ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2007 р.
15:00
Справа №  11/697/06

м. Миколаїв

За адміністративним позовом:  Об’єднання співвласників багатоквартирного будинку “Корабел”

(юр. адреса: 54056, м.Миколаїв, пр.Миру, 48, кв.9

пошт. адреса: 54001, м.Миколаїв, вул.Садова, 1)

до  відповідача:  Миколаївської міської ради (54027, м.Миколаїв, вул.Адміральська, 20)

ІІІ особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача:

ТОВ “Арована” (54001,м.Миколаїв, вул.Радянська, 6-8)

Суддя Василяка К.Л.

при секретарі судового засідання Заболотній І.В.

Від позивача: Герман О.С. - дов. №12/2 від 22.12.2006р.

Від відповідача: Матвєєва Н.Є. –дов. №236/20/15 від 25.01.2007р.,

Єлисєєв А.В. –дов. №2942/20/10 від 12.09.2006р.

Від ІІІ особи: Маляренко Д.С. –дов. від 18.01.2007р.

СУТЬ СПОРУ: скасування п.1.45 рішення Миколаївської міської ради від 22.12.2005р. №40/16

Відповідач у відзиві на позов проти позовних вимог заперечує посилаючись на те, що спірне рішення приймалось на підставі Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” та рішення Миколаївської міської ради від 31.10.2003р. №16/7 „Про затвердження Порядку оформлення документів на право користування земельними ділянками юридичним особами та громадянам у м. Миколаєві”, яким визначено порядок вилучення та надання земельних ділянок, розпорядження якими віднесено до компетенції міськради. На день розгляду справи відповідач не надав до міськради заяви про відведення земельної ділянки. Просить в задоволенні позову відмовити.

В доповненнях до позову позивач посилається на те, що оскаржуване рішення прийнято щодо землі, яка є при будинковою територією будинку №48 по проспекту Миру, що суперечить вимогам ст.42 Земельного кодексу України. Спірне рішення також не відповідає вимогам ст.151 Земельного кодексу України, оскільки прийнято без погодження із суб’єктами переліченими в п.8 цієї статті.

Товариство „Арована” надало до суду пояснення, в яких не погоджується з позовними вимогами, вважає, що рішення прийнято у відповідності до чинного законодавства.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд, -

в с т а н о в и в:

22 грудня 2005 року Миколаївська міська рада прийняла рішення №40/16 „Про погодження місць розташування об’єктів, резервування земельних ділянок на термін виконання проектно-вишукувальних робіт юридичним особам та громадянам, внесення змін до рішень міської ради та виконкому міської ради”

Пунктом 1.45 названого рішення товариству з обмеженою відповідальністю „Арована” було погоджено місце розміщення земельної ділянки орієнтовною площею 4200 кв.м. за рахунок земель міста, не наданих у власність або користування, для будівництва комплексу магазинів по пр. Миру, в районі багатоповерхового житлового будинку № 48;

Товариству також було дозволено виконання проектно-вишукувальних робіт строком на 1 рік на земельній ділянці орієнтовною площею 4200 кв. м.

На термін проведення проектно-вишукувальних робіт строком на 1 рік земельну ділянку орієнтовною площею 4200 кв. м було зарезервовано при виконанні умов відведення земельної ділянки, запропонованих постійною комісією міської ради з питань регулювання земельних відносин, архітектури та будівництва, та за умови збереження зелених насаджень.

Позивач вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем не було дотримано норм Закону України „Про основи містобудування” та Закону України „Про планування і забудову територій”

Так, ст.5 Закону України”Про основи містобудування” передбачено, що при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені урахування державних чи громадських інтересів. Названою статтею також гарантовано участь об’єднань громадян в обговоренні містобудівної документації, проектів окремих об’єктів і внесення відповідних пропозиції.

