Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "15" травня 2007 р.                                                     Справа № 9/2218

Господарський суд Житомирської області у складі:

Головуючого - судді 'Алексєєва М.В.

при секретарі Коваленко І.О.

за участю представників сторін

від позивача Михальчишин С.І. - директор

від відповідача Сімашко В.П. - голова

Кудіна М.Г - дов. від 04.09.06.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Приватного підприємства СІМ "Професіонал" (м.Житомир)

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Федорівське" (с. Федорівка Черняхівського району Житомирської області)

про стягнення 14144,67 грн.

Позивачем пред'явлено позов про стягнення з відповідача 14144,67 грн.   боргу та судові витрати.

17.10.06. позивачем було надано заяву про збільшення позовних вимог на  суму 5397,12 грн.

В засіданні суду представник позивача позовні вимоги в збільшеній сумі 19541,79 грн. підтримав.

Представники відповідача проти позову заперечують, мотивуючи тим, що  3-річний термін позовної давності, передбачений ст. 256 Цивільного кодексу України, для стягнення суми заборгованості у позивача за договором від 08.12.2000 р. сплив.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Між сторонами було укладено договір від 08.12.2000 р. про постачання сільськогосподарської продукції (а.с.20).

Відповідно до умов Договору Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Федорівське" (відповідач у справі) продає , а  Приватне підприємство СІМ "Професіонал" (позивач у справі) купує сільськогосподарську продукцію (молоко незбиране).

Відповідачем було  поставлено позивачу сільськогосподарську продукцію , що підтверджується  квитанціями до прибуткового ордера, прибутковими касовими ордерами,  накладними, прийомними квитанціями копії яких містяться в  матеріалах справи (а.с.22-53)

Розрахунки за поставлену продукцію , згідно п.4.1 Договору проводяться потижнево.

Згідно наданої позивачем  заяви про збільшення позовних вимог (а.с.63) та розрахунку до неї (а.с.65-67) за відповідачем рахується заборгованість в сумі  19541,79 грн.

Відповідач не погоджується із вищезазначеною сумою боргу та вважає, що станом на день розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем відсутня.  Також відповідач зазначив, що згідно бухгалтерських документів  підприємство мало заборгованість по договору від 08.12.2000 р. в розмірі 7356,00 грн., але дана сума була списана як  безповоротна фінансова допомога за спливом терміну давності пред'явлення вимоги щодо її повернення, що підтверджується наказом від 07.05.2006 р.  №4 (а.с.89).

Відповідач пояснив, що  списання даного боргу було проведено на підставі п.п. 1.22.1 ст. 1 ст. Закону України "Про оподаткування прибутку підприємства" де вказано, що безповоротною фінансовою допомогою є сума заборгованості платника податків перед іншою юридичною чи  фізичною особою , що  залишилася нестягнутою після закінчення строку позовної давності.

Отже,  представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечує на тій підставі, що позовну заяву подано до суду після спливу строку позовної давності, встановленого Цивільним кодексом України, про що вказав у відзиві на позовну заяву (а.с.85).

Суд вважає, доводи відповідача обґрунтованими, оскільки, як зазначалося вище та підтверджується самим договором від 08.12.2000р., поставка товару відповідачем повинна бути проведена в листопаді 2002 р.

Відповідно до ст. 256, 257 Цивільного кодексу  України (ст.ст. 71, 76 Цивільного кодексу УРСР), загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Право зі зверненням з позовом до суду виникло у позивача в листопаді 2002 року, тобто з моменту порушення його прав, та з урахуванням загального строку позовної давності встановленого в три роки - минуло у листопаді 2005 року.

Відповідно до п.4 ст. 267 Цивільного кодексу  України , сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позивач стверджує, що до пред'явлення позову до суду  направляв відповідачу вимогу про сплату боргу.

Дійсно, в матеріалах справи міститься  вимога за №54 від 18.08.05. (а.с.19), але в підтвердження  її направлення відповідачу, позивач представив фіскальний чек №1693 від 29.08.2006 р., в зв'язку з чим суд дійшов до висновку що вимога відповідачу була надіслана після пред'явлення позову до суду (позов подано 22.06.2006 р.).

Таким чином позивач не надав належних  доказів пред'явлення відповідачу вимоги про погашення заборгованості та доказі переривання чи зупинення перебігу позовної давності.

27.09.2006 р. позивачем було надано заяву  в якій просить поновити пропущений строк позовної давності,  мотивуючи тим, що про наявність заборгованості підприємство дізналося  під час судових розглядів по іншим справам. Свої твердження позивач пояснює тим, що  27.09.04. р. приватне підприємство СІМ фірма "Професіонал" отримало позовну заяву про визнання договору застави недійсним. Отже позивач вважає, що  він дізнався про порушення своїх прав 27.09.04.

Суд вважає, що  обставини, вказані позивачем,  не стосуються  даної  справи, а тому не можуть бути визнані поважною причиною пропуску строку позовної давності.

20.02.2007 р. представник позивача надав заяву про доповнення доводів і обґрунтувань в якій повідомляє, що 20.03.2004 р. ПОСП "Федорівське" реорганізовано в СТОВ "Федорівське" та вважає, що строк позовної давності вираховується з  моменту набуття володіння  коштами іншого походження, тобто з моменту реєстрації суб'єкта та закінчується 20.03.2007 р.

Суд не погоджується з доводами позивача, оскільки відповідно до ст. 262 Цивільного кодексу України,  заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Відповідно до ст.33 ГПК України сторони повинні довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності та відсутні поважні причини його пропуску,  а тому в його задоволенні слід відмовити. ховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що позов пред'явлений поза межами строків позовної давності, а тому в його задоволенні слід відмовити.

Судові витрати покладаються на позивача.

На підставі ст. ст. 256, 257, п.4 ст. 267 та керуючись ст.ст. 33, 49,82 – 85 ГПК України, Господарський суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його  підписання.

Суддя                                                                     Алексєєв М.В.

Дата підписання  06.06.07.