СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

07 червня 2007 р.

Справа номер 18/79

Господарський
суд Івано-Франківської області  у складі:

Судді  Б.П.Гриняка

При
секретарі судового засідання  А.С.
Томашевській

За
позовом: Підприємця  ОСОБА_1, АДРЕСА_1.

До
відповідача-1:  Калуської міської ради,
77300, м. Калуш, вул. Гагаріна, 1.

До
відповідача-2: Підприємця ОСОБА_2, АДРЕСА_2.

Третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача-1: Калуський
міський відділ земельних ресурсів.

Представники
сторін:

Від
позивача:  ОСОБА_3 ( довіреність НОМЕР_1
від 18.01.07 р. );

Від
відповідача-1:  не з»явилися;

Від
відповідача-2: не з»явилися;

Від
третьої  особи: не з»явилися;

Суть
спору:  визнання договору ІНФОРМАЦІЯ_1
від 21.01.2004 року, купівлі-продажу земельної ділянки , зареєстрованому у
Калуському міському відділі земельних ресурсів Держкомзему України 23 січня
2004 року  НОМЕР_2, недійсним в частині
п. 1.1, земельної ділянки площею 60 м.кв. ( розміром 6м.* 10 м.).

Розгляд справи відкладався з 05.04.07
р. до 26.04.07 р., з 26.04.07 р. до 29.05.07 р.

В судовому засіданні 29.05.07 р.
оголошувалась перерва до 05.06.07р. .

В судовому засіданні 05.06.07 р.
оголошувалась перерва   для підготовки
рішення до 07.06.07р..

Ухвалою
від 05 квітня 2007 року суд залучив в якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на стороні відповідача-1 Калуський міський  відділ земельних ресурсів.

До початку розгляду справи
представникам сторін  роз”яснено їх  права та обов'язки, передбачені ст. 20, 22
ГПК України.

Позивач у заяві просить поновити
пропущений строк звернення до суду, оскільки він вперше взнав про договір
купівлі-продажу  земельної ділянки,
укладений  між Калуською міською радою та
підприємцем ОСОБА_2 від 21.01.04 р. з апеляційної скарги на рішення   у справі №3/92.

Суд, вивчивши матеріали справи  визнає причину пропуску позивачем строку
звернення до суду поважною, а отже, слід поновити пропущений строк.

Представник позивача у судовому
засіданні  підтримав позовні  вимоги, з підстав викладених у заяві.

Відповідач позовні вимоги не визнає,
мотивуючи їх безпідставністю та необгрунтованістю.

Розглянувши матеріали справи,
з'ясувавши її фактичні  обставини,
об'єктивно оцінивши докази, що  мають
юридичне значення для розгляду позовної заяви і вирішення справи по суті, суд,
-

ВСТАНОВИВ:

28 лютого 2000 року  позивач придбав  будівлю столярного цеху з аспіраційною
системою та циклоном, яка знаходиться  по
АДРЕСА_3 на  загаліній площі  953м.кв.

В судовому засіданні  позивач пояснив, що 31.05.2000р.  звернувся з заявою  до Калуської
міської ради  про закріплення за ним  земельної ділянки під будівлями ( столярного
цеху) та для їх обслуговування та видачі необхідної документації.  Однак, жодних дій з боку  міської ради, щодо закріплення за
позивачем  земельних ділянок. здійснено
не було.

Пізніше,  згідно
договору купівлі-продажу від 17 травня 2002 року  позивач
придбав у  ВАТ «Калуш»будівлю
басейну , а згідно договорів купівлі-продажу від 16.09.2003 р. та від
13.05.2004 року  придбано будівлю
холодильника з частиною рампи біля нього.

Вищевказані  приміщення
розміщені на території площею близько 0,7 га.

16 липня 2002 року , згідно рішення
виконкому Калуської міської ради ,
позивачу надано дозвіл НОМЕР_3 на оформлення відводу земельної ділянки
під столярним цехом та будівлею басейну.

