СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

19 квітня 2007 року

Справа № 20-7/059-11/364

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Гонтаря В.І.,

суддів                                                                      Сотула В.В.,

Щепанської О.А.,

за участю представників сторін:

представник позивача - Михайло Денис Валерійович, довіреність № 083 від 23.03.2007 - Севастопольське державне підприємство "Атлантика";

представник відповідача - Сазонов Олександр Вікторович, довіреність № 5 від 26.03.2007 - Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Севастополю;

представник відповідача - Голуб Григорій Миколайович, довіреність № б/н від 19.04.2007 - товариство з обмеженою відповідальністю "Судноремонтний завод "Южний Севастополь";

прокурор - Шаблін Євген Ігорович, посвідчення № 490 від 21.03.2007 - прокурор міста Севастополя;

розглянувши апеляційні скарги Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Севастополю та товариства з обмеженою відповідальністю "Судноремонтний завод "Южний Севастополь" на рішення господарського суду міста Севастополя (суддя    Дмитрієв В.Є.) від 09.02.2007 у справі № 20-7/059-11/364,

за позовом           Севастопольського державного підприємства "Атлантика" (вул. Правди, 10,Севастополь,99014)

до           Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Севастополю (майд. Повсталих, 6,Севастополь,99008)

Товариства з обмеженою відповідальністю "Судноремонтний завод "Южний Севастополь" (вул. Правди, 24,Севастополь,99014)

за участю  Прокурора міста Севастополя  (вул. Павліченко, 1, Севастополь, 99011)

про визнання договору оренди державного майна недійсним

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання договору оренди державного майна недійсним.

Рішенням господарського суду міста Севастополя від 12.07.2004 в задоволенні позовних вимог у справі №20-11/059 відмовлено.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 02.09.2004 рішення господарського суду міста Севастополя від 12.07.2004 у справі №20-7/059 залишено без змін.

Згідно постанови Вищого господарського суду України від 25.10.2005 касаційну скаргу Севастопольського державного підприємства "Атлантика" задоволено, рішення господарського суду міста Севастополя від 12.07.2004 та постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 02.09.2004 у справі №20-7/059 скасовано, справу надіслано на новий розгляд до господарського суду міста Севастополя.

Ухвалою господарського суду міста Севастополя від 23.12.2005 справу прийнято до провадження суддею Дмитрієвим В.Є.

Ухвалою  від 03.10.2006 суд зупинив провадження у справі, на підставі частини 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України, до розгляду Вищим адміністративним судом України касаційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Судноремонтний завод "Южний Севастополь" на постанову Київського апеляційного господарського  суду від 09.06.2005 у справі № 39/155.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 29.11.2006 касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Судноремонтний завод "Южний Севастополь" залишено без задоволення, постанову Київського апеляційного господарського  суду від 09.06.2005 у справі № 39/155 залишено без змін.

Ухвалою суду від 22.01.2007 господарський суд поновив провадження у справі та призначив судовий розгляд.

Позивач обґрунтовує заявлені позовні вимоги тим, що предметом спірного договору є цілісний майновий комплекс колишнього головного заводу ВСО "Югрибсудоремонт", при цьому до складу орендованого майна включено майно, що розташоване на земельних ділянках Севастопольського державного підприємства "Атлантика", а саме: причали №230 та №231, будинок відпочинку на базі відпочинку "Ізумруд" у бух. Ласпі, будинок у піонерському таборі у с. Передове. Позивач зазначає, що включення зазнаних об’єктів до переліку орендованого майна є порушенням статті 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", а предмет оренди взагалі не відповідає ознакам цілісного майнового комплексу. Укладання спірного договору порушує права позивача на ведення підприємницької діяльності.

Перший відповідач заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що державне майно, що виступило предметом оренди за спірним договором, правомірно та у повному обсязі знаходилося у віданні державного органу - Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Севастополю, який правомірно уклав договір оренди з товариством з обмеженою відповідальністю "Судноремонтний завод "Южний Севастополь". Перелік майна, що входить до майнового комплексу колишнього головного заводу ВСО "Югрибсудоремонт", було належним чином визначено державними органами, що підтверджується матеріалами справи.

Другий відповідач проти позову заперечує, підтримує доводи першого відповідача. Зазначає, що позивач не довів знаходження причалів №230 та №231 на території наданої позивачеві земельної ділянки. На думку відповідача причали є гідротехнічними спорудами, розташованими на землях водного фонду, а позивачеві було виділено інші землі, право користування якими не дає підстав для користування майном, що знаходиться на земельній ділянці.

Рішенням господарського суду міста Севастополя від 09.02.2007 (суддя В.Є. Дмитрієв) позов задоволено.

