ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2007 р.  12:15              Справа № АС-41/20-07

вх. № 639/1-41

Суддя господарського суду Харківської області Мінаєва О.М.

за участю секретаря судового засідання Гуцевич М.П.

представників сторін :

позивача - Літвінцева О.О. за дор., Єременко А.В. - за доруч.,

відповідача- Рева Д.М.  за дор., Ткаченко Н.О. - за дор., Плескач І.С. - за дор.,

3-ої особи - Прокопенко В.О.- за дор.,

прокурор - Бєлашов А.М. за посвідченням.

по справі за позовом  ТОВ фірма "Тагіт" м. Х-в

до  ДПІ у Фрунзенському районі м. Харкова 3-я особа СДПІ по роботі з великими платниками податків у м. Харкові

про визнання нечинним повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю «Тагіт» звернувся досуду з позовом про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення № /0 від 01.12.2006р., прийнятого  ДПІ у Фрунзенському районі м. Харкова на підставі висновків додаткового акту перевірки № 3125/23-416/23759288 від 29.11.2006р.

Свої позовні вимоги ТОВ «Тагіт» обґрунтовує приписами Закону   України «Про порядок  погашення зобов’язань перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 р. № 2181, Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПА України № 327 від 10.08.2005 року, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 року за № 925/11205.

Відповідач у запереченнях на позовну заяву та судових засіданнях проти позову заперечує, вважає позовні вимоги позивача безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, просить в позові відмовити, посилаючись на матеріали перевірки та норми Закону України «Про податок на додану вартість» № 168/97-ВР від 03.04.1997 року. 3-я особа також вважає правомірним податкове повідомлення-рішення і проти позову заперечує.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, фахівцями ДПІ у Фрунзенському районі м. Харкова проведена додаткова позапланова невиїзна документальна перевірка позивача з питання правомірності відшкодування податку на додану вартість із бюджету відповідно податкових декларацій з податку на додану вартість за квітень, травень 2005 року, згідно яких задекларовано до відшкодування податок на додану вартість за квітень 2005 року в сумі 831108 грн., за травень 2005 року – 769000 грн. шляхом зарахування в рахунок майбутніх платежів з податку на додану вартість. Перевірка проводилась з 28.11.2006 року по 29.11.006 року, про що складений акт  № 3125/23-416/23759288 від 29.11.2006р.

Згідно з висновками акту перевірки встановлено порушення підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про додану вартість» та позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість згідно декларації за квітень 2005 року на суму 729225 грн.

На підставі підпункту «б» підпункту 4.2.2 статті 4 Закону України «Про порядок  погашення зобов’язань перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 р. № 2181 та акту перевірки № 3125/23-416/23759288 від 29.11.2006р. начальником ДПІ у Фрунзенському районі м. Харкова прийнято податкове повідомлення-рішення № /0 від 01.12.2006р.

06.03.2007 року (вх. № 5384) надійшла заява прокурора Фрунзенського району м. Харкова про вступ прокурора у розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши представників сторін, суд встановив, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

На підставі направлення від 30.12.2005 року № 1224 посадовими особами ДПІ у Фрунзенському районі м. Харкова у відповідності з планом перевірки, затвердженим начальником ДПІ у Фрунзенському районі м. Харкова на виконання вимог п.9 ст.11-1 Закону України від 04.12.1990року № 509-ХII «Про державну податкову службу в Україні» проведена виїзна позапланова документальна перевірка позивача з питання правомірності відшкодування податку на додану вартість із бюджету відповідно податкових декларацій з податку на додану вартість за квітень, травень 2005 року, наданих відповідачу 16.05.2005 року та 16.06.2005 року та уточнених даних за червень 2005 року по податковій декларації з ПДВ за травень 2005 року, наданої позивачем 22.06.2005 року, згідно яких задекларовано до відшкодування податок на додану вартість за квітень 2005 року в сумі 831108 грн., за травень 2005 року в сумі 769000 грн. шляхом зарахування в рахунок майбутніх платежів з податку на додану вартість.