Протягом 2003-2004 років позивачем також
викуплено дві будівлі холодильника, проте,
жодних дій  щодо оформлення
відводу земельної ділянки під дані будівлі
ним не вчинено.

31 серпня 2005 року позивач звернувся
до  Калуської міської ради з заявою про
надання дозволу на проектно-пошукові роботи та складання  проекту відведення земельної ділянки по
АДРЕСА_4, для виробничої бази , та видачі необхідних документів.

Рішенням  Калуської міської ради від 24.11.2005 року
позивачу надано дозвіл:

-          підготовку матеріалів попереднього
погодження місця розташування та проведення проектно-вишукувальних робіт
для  реконструкції викупленої  частини виробничої бази на АДРЕСА_4 під
виробництво столярних виробів на земельній ділянці площею орієнтовно 7000
кв.м.;

-          на підготовку проекту
відведення  земельної ділянки (
орієнтовною площею 7000 кв.м._

Як стверджує позивач,  16 грудня 2005 р.  представники Калуського відділу земельних
ресурсів  ознайомили його з заявою
підприємця ОСОБА_2  про самовільне
захоплення  підприємцем  ОСОБА_1 земельної ділянки,  що належить їй та склали  акт , згідно якого “підприємець ОСОБА_1
самовільно загородив частину земельної ділянки розміром 686,58  м ( 39 кв.м.), яка знаходиться у власності  підприємця
ОСОБА_2 згідно  державного акту на
право власності на земельну ділянку”.

Даний
державний Акт на право власності на земельну  ділянку, виданий  відповідачу2
Калуською міською радою 13.04.2004 року на підставі Договору
купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного
між  Калуською міською радою та
підприємцем ОСОБА_2 21.01.2004 р.

Позивач стверджує, що про договір
купівлі-продажу земельної ділянки,укладений
між Калуською міською радою та підприємцем  ОСОБА_2 йому стало відомо з апеляційної
скарги  від 08.12.2006 р. при розгляді
справи №А-3/92 .

Позивач вважає  вищевказаний договір купівлі-продажу
земельної ділянки  в частині  продажу земельної ділянки 6*10м., що прилягає
до столярного цеху таким, що порушує норми
чинного законодавства, та його права, а отже, повинен бути визнаний
недійсним.

Позивач стверджує,  що у відповідності до ч.1,3 ст. 30  Земельного кодексу  від 1992р., чинного на той час, з моменту
підписання договору купівлі-продажу
будівлі  столярного цеху, до  нього автоматично перейшло і право
користування  земельною ділянкою, на якій
знаходяться дане приміщення.

Відповідач-1  у відзиві на позов та в судовому засіданні
заперечує позовні вимоги з наступних підстав:

Позивач в позовній заяві зазначає, що
на момент здійснення купівлі столярного цеху відповідно до ст. 30 Земельного
кодексу , діючого на той час, до нього перейшло і право користування цією
земельною ділянкою, проте,  відповідач-1
вказує на  ч. 4 цієї ж статті , в якій
зазначено, що  право користування
земельною ділянкою посвідчується радами народних депутатів відповідно до вимог
ст. 23 цього кодексу.  Право  власності , або право постійного користування
землею посвідчується державними актами, які
видаються і реєструються сільськими, селищними , міськими, районними
Радами народних депутатів.

Для
використання викупленого майна за цільовим призначенням  позивачу необхідно було звернутися у
відповідні  органи для встановлення меж
належної йому земельної ділянки в натурі та отримати документи, що посвідчують
право власності  ( користування).
Відповідач-1 стверджує, що позивачем жодних дій по  оформленню
вчинено не було.

Перед оформленням  права власності на земельну ділянку
передувала оренда спірної земельної ділянки ОСОБА_2. Згідно рішення Калуської
міської ради від 24.07.2003 р. НОМЕР_4. В первинних матеріалах даного рішення є
витяг з генплану , на якому стоїть печатка та підпис позивача, тому
відповідач-1 вказує на те, що позивачу
було відомо про розміри  земельної
ділянки, яка надана ОСОБА_2.

