СУД
ПОСТАНОВА

Іменем
України

23.01.2007

Справа №2-26/18025-2006А

Суддя господарського суду АР Крим
Проніна О. Л. розглянувши матеріалиадміністративної справи 23.01.2007р. у
судовому засіданні, що почалося в 15:00 за участю секретаря судового
засідання  Кім Є. Л.,

За участю представників:

Позивача -  ОСОБА_2., довіреність у справі

Відповідача -  не з'явився

ухвалив постанову по справі НОМЕР_1

За позовом фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1(АДРЕСА_1)

До відповідача Щебетовської
селищної Ради (м. Феодосія, смт Щебетовка, вул.. Леніна, 26)

Про визнання нечинним рішення

Сутність адміністративної  справи:

Позивач - Фізична особа -
підприємець ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду АР Крим з адміністративним
позовом до відповідача - Щебетовської селищної Ради та просить суд  визнати недійним рішення Щебетовської
селищної Ради НОМЕР_2 та стягнути з відповідача
на користь позивача 1700,00 грн. в рахунок відшкодування моральної
шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
рішенням ІНФОРМАЦІЯ_1 Щебетовської селищної Ради НОМЕР_2 позивачу відмовлено в
наданні земельної ділянки на підстав того, що видалення земельної ділянки не
передбачено генеральним планом розвитку селища. Позивач вважає підстави відмови
в наданні земельної ділянки надуманими та не погоджується з ними.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, відзиву на адміністративний позов суду не надав.ІНФОРМАЦІЯ_2.до суду
надійшов лист відповідно до якого відповідач просить суд  розглянути справу  у відсутність представника Щебетовської
селищної Ради у зв'язку з неможливістю. Явки представника відповідача в судове
засідання.

ІНФОРМАЦІЯ_3 позивач надав суду уточнення
адміністративного позову, відповідно до якого просить суд визнати нечинним
рішення Щебетовської селищної Ради НОМЕР_2 та стягнути з відповідача на користь
позивача 1700,00 грн.  в рахунок
відшкодування моральної шкоди.

Вказана заява прийнята судом до
розгляду.

Розгляд справи відкладався в
порядку ст.. 150 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Дослідивши матеріали справи та
заслухавши представника позивача, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 93
Земельного кодексу України Право оренди земельної ділянки - це засноване
на  договорі строкове  платне
володіння  і  користування
земельною  ділянкою, необхідною
орендареві для  провадження  підприємницької  та
іншої діяльності.

Земельні  ділянки
можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам
України,  іноземним громадянам  і
особам  без громадянства,  іноземним
юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також
іноземним державам.

Рішенням ІНФОРМАЦІЯ_4 скликання
Щебетовської селищної Ради НОМЕР_3.
Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 відмовлено в зборі матеріалів
місцерозташування земельної ділянки в ІНФОРМАЦІЯ_5 для будівництва
магазину  у зв'язку з відсутністю вільної
ділянки під забудову.

Пунктом 2 вказаного рішення
земельній комісії доручено у робочому порядку знайти  вільну земельну ділянку в смт Щебетовка під
будівництво магазину Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1.

Рішенням ІНФОРМАЦІЯ_6 скликання
Щебетовської селищної Ради НОМЕР_4 був узгоджений Фізичній особі - підприємцю
ОСОБА_1 збір матеріалів  попереднього
узгодження та обстеження земельної ділянки площею 0,012 га, розташованої в
ІНФОРМАЦІЯ_5 для будівництва та обслуговування
продуктового магазину з подальшим наданням вдовгострокову оренду.

Однак, рішенням ІНФОРМАЦІЯ_7  скликання Щебетовської селищної Ради НОМЕР_5
позивачу  було відмовлено в зборі
матеріалів попереднього узгодження місцерозташування земельної ділянки площею
0,0192 га по ІНФОРМАЦІЯ_8 у зв'язку з відсутністю придатної для забудови
ділянки у вказаному місці.