Визнано недійсним договір № 145 оренди державного майна від 02.01.2003, який укладено між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Севастополю та товариством з обмеженою відповідальністю "Судноремонтний завод "Южний Севастополь" предметом якого виступив майновий комплекс колишнього головного заводу ВСО "Югрибсудоремонт".

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Севастополю та товариство з обмеженою відповідальністю "Судноремонтний завод "Южний Севастополь" звернулись до апеляційного господарського суду з апеляційними скаргами в яких просять рішення господарського суду скасувати, в позові - відмовити.

Основний аргумент апеляційних скарг полягає в тому, що господарським судом неповно з'ясовані всі обставини, що мають істотне значення для справи, а також порушені норми матеріального права, а саме: частина 1 статті 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та пункти 8, 11, 12 Методики оцінки вартості об'єктів оренди, затвердженої Кабінетом Міністрів України № 629 від 10.08.1995.

18.04.2007, від Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Севастополю на адресу судовій колегії надійшла мирова угода підписана товариством з обмеженою відповідальністю "Судноремонтний завод "Южний Севастополь", Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Севастополю та Севастопольським державним підприємством "Атлантика". Однак, заявою 19.04.2007 товариство з обмеженою відповідальністю "Судноремонтний завод "Южний Севастополь" відкликало свій підпис на вказаній мировій угоді. У свою чергу заявою від 19.04.2007, Севастопольське державне підприємство "Атлантика" також відмовилось від морової угоди.

Розглянувши матеріали справи повторно в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України,  суд встановив наступне.

Відповідно до наказу №39 від 09.02.1981 Всесоюзного рибопромислового об’єднання Азово-чорноморського басейну "Про створення виробничого об'єднання по ремонту флоту рибної промисловості Азово-Чорноморського басейну" з 01.03.1981 організовано виробниче судоремонтне об'єднання "Югрибсудоремонт" у безпосередньому підпорядкуванні Всесоюзного рибопромислового об’єднання Азово-чорноморського басейну і знаходиться на господарському розрахунку із самостійним розрахунковим рахунком та місцезнаходженням у місті Севастополі на базі Севастопольської судоремонтної філії всесоюзного об'єднання "Атлантика".

Майновий комплекс колишнього головного заводу ВСО "Югрибсудоремонт" відповідно до договору №1-2а від 06.03.1991 перебував в оренді у спільного радянсько-фінського підприємства "Марин інжиніринг сервіс", відповідно до договору №Ф-664 від 21.07.1992 в оренді у Севастопольської філії спільного підприємства "Марин інжиніринг сервіс".

Між регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Севастополю та товариством з обмеженою відповідальністю "Судноремонтний завод "Южний Севастополь" 02.01.2003 укладено договір №145 оренди державного майна, предметом якого виступив майновий комплекс колишнього головного заводу ВСО "Югрибсудоремонт" (далі –"договір №145").

Перелік та вартість майна, яке увійшло до складу предмету оренди визначено в протоколі по результатах інвентаризації, акті оцінки, протоколі акті прийому-передачі орендованого майна від 02.01.2003.

До складу предмету оренди, зокрема, увійшло таке майно, як "причал №142", "причал №143", "база відпочинку "Ізумруд", "будинок для піонерського табору Передове".

Аналіз змісту договору №145 вказує на те, що предметом даного договору є цілісний майновий комплекс.

Матеріали справи свідчать про дотримання сторонами процедури укладання спірного договору, яку передбачено статтею 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Відповідно до частини 1 статті 4 ЗаконуУкраїни "Про оренду державного та комунального майна", об’єктами оренди можуть бути цілісні майнові комплекси підприємств, їх структурних підрозділів (філій, цехів, дільниць).

Зазначена норма Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначає цілісний майновий комплекс як господарський об'єкт з завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг) з наданою йому земельною ділянкою, на якій він розміщений, автономними інженерними комунікаціями, системою енергопостачання.

Тобто, Закон визначає, що невід’ємною складовою цілісного майнового комплексу є земельна ділянка, на якій розміщено комплекс. Із змісту Закону випливає, що майно (рухоме та нерухоме), що входить до складу цілісного майнового комплексу, повинно, по-перше, складати завершений цикл виробництва, та, по-друге, бути розміщено на земельній ділянці, наданій спеціально для розміщення цього майна.

Як випливає із пояснень представників першого та другого відповідача, земельна ділянка, на якій розміщено майновий комплекс колишнього головного заводу ВСО "Югрибсудоремонт", не оформлена належним чином.