Окрім цього, ч. 1 зазначеного рішення
спірна земельна ділянка вилучена  у ВАТ
“Калуш”, тобто  до 24.07.2003 р. спірна
земельна ділянка належала не позивачу. А Ват “Калуш” , про  що свідчить і довідка  від 18.06.2003 р.  видана Арбітражним  керуючим ( ліквідатором Ват “Калуш” ОСОБА_4,
яка також знаходиться в первинних матеріалах
до зазначеного рішення ради.

Підприємець ОСОБА_2 ( відповідач-2) у
відзиві на позов та в судовому
засіданні  позовні вимоги не
визнає, мотивуючи   тим,  що є власником 2/100 частини
цегляно-металевої виробничої бази по АДРЕСА_3 на підставі договору
купівлі-продажу основних фондів з аукціону від 12.12.2001 р.

Згідно рішення Калуської міської Ради
від 24.07.2003 р. НОМЕР_4 у ВАТ “ Калуш” за його погодженням вилучено 0,0830 га
земельної ділянки по АДРЕСА_4  та
передано відповідачу-2 в оренду терміном на
три роки для обслуговування цієї частини цегляно-металевої виробничої
бази.

Договір оренди в установленому порядку
зареєстровано в ДПІ “ Калуський міський центр державного земельного кадастру”
Держкомзему України за НОМЕР_5 від 15.10.2003р. .

Пізніше, 21 січня 2004 р. між
Калуською міською радою  та  відповідачем-2  було укладено договір купівлі-продажу цієї ж
земельної ділянки в розмірі 0,0830 га по АДРЕСА_4, для обслуговування частини
цегляно-металевої бази, що посвідчений нотаріально, тому відповідач вважає себе
добросовісним набувачем оспорюваної земельної ділянки.

Відповідач-2 стверджує , що при
оформленні  орендних відносин з міською
радою на цю земельну ділянку, було взято погодження і в позивача, шляхом його
підпису і печатки на витягу з генплану, де чітко визначено її розмір та межі.

Третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на стороні відповідача-1 у відзиві на позов позовні вимоги
заперечує , мотивуючи тим , що згідно даних державного кадастру  за ОСОБА_2 рахується земельна ділянка
загальною площею 0,0830 га. Відповідно до рішення Калуської міської ради від
24.07.03 р. НОМЕР_4 у ВАТ  “Калуш” , за
його погодженням, вилучено земельну ділянку загальною площею 0,0830 га, та
передано в оренду терміном на три роки підприємцю ОСОБА_2 по АДРЕСА_4 для
обслуговування  частини цегляно-металевої
бази. Договір оренди землі зареєстровано у ДП “Калуський міський центр ДЗК”
Держкомзему України за НОМЕР_5 , від 15 жовтня 2003 року. При оформленні
матеріалів інвентаризації на дану земельну ділянку  є погодження на вилучення у існуючого, на той
час, розпорядника землі, арбітражного керуючого, ліквідатора ВАТ “Калуш”  ( довідка від 18.06.2003 року), оскільки,
позивач не набув законного права користування землею. Крім цього, межі ділянки
узгоджені архітектурою міста, про що свідчить підпис голови архітектора на
плані земельної ділянки в матеріалах інвентаризації.

Заслухавши доводи представників
сторін , дослідивши матеріали справи, суд вважає позов задоволити, при цьому
суд виходить з наступного .

Згідно нового Земельного кодексу
України, що вступив в дію з 01.01. 2002 р., не передбачається надання земельних
ділянок у постійне користування громадянам та юридичним. Вони  мають
право набути земельні ділянки у приватну власність  або оренду.