Пунктом 2 рішення Щебетовської
селищної Ради НОМЕР_5  визнано
рішення  ІНФОРМАЦІЯ_6 скликання
Щебетовської селищної Ради НОМЕР_4 «Про дозвіл на збір матеріалів  місцерозташування та обстеження   земельної ділянки площею 0,012 га для
будівництва продуктового магазину Фізичні особі - підприємцю ОСОБА_1» таким, що
втратило силу у зв'язку з наявністю комунікацій на вказаній ділянці.

Позивачу запропоновано  знайти інше місце для будівництва магазину.

Згідно п. 1  ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства
України преюдиціальне значення для вирішення адміністративного спору мають   факти, встановлені рішенням суду з іншої
справи, яке набуло чинності.

Рішенням Господарського суду АР
Крим відІНФОРМАЦІЯ_9 по справі № 2-22546-2006
за позовом - Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1. до відповідача -
Щебетовської селищної Ради, про визнання недійсними рішень, позовні вимоги
задоволені, були визнані недійними
рішення Щебетовської селищної Ради НОМЕР_3. та НОМЕР_5

Під час розгляду вищевказаної
справи судом була призначена комплексна (землевпоряджувальна та судово -
технічна) експертиза, на вирішення якої поставлені питання, відповіді на які
дозволять зробити висновок про обґрунтованість прийняття відповідачем по справі
№  2-22546-2006 оспорюваних рішень.

Згідно висновку експерта НОМЕР_6 в
межах справи № 2-22546-2006, встановлена
наявність технічної можливості здійснення будівництва об'єктів житлової
і суспільної забудови  на земельних
ділянках, розташованих між автодорогою, яка проходить по ІНФОРМАЦІЯ_5, а також,
між автодорогою, яка проходить по ІНФОРМАЦІЯ_8, за умови розміщення фундаменту
будови, яка зводиться на відстані на менш 5м (по горизонталі) від водопровідної
мережі.

Отже, суд, задовольняючи позов,
зробив висновок про наявність придатних для забудови земельних ділянок,
відсутність вказівок  на неможливість
виділення позивачу земельних ділянок згідно з положеннями чинного
законодавства, затвердженої містобудівної документації, документації з
землеустрою тощо.

Вказане рішення від ІНФОРМАЦІЯ_9 по
справі № 2-22546-2006  набрало законної
сили. Доказів оскарження або скасування вказаного рішення під час розгляду
дійсної справи суду не надано.

Щодо оспорюваного рішення
Щебетовської селищної Ради НОМЕР_2 суд вважає його необґрунтованим та прийняти
у порушення норм чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ст.. 12 Земельного
кодексу України До повноважень
сільських,  селищних,  міських
рад  у галузі земельних відносин
на території сіл, селищ, міст належить надання
земельних   ділянок  у
користування  із  земель комунальної власності відповідно до
цього Кодексу.

Сільські, селищні, міські ради
надають земельну ділянку  у постійне
користування юридичним особам із земель комунальної власності  відповідних територіальних громад для всіх
потреб, відповідно до ст.. 122 Земельного кодексу України.

Пунктами 1, 3 ст. 124 Земельного
кодексу України передбачено, що передача в оренду  земельних
ділянок,  що  перебувають
у державній  або  комунальній
власності,  здійснюється  на підставі рішення відповідного органу виконавчої
влади або органу  місцевого
самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок
громадянам і юридичним особам із зміною їх цільового призначення та із земель
запасу  під забудову   здійснюється   за
проектами   відведення  в
порядку, встановленому статтями 118, 123 цього Кодексу.

Однак, рішенням Щебетовської
селищної Ради НОМЕР_2 позивачу
відмовлено  у виділенні земельної
ділянки  в ІНФОРМАЦІЯ_5 та ІНФОРМАЦІЯ_8
для зайняття комерційною діяльністю, у зв'язку з тим, що це не передбачено
Генеральним планом розвитку селища.

Позивач звернувся до Феодосійського
міського управління земельних ресурсів щодо надання викопіровки з Генерального
плану  на ділянку, розташовану  в ІНФОРМАЦІЯ_5.