Перевірка проводилась 30.12.2005 року, з 10.01.2006 року по 19.01.2006 року. При перевірці податкових накладних, включених до реєстру, відповідачем встановлено, що позивачем було віднесено до складу податкового кредиту за квітень 2005 року суму 148875.02 грн. по податковій накладній № 6761 від 30.04.2005 року, в якій не зазначено адресу покупця, виписаній ПФ «Орнатус» на загальну суму 893250,14 грн., тобто перевіркою встановлено порушення вимог п.п.7.2.1 п.7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» № 168/97-ВР від 03.04.1997 року ( із змінами та доповненнями), в результаті чого позивачем завищено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню за квітень 2005 р. на 148875 грн., про що складено акт перевірки № 256/23-516 від 25.01.2006 року.

Крім того, в акті перевірки відповідачем зазначено, що при отриманні матеріалів, що не підтверджують дані обліку підприємства, відповідачем буде складено додатковий акт до зазначеного акту перевірки та вжиті заходи щодо проведення позапланової виїзної перевірки.

Судом встановлено, що на підставі акту перевірки  № 256/23-516 від 25.01.2006 року начальником ДПІ у Фрунзенському районі м. Харкова прийнято податкове повідомлення-рішення № 000000/2340/0 від 31.01.2006р.

Як зазначає позивач, на підставі проведеної на виконання вимог п.1 статті 11-1 Закону України від 04.12.1990 року № 509-ХII «Про державну податкову службу в Україні» додаткової позапланової невиїзної документальної перевірки позивача з питання правомірності відшкодування податку на додану вартість із бюджету відповідно податкових декларацій з податку на додану вартість за квітень, травень 2005 року начальником ДПІ у Фрунзенському районі м. Харкова прийнято податкове повідомлення-рішення № /0 від 01.12.2006р., яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість згідно декларації за квітень 2005 року на суму 729225 грн.

Судом встановлено, що підставою для зменшення товариству суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість згідно декларації за квітень 2005 року на суму 729225 грн. оскаржуваним податковим повідомленням - рішенням став встановлений перевіркою факт порушенням підприємством п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», оскільки, за висновками відповідача, підприємство неправомірно віднесло до складу податкового кредиту за квітень 2005 року суму ПДВ у розмірі 729225,0 грн., включивши до податкового кредиту суму товарів, придбання яких не підтверджено.

У податковій декларації по ПДВ за квітень 2005 року позивачем заявлено податкового кредиту на суму 9211263,00грн. Уточнюючим розрахунком за червень 2006 року підприємство збільшило податковий кредит за квітень 2005 року на суму 831108,00 грн. та заявило вказану  суму до відшкодування.

Відповідач у запереченнях на позовну заяву посилається на п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997року № 168/97 –ВР (із змінами та доповненнями до нього), який визначає, що податковий кредит звітного періоду складається з  сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв’язку з придбанням або виготовленням товарів та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Як на підставу своїх заперечень та доказів правомірності проведеного ним зменшення суми, заявленої до відшкодування з податку на додану вартість за квітень 2005 року на 729225 грн., відповідач, зокрема, посилається на лист-відповідь Харківської ОДПІ у Харківській області за № 736/7/23-117 від 08.02.2006 року на його запит щодо проведення зустрічної перевірки ПП «Марк», у якому зазначено, що провести зустрічну перевірку ПП «Марк» не можливо, у підприємства «Марк» вилучені документи СУ УМВД в Харківській області згідно протоколу вилучення документів від 21.07.2005 року. В цьому ж листі Харківська ОДПІ у Харківській області зазначила, що звітність підприємство «Марк» надає, податкові зобов’язання та податковий кредит за квітень 2005року складають : зобов’язання – 3768199 грн., податковий кредит 3759482 грн., за травень 2005року -   податкові зобов’язання -3835150 грн., податковий кредит - 3834905 грн.

Таким чином, посилаючись на відповідь, отриману від Харківської ОДПІ у Харківській області, відповідач зазначає, що  сума податкових зобов’язань по ПДВ ПП «Марк» згідно податкової звітності за квітень 2005 року  складає 3768199,00грн., що на 729225 грн.  менше, ніж сума, яка включена позивачем до податкового кредиту по податковим накладним, виписаним ПП «Марк». Тобто, відповідач вважає, що позивачем неправомірно віднесено до складу податкового кредиту за квітень 2005 року суму ПДВ у розмірі 729225,00грн., включивши до податкового кредиту суму ПДВ, сплату якої до державного бюджету документально не підтверджено.

