Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

"09" січня 2007 р.                                                                     Справа № 17/410-06

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Філатов Ю.М., судді Івакіна В.О., Сіверін В.І.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників:

позивача - Самошкін М.К., Кисіль А.В.

відповідача -  не прибув.

3-я особа - Турченко С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського  апеляційного господарського суду апеляційну скаргу 3-ої особи, Розпорядника майна Відділу капітального будівництва Сумського району (вх. № 3562С/1-8) на рішення господарського суду Сумської області від 28.08.2006 р. по справі № 17/410-06

за позовом Сумської районної ради м. Суми

до  Відділу капітального будівництва в Сумському районі м. Суми

3-я особа, що не заявляє самостійних вимог, на боці відповідача - Розпорядник майна Відділу капітального будівництва Сумського району

про стягнення 45000,80 грн.

встановила:

Позивач, Сумська  районна рада, звернувся до господарського суду Сумської області з позовною заявою про стягнення з відповідача, Відділу капітального будівництва в Сумському районі, на свою користь  45000,80 грн. збитків,  які  виникли в наслідок завищення вартості робіт їх виконавцями (підрядчиками) по договору №1 від 30 червня 2004 року на фінансування робіт по ремонту даху Сумської  районної ради; по договору №3 від 01.10.2003 року на фінансування робіт ремонту кабінету №14 Сумської районної ради та по договору №4 від 11.09.2003  р. на фінансування робіт ремонту санвузлів Сумської районної ради. Після уточнення позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача 41 800 грн. 80 коп. завданих збитків у зв‘язку з тим, що один з підрядчиків відповідача, ВБФ “Интерстройсервис”, відшкодував частину завданих збитків.

Рішенням господарського суду Сумської області  від 28.08.06 року, повний текст якого підписано 07.09.2006 р., по справі № 17/410-06 (суддя Коваленко  О.В.)  позов було задоволено частково. Стягнуто з Відділу капітального будівництва в Сумському районі на користь Сумської районної ради 41800,80 грн., державне мито в сумі 418,01 грн. та 109,61 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В іншій частині провадження по справі припинено.

3-я особа, Розпорядник майна Відділу капітального будівництва Сумського району, з рішенням господарського суду не погодившись, подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та прийняти  нове рішення,  яким в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неповне з’ясування обставин, що мають значення для справи та на порушення норм процесуального права.

Позивач, Сумська районна рада, у відзиві на апеляційну скаргу вважає судове рішення господарського суду першої інстанції обґрунтованим та законним, на його думку, судом були об'єктивно і повно досліджені всі матеріали справи і в рішенні немає ніяких порушень матеріального чи процесуального права.  Позивач просить залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу - без  задоволення.

Відповідач, Відділ капітального будівництва в Сумському районі, відзиву на апеляційну скаргу не надав, в судове засідання не з’явився та про причини своєї неявки апеляційному суду не повідомив.

При розгляді матеріалів справи колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила, що відповідно до умов укладеного між сторонами договору №1 від 30.06.2004 р. на фінансування робіт по ремонту даху Сумської районної ради позивач поклав функції замовника на відділ капітального будівництва Сумського району по проведенню робіт з ремонту даху адміністративного корпусу Сумської районної ради, зобов‘язуючи відповідача відповідно до п.3.1. зазначеного договору, укладати договори з підрядниками, вести технічний нагляд, готувати проектно-кошторисну документацію та затверджувати її. На виконання умов пункту 2.1. зазначеного договору позивач перерахував відповідачу кошти в загальній сумі 129761 грн.

Відповідно до умов договору №3 від 01.10.2003 р. на фінансування робіт з ремонту кабінету №14 Сумської районної ради позивач перерахував на розрахунковий рахунок відповідача 9000 грн., зобов‘язавши останнього укладати договори з підрядниками, вести технічний нагляд, комплектувати устаткуванням, обладнанням та спец. матеріалами, готувати проектно-кошторисну документацію, консультувати позивача з питань будівництва та ремонту, здавати об‘єкт забудовнику по акту виконаних робіт.

Згідно з договором №4 від 11.09.2003 р. на фінансування робіт ремонту санвузлів Сумської районної ради відповідач взяв на себе аналогічні зобов‘язання, передбачені попереднім договором №3, за що Сумська районна рада перерахувала відповідачу 144 341 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, виконуючи умови договору №1 від 30.06.2004 р., відповідач уклав договір підряду з ВБФ “Интерстройсервис”, на виконання умов договору №3 від 01.10.2003 р. відповідачем був укладений договір підряду з ТОВ “Вектра”. Відповідно до цих договорів відповідач сплачував підрядчикам вартість виконаних робіт згідно з актами виконаних робіт.