Разом з тим, на момент укладання договору №145, частина майна, що було включено до переліку орендовано майна, знаходилася на земельних ділянках, що у визначеному законом порядку були надані у постійне користування Севастопольським державним підприємством "Атлантика", а саме: на підставі державного акту №661 від 12.06.1998, дана земельна ділянка межує із акваторією моря, розташована в місті Севастополі у бух. Камишова, її виділено Севастопольському державному підприємству "Атлантика" для розміщення бази технічного обслуговування флоту, а сусідніми земельними ділянками, що також межують із акваторією моря, є ділянки КП "Шлях Ілліча" та СП "МІС", що підтверджується матеріалами справи.

Зазначений державний акт на право постійного користування землею було оскаржено у судовому порядку товариством з обмеженою відповідальністю "Судноремонтний завод "Южний Севастополь" (справа №39/155) з підстав того, що на зазначеній земельній ділянці розташовано причали №230 та №231, які знаходяться у користуванні товариства з обмеженою відповідальністю "Судноремонтний завод "Южний Севастополь". Справу було розглянуто Вищим адміністративним судом України та 29.11.2006 винесено ухвалу, якою залишено без задоволення касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Судноремонтний завод "Южний Севастополь", а постанову Київського апеляційного господарського суду від 09.06.2005 залишено без змін. У зазначеній ухвалі Вищого адміністративного суду України, зокрема, встановлено, що держаний акт на право постійного користування землею №661 від 12.06.1998 було видано із додержанням вимог законодавства та Севастопольське державне підприємство "Атлантика" є належним землекористувачем. Також, в ухвалі зазначено, що причали №230 та №231 розташовані на земельній ділянці Севастопольського державного підприємства "Атлантика" площею 0,9136 га. Зазначену позицією заявлено та підтримано товариством з обмеженою відповідальністю "Судноремонтний завод "Южний Севастополь". Доказів виділення земельної ділянки водного фонду для обслуговування причалів, відповідно до приписів ст.126 Земельного кодексу України, другий відповідач не надав.

Із зазначених підстав, клопотання другого відповідача, що було заявлене 09.02.2007, про проведення судової експертизи, підлягає відхиленню.

Клопотання другого відповідача про зупинення провадження у справі до розгляду Верховним судом України касаційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Судноремонтний завод "Южний Севастополь" у справі №39/155, не може бути задоволено судом, оскільки заявник не подав належних доказів прийняття Верховним судом України зазначеної касаційної скарги, а судове рішення у справі №39/155 - ухвала Вищого адміністративного суду України від 29.11.2006 - набрала  законної сили.

Окрім того, такі об’єкти, як "база відпочинку "Ізумруд" та "будинок для піонерського табору Передове", не знаходяться на адміністративній території міста Севастополя, а відповідно в ур. Ласпі та с. Передове, відповідно. На момент укладання договору оренди №145 зазначені об’єкти знаходилися на земельних ділянках, які не було виділено для розміщення майнового комплексу колишнього головного заводу ВСО "Югрибсудоремонт". Окрім того, з матеріалів справи не вбачається, що зазначені об’єкти складають завершений цикл виробництва.

Відповідно до статті 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", істотними умовами договору оренди є:

-          об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації);

-          термін, на який укладається договір оренди;

-          орендна плата з урахуванням її індексації;

-          порядок використання амортизаційних відрахувань;

-          відновлення орендованого майна та умови його повернення;

-          виконання зобов'язань;

-          забезпечення виконання зобов'язань - неустойка (штраф, пеня), порука, завдаток, гарантія тощо;

-          порядок здійснення орендодавцем контролю за станом об'єкта оренди;

-          відповідальність сторін;

-          страхування орендарем взятого ним в оренду майна;

-          обов'язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна.

Згідно частині 1 статті 4 Закону об’єктами оренди можуть бути:

-          цілісні майнові комплекси підприємств, їх структурних підрозділів (філій, цехів, дільниць),

-          нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення) та інше окреме індивідуально визначене майно підприємств;

-          майно, що не увійшло до статутних фондів господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації).

Закон відрізняє такі окремі об’єкти оренди, як цілісні майнові комплекси та нерухоме майно. Визначення предмету оренди має бути зроблено безпосередньо в договорі оренди.

Відповідно до частини 1 статті 11112  Господарського процесуального кодексу України  вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Відповідно до  Постанови Вищого господарського суду України від 25.10.2005 у справі № 20-7/059 судами попередніх інстанцій залишено поза увагою ті обставини, що згідно з частиною 1 статті 4 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” таким об’єктом оренди як цілісний майновий комплекс державного підприємства є господарський об’єкт з завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг) з наданою йому земельною ділянкою, на якій він розміщений,  автономними інженерними комунікаціями, системою енергопостачання. Тобто, невід’ємною складовою частиною цілісного майнового комплексу є земельна ділянка, на якій власне і розташований цілісний майновий комплекс.