Відповідно листа Феодосійського
міського управління земельних ресурсів вих.. від ІНФОРМАЦІЯ_10  встановлено, що в Феодосійському міському
управлінні   земельних ресурсів
генеральний план забудови смт Щебетовка відсутній.

Ст.. 123 Земельного кодексу України
передбачено, що Рішення  про  відмову
у наданні земельної ділянки в користування має містити мотивовані  пояснення з
посиланням  на  відповідні положення нормативно-правових
актів, затвердженої  містобудівної  документації
та   документації   із землеустрою.

Отже, суд критично ставиться до
відмови Щебетовською селищною радою позивачу
у виділенні земельної ділянки, вважає її необґрунтованою та такою, що
прийнята у порушення чинного законодавства.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України,
завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих повноважень.

Одним з принципів адміністративного
судочинства, передбачених ст. 7 Кодексу адміністративного судочинства України,
є принцип законності, який відповідно до ч. ст. 9 Кодексу адміністративного
судочинства України, полягає в наступному, суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 144
Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень,
визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на
відповідній території.

Відповідно до ст. 16 Цивільного
кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема шляхом визнання
незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових
і службових осіб.

Відповідно до п. 10 ст. 59 Закону
України “Про місцеве самоврядування в Україні”, акти органів та посадових осіб
місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або
законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Згідно п. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України в адміністративних справах про
протиправність рішень,  дій чи  бездіяльності
суб'єкта  владних  повноважень
обов'язок  щодо доказування
правомірності  свого  рішення,
дії  чи  бездіяльності покладається    на
відповідача.

Однак, ані заперечень, ані пояснень
під час розгляду дійсної справи відповідачем суду надано не було.

В частині  позовних вимог Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1. про стягнення з відповідача 1700,00 грн.  в рахунок відшкодування моральної шкоди, суд  відмовляє з наступних підстав.

Відповідно до п. 6 Роз'яснення
Вищого арбітражного суду від НОМЕР_7 «Про деякі питання практики вирішення
спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди» (редакция з ІНФОРМАЦІЯ_11.) за
загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень
відповідно до статті 33 Господарського процесуального Кодексу України.

Згідно ч. 2 ст. 440-1 Цивільного
кодексу України Розмір відшкодування визначається судом  з  урахуванням  суті позовних вимог,  характеру
діяння  особи,  яка
заподіяла  шкоду, фізичних  чи
моральних  страждань  потерпілого,
а  також   інших негативних наслідків.

Однак, суду не надано доказів, які
б підтверджували негативні обставини, які, в свою чергу, заподіяли позивачу
шкоду, фізичні  чи  моральні
страждання, інші негативні наслідки тощо. Також, позивачем суду не
наданого обґрунтованого розрахунку та обґрунтування суми відшкодування
моральної шкоди.

За такими обставинами, суд вважає позовні
вимоги підлягаючими задоволенню лише в частині
визнання нечинним рішення Щебетовської селищної Ради НОМЕР_2

Приймаючі до уваги викладене, керуючись ст.
ст. 158, 159, 160, 161- 163, п. 4 ст. 167
Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

1.          Адміністративний позов задовольнити
частково.

2.          Визнати нечинним рішення ІНФОРМАЦІЯ_1
скликання. Щебетовської селищної Ради НОМЕР_2 «Про розгляд заяви СПД ОСОБА_1».

3.          В частині позовних вимог про
стягнення з Щебетовської селищної Ради на користь Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1. 1700,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди відмовити.

4.          Стягнути з державного бюджету України
на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; ІНН НОМЕР_8) 54,40
грн. витрат зі сплати державного мита.

Судом роз'яснено сторонам положення
ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України,  відповідно якої Постанова суду, яка набрала
законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їх
правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

У разі неподання заяви про
апеляційне оскарження, Постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її
проголошення.

Якщо після подачі заяви про
апеляційне оскарження, апеляційна скарга не подана, Постанова вступає в закону
силу через 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена в
порядку і строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства
України.

Дійсну Постанову направити на
адресу сторін рекомендованою кореспонденцією.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Проніна О.Л.