Контрольно-ревізійним управлінням Сумської області з 11.07.2005 року по 18.07.2005 року було проведено перевірку використання бюджетних коштів, передбачених на утримання та збереження майна в Сумській районній раді, за результатами якої був складений акт за №04-23 від 18.07.2005 р. Перевіркою виконаних ремонтно-будівельних робіт було встановлено завищення вартості робіт підрядчиками: ВБФ “Интерстройсервис” на суму - 37817 грн., ТОВ “Вектра” - 6316 грн. 80 коп. та відповідачем на суму - 867 грн.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача та пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про необґрунтованість доводів скаржника, викладених в апеляційній скарзі, через такі підстави.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.

Згідно з ст. 193 Господарського кодексу України сторони повинні виконувати господарські зобов‘язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а також кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов‘язання.

Відповідно до ч.1 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов‘язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Пунктом 4.1. Договору №1 від 30.06.2004 р., укладеного між сторонами, за невиконання або неналежне виконання зобов‘язань по цьому договору передбачено, що винна сторона повинна відшкодувати іншій стороні збитки, заподіяні таким невиконанням. Аналогічними за змістом є пункти 4.1. договорів №3 від 01.10.2003 р. та договору №4 від 11.09.2003 р.

Матеріалами справи підтверджено, що в порушення зазначених пунктів перерахованих договорів відповідач порушив обов‘язки, встановлені ними, а саме: неналежним чином вів технічний нагляд за веденням робіт, не забезпечив відповідність виконаних робіт Державним будівельним нормам, що призвело до безпідставного завищення вартості робіт підрядчиками.

Враховуючи те, що вказані порушення були допущені з вини відповідача, що підтверджується актом контрольно-ревізійного управління в Сумській області №04-23 від 18.07.2005 року і відповідач не подав до суду доказів сплати 41800 грн. 80 коп. завданих збитків, суд першої інстанції вірно дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача. Оскільки позивач відмовився від позовних вимог в частині стягнення з відповідача боргу в сумі 3200 грн. і така відмова не суперечить вимогам чинного законодавства, а також не порушує прав та інтересів інших осіб, господарський суд  провадження у справі в частині щодо стягнення з відповідача боргу в сумі  припинив на підставі  п. 4 ст. 80 ГПК України.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції при прийнятті судового рішення, а саме на не залучення до участі у справі на стороні відповідача ПВБ фірми «Інтербудсервіс», так як рішення по справі безпосередньо вплине на права та обов’язки цієї фірми щодо відповідача, тобто на можливість звернення відповідача з регресною вимогою про стягнення коштів з ПВБ фірми «Інтербудсервіс», судом до уваги не приймається через таке.

Згідно з ст. 34 ГПК України господарський суд приймає лише ті докази, які мають значення для справи. Пояснення ПВБ фірми «Інтербудсервіс»не мають значення для цієї справи, оскільки вона не є учасником договірних відносин (договір укладався між Сумською районною радою і Відділом капітального будівництва в Сумському районі). Оскільки відповідач укладав відповідні договори з цією фірмою (та іншими організаціями), то саме відповідач має право звертатися з регресними вимогами про відшкодування збитків до цих організацій.

Позивач заявив клопотання про призначення експертизи по даній справі.

Відповідно до приписів  Господарського процесуального кодексу України (ст. 41) господарський суд призначає експертизу для роз’яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребуючих спеціальних познань. В даному випадку при вирішенні спору не потрібно застосування спеціальних познань. Підставою позовної заяви є акт Контрольно-ревізійного управління в Сумській області від 18.07.2005 р. за № 04-23 «Перевірки використання бюджетних коштів, передбачених на утримання та збереження майна в Сумській районній раді». Висновки цього акту не оскаржені та ніким не спростовані. Крім того, слід зазначити, що з моменту виконання робіт минув певний проміжок у часі, у зв’язку з чим немає впевненості в тому, що дах адміністративної будівлі знаходиться в тому ж стані, що і 2 роки тому. Приймаючи до уваги викладені обставини, судова колегія господарського суду апеляційної інстанції дійшла висновку про відмову в задоволенні заявленого клопотання.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що приймаючи оскаржуване рішення господарський суд Сумської області забезпечив дотримання вимог чинного законодавства і насамперед ст. ст. 33, 38, 43 Господарського процесуального кодексу України щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи відповідно до чинного законодавства та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, тому підстави для його скасування відсутні.

З огляду на викладене, керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

постановила:

1. У задоволенні клопотання про призначення експертизи відмовити.

2. Рішення господарського суду Сумської області від 28.08.2006 р. по справі № 17/410-06 залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Головуючий суддя                                                      Філатов Ю.М.

Суддя                                                      Івакіна В.О.

Суддя                                                      Сіверін В.І.