Статтею 2 Закону України „Про планування і забудову територій” також встановлено, що під час планування, забудови та іншого використання територій повинні враховуватись громадські та приватні інтереси, які відповідно до ч.2 ст.18 названого закону полягають у забезпеченні фізичним та юридичним особам рівних можливостей набуття у власність або користування земельних ділянок, захисту майнових прав, а також безпечного функціонування об’єктів нерухомості.

Приймаючи спірне рішення міськрада не повідомила власників та мешканців будинку №48 по пр.Миру у м. Миколаєві про розгляд питання щодо погодження місця розміщення земельної ділянки товариству „Арована”, що позбавило їх можливості висловити свої зауваження та пропозиції.

Крім цього, як вважає позивач, оскаржуване рішення прийнято в порушення ст.151 Земельного кодексу України, оскільки прийнято без погодження із суб’єктами переліченими в п.8 цієї статті.

Приймаючи рішення по справі, судом взято до уваги наступне.

Як вбачається з тексту спірного рішення воно приймалось у відповідності до положень Законів України „Про місцеве самоврядування”, Земельного кодексу України та рішення Миколаївської міської ради від 31.10.2003р. №16/7 „Про затвердження Порядку оформлення документів на право користування земельними ділянками юридичним особами та громадянам у м.Миколаєві”, яким визначено порядок вилучення та надання земельних ділянок, розпорядження якими віднесено до компетенції міськради.

Позивач посилаючись  на те, що відповідачем порушено приписи ст.5 Закону України „Про основи містобудування” не пояснив, в чому саме воно конкретно полягає. Яке саме порушення містобудівної документації було здійснено та в чому воно виразилось.

Поняття містобудівної документації дано в ст.17 Закону України „Про основи містобудування” –це затверджені текстові і графічні матеріали, якими регулюється планування та інше використання територій.

Стаття 10 названого закону говорить, що планування територій на місцевому рівні забезпечується відповідними місцевими радами та їх виконавчими органами.

Розроблення, погодження та експертиза містобудівної документації проводиться згідно з встановленими державними стандартами, нормами та правилами в порядку, визначеному законодавством.

Містобудівна документація затверджується відповідною місцевою радою з визначенням строку її дії та переліку раніше прийнятих рішень, що втрачають чинність, а також тих рішень, до яких необхідно внести відповідні зміни.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представника відповідача спірне рішення не стосувалось питань містобудівної документації, оскільки відсутній проект організації будівництва. Проектно-кошторисна документація на день розгляду справи товариством „Арована” не виготовлена.

Отримавши погодження місця розміщення земельної ділянки орієнтовною площею 4200 кв. м. за рахунок земель міста, товариство „ Арована”, відповідно по положень Порядку оформлення документів на право користування земельними ділянками юридичним особам та громадянам у м.Миколаєві повинно було отримати в управлінні земельних ресурсів міської ради витяг з рішення міської ради, матеріали погодження місця розташування об’єкту та договір про резервування земельної ділянки, а потім звернутись до головного управління містобудування та архітектури з клопотанням про видачу архітектурно-планувального завдання та вихідних даних на інженерне забезпечення проекту, які повинен передати проектній організації для виготовлення проектно-кошторисної документації та проекту організації будівництва.

Не пізніше року з моменту прийняття рішення заявник повинен подати до міської ради розділ проекту „Генеральний план” та проект організації будівництва з визначенням меж земельної ділянки на період будівництва, які погоджені у встановленому порядку.

Тільки після цього заявник повинен бути подати заяву до ради про відведення земельної ділянки для будівництва комплексу магазинів.

Отже, тільки після виконання всіх вище перелічених умов можливо буде зробити висновок щодо наявності чи відсутності порушень прав позивача як землекористувача і тільки за наявності у останнього відповідних документів щодо земельної ділянки, яка знаходиться у його користуванні.

