СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12.03.07                                                                                 Справа № 18/15н-ад.

Суддя Корнієнко В.В., розглянувши матеріали справи за позовом відкритого акціонерного товариства «Краснодонвугілля», м. Краснодон Луганської області

до Краснодонської об’єднаної державної податкової інспекції, м. Краснодон Луганської області

про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення

за участю представників сторін:

від позивача:               Сторчевий О.М. за дов. від 16.10.2006;

від відповідача:           Бікяшев Р.Ф. за дов. від 29.12.2006.

Суть спору: позивачем заявлено вимогу про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення відповідача від 18.04.2006 № , яким на позивача накладено штраф в сумі 25360,82 грн. за порушення граничного строку сплати узгодженого податкового зобов’язання з податку на землю.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що акт перевірки від 18.04.2006 № 596 (на підставі якого винесено оспорюване повідомлення-рішення) оформлений у супереч вимогам наказу ГНА № 327; цей акт направлений йому несвоєчасно (28.04.2006) і тому, він не має доказового значення.

Крім того, позивач застосував штрафні санкції вже після закінчення встановленого законодавством строку (ст. 250 Господарського кодексу України), тобто незаконно.

Відповідач проти позову заперечує посилаючись на необґрунтованість та незаконність вимог позивача.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представників сторін, суд

В С Т А Н О В И В:

Відповідачем, у межах своїх повноважень, 18.04.2006 була проведена перевірка з питання своєчасності сплати позивачем узгодженої суми податкового зобов’язання з податку на землю.

Перевіркою було встановлено, що позивачем у 2004 –2005 р. р. був порушений строк сплати узгодженої суми податкового зобов’язання з податку на землю ( в загальному розмірі 50721,64 грн.) у п’яти випадках (за користування 5 різними земельними ділянками) на строк більш ніж 90 календарних днів (на 424, 431та 172 дні), що підтверджується актом тематичної перевірки від 18.04.2006 № 596.

18.04.2006 відповідачем було винесено та направлено позивачу податкове повідомлення-рішення № , яким позивач на підставі п. п. 17.1.7 п. 17.1. ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»зобов’язував позивача сплатити штраф у розмірі 25360,82 грн. за вказане порушення закону.

Позивач визнав факт порушення (те, що він порушив строк сплати узгодженої суми податкового зобов’язання з податку на землю у п’яти випадках (за користування 5 різними земельними ділянками) на строк більш ніж 90 календарних днів) однак, зазначив, що акт перевірки від 18.04.2006 № 596 (на підставі якого застосовано штраф) оформлений у супереч вимогам наказу ГНА № 327, цей акт направлений йому несвоєчасно (28.04.2006) і тому вказаний акт не має доказового значення.

Позивач також вказав, що відповідач застосував штрафні санкції вже після закінчення встановленого законодавством строку (ст. 250 Господарського кодексу України), тобто незаконно.

Позивачем заявлено вимогу про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення відповідача від 18.04.2006 № , яким на позивача накладено штраф в сумі 25360,82 грн. за порушення граничного строку сплати узгодженого податкового зобов’язання з податку на землю.

Відповідач проти позову заперечує посилаючись на те, що наказ ГНА № 327 від 10.08.2005 при оформленні тематичної перевірки не застосовується, акт складався у вільній формі; ст. 250 Господарського кодексу України не може застосовуватися до спірних правовідносин.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав:

Згідно п. 17.1. ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (далі –Закон № 2181) підставою накладення на платника податків штрафних санкцій є порушення податкового законодавства.

У разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов'язаний сплатити штраф у розмірі п'ятдесяти відсотків погашеної суми податкового боргу при затримці, що є більшою 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання (абзац четвертий підпункту 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 із змінами, Закону № 2181).

Позивач порушив податкове зобов’язання –несвоєчасно погасив суму податкового боргу по сплаті земельного податку (50721,64 грн.) –з затримкою, що є більшою 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, що підтверджується матеріалами справи та визнано самим позивачем.

Таким чином, позивач зобов’язаний сплатити штраф у розмірі п'ятдесяти відсотків погашеної суми податкового боргу (25360,82 грн.).

Відповідач зобов’язав позивача сплатити вказаний штраф податковим повідомленням-рішенням від 18.04.2006 № .

Вказане повідомлення-рішення позивач одержав 28.04.2006, однак, штраф не сплатив.

Суд вважає, що зазначене повідомлення-рішення винесено відповідачем у межах своєї компетенції та не суперечить діючому законодавству.

Таким чином, відсутні законні підстави для визнання повідомленням-рішенням від 18.04.2006 № нечинним та його скасування.

Доводи позивача про те, що акт перевірки від 18.04.2006 № 596 (на підставі якого винесено оспорюване повідомлення-рішення) оформлений у супереч вимогам наказу ГНА № 327 та направлений йому несвоєчасно, не приймаються судом до уваги, так як неналежне оформлення акту та його несвоєчасне направлення не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення податкового законодавства.

Доводи позивача про необхідність застосування строків, передбачених ст. 250 Господарського кодексу України не приймаються судом до уваги за таких підстав:

Згідно преамбулі Закону № 2181 цей Закон є спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), включаючи збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, та визначає процедуру оскарження дій органів стягнення.

Таким чином, вказаний Закон є спеціальним законом, який регулює відносини пов’язані з нарахуванням і сплатою штрафних санкцій у сфері оподаткування.

Питання щодо строків давності (для визначення сум податкових зобов'язань платника податків) та їх застосування врегульовані ст. 15 Закону № 2181 (не пізніше закінчення 1095 дня, наступного за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, а у разі, коли така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання).

Таким чином, ст. 250 Господарського кодексу України, якою встановлені строки застосування адміністративно-господарських санкцій, до спірних правовідносин не застосовується (такої ж думки притримується Вищий адміністративний суд України при здійсненні правосуддя; копії ухвал ВАСУ залучені до матеріалів справи).

Строки давності, передбачені ст. 15 Закону № 2181, для визначення суми вищевказаного податкового зобов'язання, не закінчилися.

За таких обставин, в позові слід відмовити в зв’язку з його необґрунтованістю та безпідставністю.

Відповідно до ст. ст. 87, 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати (витрати на державне мито) покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 87, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1.          В позові відмовити.

2.          Судові витрати покласти на позивача.

12 березня 2007 р. було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови. Постанова, оформлена відповідно до ст. 163 КАСУ, підписана 19 березня 2007 р.

Дана постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції може бути подана сторонами протягом 10 днів з 16 березня 2007 р. до Луганського апеляційного господарського суду через господарський суд Луганської області.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом 20 днів  після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                                                                 В.В. Корнієнко