Відповідно до п. 6 перехідних
положень до Земельного кодексу України особи, які не можуть бути суб”єктами
права постійного  користування  земельними ділянками, повинні були спершу до
1 січня 2005 року, пізніше, після
внесення змін  до Кодексу -до 1
січня 2008 року переоформити в установленому порядку зазначене право користування
на право приватної власності або оренду. Проте, згідно рішення Конституційного
суду України від 22.09.2005 року №5-рп/2005 в зв”язку з невизначеністю
словосполучення “переоформити у встановленому порядку” без посилання на
відповідні норми кодексу  або інших
законів, положень п.6 Перехідних положень до Земельного кодексу України 2001
року  щодо зобов”язання  переоформити право постійного користування
земельною ділянкою  на право
власності  або право оренди без
відповідного законодавчого, організаційного та
фінансового забезпечення взагалі
було визнано таким, що не відповідає Конституції України і з моменту
проголошення  рішення  Конституційного суду  втратили чинність.

Згідно вищевказаного рішення
зазначалось, що встановлення обов”язку переоформити земельні ділянки, які
знаходяться  в постійному  користуванні
на право власності або право
оренди потребує  чіткого механізму
реалізації  цього права, якого на
сьогоднішній день  немає. Також згідно з
частиною  п”ятою ст. 3 Закону України “
Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх  обмежень” право власності та інші речові
права на нерухоме майно ( земельні ділянки, а також об”єкти, розташовані на
земельній ділянці ( будівля, споруда тощо), переміщення яких є неможливим  без їх знецінення та зміни їх призначення),
набуті згідно з чинним нормативно-правовими актами до набрання чинності  цим Законом ( 03.08.2004 року), визнаються
державою. Відповідно до цього Закону реєстрація речових прав на нерухомість (
до якої належить і земельні ділянки), їх обмежень . Здійснюються лише в разі
вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою  власника ( володільця) нерухомого майна.

Згідно ч.1, 3 ст. 30 Земельного
кодексу України від 1992р.,  при переході
права власності на будівлю  і  споруду
разом  з цими об'єктами
переходить  у  розмірах,
передбачених  статтею  67 цього Кодексу, і право власності або право  користування земельною ділянкою без  зміни
її  цільового  призначення і,  якщо
інше  не передбачено  у  договорі  відчуження - будівлі та  споруди. У разі зміни  цільового призначення надання земельної
ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

Отже, при укладенні договору
купівлі-продажу столярного цеху  від
28.02.2000 р.  та 10.03.2000р. , при
переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об”єктами на
позивача перейшло і право користування земельною ділянкою  на якій знаходяться зазначені будівлі та
споруди.

Судові витрати покласти на
відповідача-1.

На підставі  наведеного, керуючись ст. 8, 124 Конституції
України, 3 ст. 30 Земельного кодексу України від 1992р.,  ст.49, 82-85,
Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В  :

Поновити пропущений з поважних причин
строк звернення до суду.

Позов задоволити .

Визнати договір ІНФОРМАЦІЯ_1 від
21.01.2004 року, купівлі-продажу земельної ділянки, зареєстрований у Калуським
міським відділом земельних ресурсів Держкомзему України 23 січня 2004 року  НОМЕР_2, недійсним в частині п. 1.1,
земельної ділянки площею 60 м.кв. ( розміром 6м.* 10 м.)  що прилягає до столярного цеху
підприємця  ОСОБА_1 і належить йому
на  праві власності  згідно договору  купівлі-продажу ІНФОРМАЦІЯ_2  від 10.03.2000р..

Стягнути з Калуської міської ради,
77300, м. Калуш, вул. Гагаріна, 1,  на
користь Підприємця  ОСОБА_1, АДРЕСА_1
ідентифікаційний номер НОМЕР_6)
державне мито в сумі 85,00 грн.,
витрати за надані інформаційно-технічні послуги в сумі 118,00  грн..

Наказ
видати після набрання рішенням законної сили.

СУДДЯ
Б.П.ГРИНЯК

Виготовлено
в АС "Діловодство суду"

________________
Дейчаківська Ольга Степанівна