Що стосується посилань позивача на рішення №441 виконкому Миколаївської міської ради депутатів трудящихся від 6 квітня 1970 року, яким було відведено житлово–будівельному кооперативу „Корабел” земельну ділянку в мікрорайоні №113 під будівництво будинку, орієнтовною площею 1,5 га та Акту відведення земельної ділянки від 15 квітня 1971 року умовною площею 1,78 га, то названі документи не можуть бути прийняті судом, як докази відведення та набуття в користування земельної ділянки для обслуговування при будинкової території, оскільки, як слідує з тексту самого акту відвід земельної ділянки було здійснено умовною площею під будівництво житлового будинку.

Доказів того, що після закінчення будівництва Об’єднання співвласників багатоповерхового житлового будинку «Корабел»отримало державний акт при виділення земельної ділянки та його план, до суду не надало.

Між тим, як вбачається з Статуту Об’єднання співвласників багатоквартирного будинку «Корабел»затвердженого рішенням загальних зборів від 17 червня 1999 року, який зареєстровано рішенням Миколаївського міськвиконкому №567 від 29.09.1999р. при обрання нового голови правління Об’єднання зобов’язаний подати до правління матеріали, в тому числі  і опис земельної ділянки або державний акт про виділення земельної ділянки та його план.

Тобто, у об’єднання повинна бути документація, що стосується земельної ділянки, яка знаходиться у його користуванні.

За таких обставин, позивач подавши клопотання про витребування доказів діяв всупереч приписам  ст.71 КАС України, частиною 3 якої передбачено, що якщо особа,  яка бере участь у справі, не може  самостійно надати докази, то вона повинна зазначити причини, через які ці докази не можуть бути надані

Фактично спірне рішення стосується земельних відносин.

Позивач в доповненнях до позову посилається на те, що оскаржуване рішення прийнято в супереч положенням ст. 42 Земельного кодексу України, оскільки стосується земельної ділянки, що є при будинковою територією та не відповідає приписам ст.151 Земельного кодексу України, оскільки прийнято без погодження із cуб’єктами переліченими в п.8 цієї статті.

Відповідно до приписів ст.42 Земельного кодексу України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та при будинкові території державної або комунальної власності, надаються у постійне користування  підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може бути передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об’єднанню власників.

Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки…визначаються на підставі проектів розподілу території кварталу, мікрорайону та відповідної землевпорядної документації.

Таких документів з боку позивача до суду не надано. Отже, розміри земельної ділянки об’єднання „Корабел” не визначені.

За таких обставин, у суду відсутні докази, які підтвердили б висновок позивача про те, що спірне рішення стосується земельної ділянки, яка знаходиться у нього в користуванні.

Як вбачається з довідки виданої міськрадою, витребувані судом документи, що перелічені в ухвалі від 30.01.2007р. не можуть бути представлені, оскільки їх не існує у зв’язку з відсутністю у позивача правовстановлюючого документа на землю та за відсутності виділення меж земельної ділянки на місцевості (відповідно до вимог ст.ст. 125,126 Земельного кодексу України).

Недоречними є посилання позивач на приписи п.8 ст.151 Земельного кодексу України, оскільки названа частина цієї статті виключена на підставі Закону №1119-1V (1119-15) від 11.07.2003р.

Що стосується посилань позивача на те, що приймаючи спірне рішення Миколаївська міська рада порушила приписи ст.5 Закону України „Про основи містобудування”, то цією статтею встановлено основні вимоги до містобудівної діяльності.

Але, прийняте міськрадою спірне рішення не можна визнати  як таке, що порушило основі вимоги до містобудівної діяльності, оскільки відповідно до приписів ч.3 ст.17 названого закону розробка містобудівної документації здійснюється проектними організаціями, іншими юридичними особами, які мають ліцензії на виконання відповідних робіт. Товариством проектна документація не виготовлена, а тому вважати, що міська рада порушила приписи ст.5 названого вище закону підстав немає.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову

Керуючись ст. ст. 87, 94 ,98, 118, 160-163, 167, 254 КАСУ, господарський суд -

П О С Т А Н О В И В:

В  позов відмовити.

Постанова  або ухвала суду першої інстанції,  якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд  першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Суддя
К.Л.Василяка

дата відписання: 02.02.2007р.