ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"06" лютого 2007 р.
Справа № 31-8-11/433-06-12335А

За позовом  Товариство з обмеженою відповідальністю "Спільне підприємство "АКВАВІНТЕКС";

до відповідача  Державний департамент інтелектуальної власності  Державне підприємство "Український інститут  промислової власності"

про визнання нечинним висновку

Суддя Лєсогоров В. М.

Представники:

від позивача: Скачко В.А., Зарицький Д.В. –по довіреності

від відповідачів: Кочерга Д.О. –по довіреності

СУТЬ СПОРУ: про визнання висновку таким, що не відповідає вимогам законодавства, визнання висновку не чинним, визнання, що позначення відповідає умовам надання правової охорони, зобов’язання прийняти та затвердити новий висновок.

16.01.2007 року господарський суд отримав клопотання Державного департаменту інтелектуальної власності про закриття провадження у справі. Клопотання мотивовано тим, що позовні вимоги позивача не належить розглядати в порядку КАС України (адміністративного судочинства).

Відповідно до ст. 10 ЗУ „Про охорону прав на знаки для товарів і послуг” - Експертиза заявки має статус науково-технічної експертизи, складається з формальної експертизи та кваліфікаційної експертизи (експертизи по суті) і проводиться закладом експертизи  відповідно до цього Закону та правил, встановлених на його основі Установою. Кінцеві результати експертизи заявки, що не вважається відкликаною або не відкликана,  відображаються в обгрунтованому висновку експертизи за заявкою, що набирає чинності   після затвердження його Установою.

Відповідно до ст. 3 КАС України - у цьому Кодексі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган  виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому  числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст. 17 КАС України –Компетенція адміністративних судів поширюється на: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до листа Верховного суду України від 26.12.2005 року № 3.2.-2005 – Визначення  поняття  "справа  адміністративної юрисдикції" наведено у статті 3 КАС України, під якою розуміється переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією з сторін є суб'єкт, що здійснює владні управлінські  функції  на  основі  законодавства,  в тому числі на виконання делегованих повноважень. Тобто, справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб'єктами суспільства стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти відповідно зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта. У випадку, якщо суб'єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні  управлінські функції щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору,  такий спір не має встановлених нормами КАС України ознак  справи адміністративної юрисдикції, і, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом. Виходячи з вищезазначеного критерію, можна виокремити певні категорії справ, розгляд яких відповідно до статей 1,  4,  17 КАС України має здійснюватись у порядку  адміністративного судочинства: а) спори  осіб  із  суб'єктом  владних  повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у яких такий суб'єкт своїми владними рішеннями чи діями зобов'язує цих осіб вчиняти певні дії, утримуватись від вчинення певних дій, нести відповідальність. При  цьому  особи  згідно   з нормами чинного законодавства  України  зобов'язані виконувати такі владні рішення чи вимоги суб'єкта владних повноважень.

Таким чином в порядку КАС України підлягають розгляду лише спори за участю суб’єктів владних повноважень за умовою, що у спірних правовідносинах такий суб’єкт здійснював владні функції які створюють публічно –правові відносини.

В розумінні КАС України та ЗУ „Про охорону прав на знаки для товарів і послуг” висновок експертизи по заявці не є рішенням суб’єкта владних повноважень.

В розумінні ЗУ „Про охорону прав на знаки для товарів і послуг” висновок експертизи по заявці є документально оформленим результатом наукового дослідження і має статус науково-технічної експертизи.

Це означає, що висновок експертизи по заявці носить господарський (цивільно –правовий) характер і не створює публічно –правових відносин.

За таких обставин позовні вимоги позивача про визнання висновку експерту по заявці таким, що не відповідає вимогам законодавства та визнання висновку експерту по заявці не чиним не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Позовна вимога позивача про визнання, що позначення відповідає умовам надання правової охорони не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства оскільки відповідне питання врегульовано ЗУ „Про охорону прав на знаки для товарів і послуг” і є господарськими (цивільно –правовим) а не публічно –правовими в зв’язку із тим, що у межах цього питання публічно –правові правовідносини не виникають.

Позовна вимога позивача про зобов’язання прийняти та затвердити новий експертний висновок також не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства оскільки відповідні питання врегульовані ЗУ „Про охорону прав на знаки для товарів і послуг” і є господарськими (цивільно –правовим) а не публічно –правовими в зв’язку із тим, що у межах цих питань публічно –правові правовідносини не виникають.

Відповідно до ст. 157 КАС України - суд закриває провадження у справі: 1) якщо справу   не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

На підставі викладеного слід закрити провадження у справі оскільки справу не належить розглядати в господарському суді в порядку адміністративного судочинства.

Слід роз’яснити позивачу, що він не позбавлений права звернутися до суду з аналогічним позовом в порядку іншого, зокрема господарського судочинства.

Керуючись п.1 ч.1 ст.157, ст.ст. 160, 165  Кодексу адміністративного судочинства  України, суд

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі.

Відповідно до ч.3 ст.157  Кодексу адміністративного судочинства України повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Ухвала може бути оскаржена в порядку ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили у порядку ст.254  Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя                                                                                 Лєсогоров В. М.