Відповідно до частини 1 статті 10 цього ж закону однією із істотних умов договору оренди, без якої договір не можна вважати укладеним, є об’єкт оренди (склад і вартість майна).

Водночас з пункту 1.1 договору оренди № 145 від 02.01.2003 вбачається відсутність оформлення з другим відповідачем (орендарем) права користування земельною ділянкою, на якій розташований об’єкт оренди, що вказує на відсутність у орендаря цілісного майнового комплексу правових підстав для користування земельною ділянкою, визначених статтею 93 Земельного кодексу України та, як наслідок, не виключає наявність підстав вважати, що цілісний майновий комплекс як об’єкт оренди (в повному складі) в розумінні частини 1 статті 4 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” фактично не був переданий за оскаржуваним договором оренди.

Отже, судом не спростовано обставини знаходження переданих товариству з обмеженою відповідальністю "Судноремонтний завод "Южний Севастополь" будівель, споруд та устаткування на земельній ділянці, яка на підставі Державних актів №№ 661, 46 на право постійного користування землею (а.с. 37-40 том 1) належить позивачу як державному підприємству.

Невідповідність визначеного в договорі об’єкта оренди (цілісного майнового комплексу) фактично переданому майну (без земельної ділянки) вказує на укладення договору оренди з порушенням вимог частини 1 статті 4 та частини 1 статті 10 Закону України “Про оренду державного та комунального майна”, яке полягає в неправильному визначенні сторонами такої істотної умови як об’єкт оренди - цілісний майновий комплекс.

Тобто, земельна ділянка, яка перебуває у постійному користуванні державного підприємства на підставі державного акта на право постійного користування землею № 661 не може бути передана будь-якій іншій особі (в даному випадку - другому відповідачу) в складі цілісного майнового комплексу без її попереднього вилучення у легітимного землекористувача в порядку, передбаченому земельним законодавством.

Судовою колегією оглянуті оригінали державних актів Севастопольського державного підприємства "Атлантика", які підтверджують наявність у позивача прав на вищезазначені  земельні  ділянки на час розгляду  справи.

Таким чином, стосовно оскаржуваного договору №145, апеляційна інстанція дійшла висновку, що фактичний перелік майна, що міститься у договорі, не відповідає приписам статей 4, 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", що вказує на порушення зазначених норм при укладанні договору.

Договір №145 було укладено 02.01.2003, тобто для визначення його відповідності закону необхідно застосувати норми законодавства України, що були чинними станом на дату укладання договору.

Відповідно до  статті 48 Цивільного кодексу Української РСР, недійсною є  та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемляє особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

Відповідно до статті 42 Конституції України, кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом, держава забезпечує захист конкуренції у підприємницькій діяльності.

Статтею 3 Закону України "Про підприємництво", у редакції, що діяла на момент укладання спірного договору, визначено, що підприємці мають право без обмежень приймати рішення і здійснювати самостійно будь-яку діяльність, що не суперечить чинному законодавству.

Загальні принципи господарювання, визначенні на час прийняття судового рішення, встановлено, зокрема, у статті 6 Господарського кодексу України, відповідно до якого, загальними принципами господарювання в Україні є:

-          забезпечення економічної багатоманітності та рівний захист державою усіх суб'єктів господарювання;

-          свобода підприємницької діяльності у межах, визначених законом;

-          вільний рух капіталів, товарів та послуг на території України;

-          обмеження державного регулювання економічних процесів у зв'язку з необхідністю забезпечення соціальної спрямованості економіки, добросовісної конкуренції у підприємництві, екологічного захисту населення, захисту прав споживачів та безпеки суспільства і держави;

-          захист національного товаровиробника;

-          заборона незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини.

Згідно статті 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

При вказаних обставинах, судова колегія дійшла висновку, що позов Севастопольського державного підприємства "Атлантика" підлягає задоволенню, а договір №145 оренди держаного майна від 02.01.2003, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю "Судноремонтний завод "Южний Севастополь" та регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Севастополю, підлягає визнанню недійсним.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України суд покладає на відповідача витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

На підставі висловленого, апеляційна інстанція вважає, що рішення господарського суду прийнято при правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим воно підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду міста Севастополя від 09.02.2007 у справі № 20-7/059-11/364 залишити без змін.

Апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Севастополю залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Судноремонтний завод "Южний Севастополь" залишити без задоволення.

Головуючий суддя                                                  В.І. Гонтар

Судді                                                                                В.В.Сотула

О.А. Щепанська