Статтею 11-1 Закону України від 04.12.1990року № 509-ХII «Про державну податкову службу в Україні» визначено, що позаплановою виїзною перевіркою вважається перевірка,  яка не передбачена  в  планах роботи органу державної податкової служби і проводиться за наявності хоча б однієї з таких обставин, зокрема, якщо за наслідками перевірок інших платників податків  виявлено факти, які свідчать  про  порушення  платником  податків законів України про оподаткування, валютного законодавства,  якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит органу  державної податкової  служби протягом десяти робочих днів з дня отримання запиту. Надані суду документи свідчать про те, що зустрічна перевірка ПП "Марк" не проводилась.

Суд зазначає, що правова норма, на яку посилається відповідач, як на підставу на проведення невиїзної позапланової перевірки підприємства позивача та складання акту перевірки № 3125/23-416/23759288 від 29.11.2006р., свідчить про відсутність законних підстав для проведення додаткової перевірки з питання правомірності відшкодування податку на додану вартість із бюджету за квітень, травень 2005 року.

Позивач вважає таку перевірку  повторною перевіркою і зазначає, що згідно п.4 Указу Президента України «Про деякі заходи щодо дерегулювання підприємницької діяльності» вищестоящий контролюючий орган вправі прийняти рішення щодо повторної перевірки суб’єкта підприємницької діяльності лише у тому разі, коли стосовно посадових осіб або службових осіб контролюючого органу, які проводили планову або позапланову перевірку зазначеного суб’єкта розпочато службове розслідування або порушено кримінальну справу.

Відповідно до частини 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи  місцевого  самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти  лише  на підставі,  в  повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією  та  законами України.

Згідно п.1 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень,  дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у  межах  повноважень  та  у  спосіб,  що передбачені Конституцією та законами України. Суд зазначає, що при розгляді справи встановлено, що відповідач діяв всупереч законодавчо встановленому способу, здійснюючи додаткову перевірку.

Крім того, в порушення Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПА України № 327 від 10.08.2005 року, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 року за № 925/11205, в акті перевірки від 29.11.2006 року відповідачем не вказано склад порушення, не підтверджено документально, не зазначений період фінансово-господарської діяльності, у якому позивачем дане порушення здійснено, не викладені пояснення посадових осіб перевіряє мого підприємства, крім того, акт не підписаний ні директором, на головним бухгалтером підприємства. В акті відсутні посилання на відмову представників позивача від підписання акту, акт відмови відповідачем в судове засідання не надано.

Таким чином, додаткова позапланова невиїзна документальна перевірка позивача з питання правомірності відшкодування податку на додану вартість із бюджету відповідно податкових декларацій з податку на додану вартість за квітень, травень 2005 року  проведена відповідачем без законних на то підстав, а складений акт  № 3125/23-416/23759288 від 29.11.2006р. – є незаконним.

Згідно статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суд вважає, що відповідачем не доведено правомірність прийняття податкового повідомлення-рішення № /0 від 01.12.2006р.

Таким чином позовні вимоги ТОВ «Тагіт» підлягають задоволенню, а податкове повідомлення-рішення № /0 від 01.12.2006р., прийняте  ДПІ у Фрунзенському районі м. Харкова на підставі висновків додаткового акту перевірки № 3125/23-416/23759288 від 29.11.2006р. - визнанню нечиннним.

Судові витрати стягнути відповідно до ст.94 КАСУ України.

Керуючись статтями 4, 8, 86, 94, 157, 160 - 163  Кодексу адміністративного судочинства України , суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати нечинним податкове повідомлення-рішення№ /0 від 01.12.2006р., прийняте  ДПІ у Фрунзенському районі м. Харкова на підставі висновків додаткового акту перевірки № 3125/23-416/23759288 від 29.11.2006р.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ТОВ "Тагіт" ( код 23759288) 3,40 грн. судового збору.

На постанову через суд першої інстанції може бути подана заява про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня складання постанови у повному обсязі.

Апеляційна скарга може бути  подана через суд першої інстанції протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Копія апеляційної скарги одночасно направляється до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків для подачі заяви про апеляційне оскарження.

Якщо було подано  заяву  про  апеляційне  оскарження,  але апеляційна  скарга  не  була  подана  у  строк,  встановлений  цим Кодексом,  постанова  суду набирає законної сили після закінчення цього строку.

Постанова в повному обсязі виготовлена 21.03.2007 р.

Суддя                                                                                            Мінаєва О.М.