441 із змінами та доповненнями).

Вищевикладені факти щодо передачі трансформаторних підстанцій, електричних мереж та об’єктів житлового фонду, припинення обов’язку ВАТ “Дніпрошина” обліковувати обсяги споживання електроенергії іншими споживачами з моменту передачі житлового фонду, неправомірності нарахування позивачем ВАТ ЕК “Дніпрообленерго” плати за електричну енергію, спожиту житловим фондом, який був переданий на баланс ОЖКП “Південне” та необґрунтованості вимог позивача про її оплату встановлені рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 01 червня 2005 року та постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17 жовтня 2005 року у справі № 9/164, залишених без змін постановою Вищого господарського суду України від 21 березня 2006 року/а.с.19-29 т.4/, постановою господарського суду Дніпропетровської області від 10 січня 2006 року у справі № А7/331 /а.с.77-83 т.2/, рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 10 березня 2005 року у справі № 9/71, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 30 травня 2005 року та постановою Вищого господарського суду України від 28 вересня 2005 року /а.с.84-98 т.2/.

За такими обставинами, враховуючи неправомірність встановлення позивачем граничних величин електроспоживання та електричної потужності на нульовому рівні, позовні вимоги про стягнення санкцій за перевитрати електроенергії є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Також, судова колегія вважає вірним висновок господарського суду про відхилення клопотання позивача ВАТ ЕК “Дніпрообленерго” про уточнення позовних вимог, поданого 21 серпня 2006 року /а.с.8-9 т.3/.

Згідно вказаної заяви про уточнення позовних вимог від 18 серпня 2006 року вих.№ 5658 позивачем заявлені додаткові вимоги про стягнення заборгованості за активну електроенергію, спожиту у період із 01 січня 2004 року по 01 листопада 2004 року у сумі 1412577 грн.38 коп. на підставі договору про постачання електричної енергії від 01 лютого 2002 року № 5-Ц (35/02П).

У відповідності до ч.4 ст.22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет позову, збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Зміна предмету позову означає зміну матеріально-правової вимоги до відповідача. Зміна підстави позову означає зміну обставин, яким позивач обґрунтовує свою вимогу до відповідача. Під збільшенням розміру позовних вимог слід розуміти збільшення суми позову за тією ж вимогою, яку було заявлено у позовній заяві.

Як вірно зазначено господарським судом, збільшення розміру позовних вимог не може бути пов’язано з пред’явленням додаткових позовних вимог, про які не йшлося в позовній заяві.

Відповідно до первісних позовних вимог позивач просив суд стягнути з відповідача штрафні санкції за перевищення лімітів споживання електроенергії у січні та лютому 2004 року в сумі 2184052 грн.32 коп., встановлених у зв’язку із наявністю заборгованості по оплаті спожитої електроенергії за період липень-грудень 2003 року.

За заявою про уточнення позовних вимог позивач просив також стягнути заборгованість за спожиту електроенергію за період січень-листопад 2004 року.

Таким чином, позивач, із збільшенням розміру позовних вимог, заявив додаткові позовні вимоги за іншим предметом та підставами, що суперечить положенням ГПК України.

За такими обставинами господарським судом правомірно відмовлено в задоволенні клопотання позивача і розглянуто справу в межах первісних позовних вимог про стягнення штрафу за перевитрату лімітів споживання електричної енергії.

Доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі, судовою колегією відхиляються як необґрунтовані.

В частині відмови у стягненні штрафних санкцій за перевищення договірних величин споживання електричної енергії рішення позивачем не оскаржується.

Посилання на порушенні і неправильне застосування судом норм процесуального права судова колегія вважає безпідставними.

Господарським судом повно, всебічно і об’єктивно з’ясовані всі обставини справи та надана їм належна правова оцінка, рішення є обґрунтованим, викладені в ньому висновки є вірними, порушень норм процесуального права судовою колегією не встановлено.

У зв’язку з викладеним, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду повністю відповідає вимогам законодавства і підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.103, 105 ГПК України, апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2006 року у справі № 39/209 залишити без змін, а апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства “Енергопостачальна компанія “Дніпрообленерго” –без задоволення.

Головуючий                                                                                             О.В.Голяшкін

Судді                                                                                                         Л.М.Білецька

І.М.Науменко