Харківський апеляційний господарський суд
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2007 р.                                                           Справа № АС-13/530-06

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Шепітько І.І.,

суддя Лакіза В.В. , суддя Токар М.В.

при секретарі Саутенко К.О.

за участю представників сторін:

позивача –Грачов Ю.Ю. дов. від 29.05.2007 р.,

відповідача -  Малахова Ю.А. дов. №29/10/10-025 від 09.01.2007 р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №1140Х/1-10) на постанову господарського суду Харківської області від 08.02.2007р.  по справі №АС-13/530-06

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Торговий дім Мегабанку”, м. Харків

до  ДПІ у Київському районі м. Харкова, м. Харків

про скасування повідомлень-рішень

встановила:

Постановою господарського суду Харківської області від 08.02.2007р.  по справі №АС-13/530-06 (суддя Водолажська Н.С.) відмовлено в задоволенні позову про скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ Київського району № /1 від 28.07.06 р. та № /2 від 23.08.06 р.

Позивач з постановою господарського суду  не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на  порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить апеляційний суд скасувати постанову господарського суду Харківської області від 08.02.2007р.  по справі №АС-13/530-06 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача. В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що ДПІ у Київському районі м. Харкова мало право визначати штраф за порушення визначення законом граничних строків сплати узгодженої суми податкового зобов’язання протягом 1095 днів починаючи з 22.02.2002 р., 18.05 .2002 р. та 20.08.2000 р. відповідно.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив про те, що оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою та просив суд залишити постанову господарського суду Харківської області від 08.02.2007р.  по справі №АС-13/530-06 без змін, а апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Перевіривши правильність застосування господарським судом Харківської області норм процесуального та матеріального права, доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 195 Кодексу  адміністративного судочинства України, заслухавши суддю-доповідача та представників сторін, колегія суддів  встановила наступне.

Позивач звернувся до господарського суду Харківської області з адміністративним позовом, в якому просив суд скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ Київського району № /1 від 28.07.06 р. та № /2 від 23.08.06 р. про застосування штрафних санкцій в розмірі 3406,86 грн. як неправомірні, посилаючись на положення Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", Інструкції „Про застосування штрафних (фінансових) санкцій органами державної податкової служби", лист ДПА Дніпропетровської області від 09.03.06 р. та постанову ВГС України від 14.04.05 р. по справі № 26/343.

Як вбачається з матеріалів справи,  підставою для прийняття оскаржених податкових повідомлень-рішень є акт від 01.06.06 р. про результати перевірки підприємства позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства з питання своєчасності сплати узгодженої суми податкових зобов’язань по податку на прибуток за період з 30.12.02 р. по 31.12.02 р. За результатами перевірки відповідачем було прийняте податкове повідомлення-рішення №/0 від 19.06.06 р., яке позивачем було оскаржене в межах процедури адміністративного оскарження. Рішенням керівника ДПІ Київського району м. Харкова від 28.07.06 р. про результати розгляду скарги оскаржене податкове повідомлення-рішення було скасовано в частині застосування штрафної санкції в розмірі 6004,3 грн.

З урахуванням результатів розгляду первинної скарги відповідачем було прийняте нове податкове повідомлення-рішення № /1 від 28.07.06 р. про застосування штрафних санкцій в розмірі 3406,86 грн.

Податкове повідомлення-рішення № /1 від 28.07.06 р. було оскаржене позивачем до ДПА Харківської області. Рішенням від 21.08.06 р. (з урахуванням рішення від 09.08.06 р. про подовження строку розгляду скарги) скарга була залишена без задоволення, а оскаржене податкове повідомлення-рішення без змін.

За  результатами розгляду повторної скарги відповідачем було прийняте  податкове повідомлення-рішення № /2 від 23.08.06 р. про застосування штрафних санкцій в розмірі 3406,86 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, в акті перевірки зазначено, що перевіркою встановлено несвоєчасне здійснення сплати позивачем узгодженого податкового зобов'язання по податку на прибуток, нарахованого згідно податкової декларації № 125612 від 11.02.02 р., при цьому відповідачем граничним терміном сплати вказана дата 21.01.02 р., згідно податкової декларації № 29197 від 07.05.02 р. (граничний термін сплати не вказаний), згідно довідки про зміну задекларованої суми у зв'язку з помилкою № 63122 від 09.08.02 р.

За даними відповідача фактична сплата здійснена позивачем по вищевказаним деклараціям та довідці 19.02.02 р. на суму 5,0 грн. та 15.04.02 р. на суму 34500,0 грн., 21.05.02 р. на суму 15500,0 грн. та 30.08.02 р. на суму 11884,0 грн. відповідно, чим були порушені вимоги п. 5.3.1 ст. 5 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами".

Таким чином, ні при розгляді в суді першої інстанції, ні при розгляді справи в суді апеляційної інстанції позивач не заперечував проти порушення ним граничних термінів спати до бюджету податку на прибуток за вказані податкові періоди, але позивач наполягав на тому, що у відповідача не було законних підстав для застосування фінансових санкцій за межами 1095 днів з дня порушення.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 5.1. ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»встановлено, що податкове зобов’язання самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженими з дня подання такої податкової декларації. Зазначене податкове зобов’язання не може бути оскаржене платником податків в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до п.п. 5.3.1. п. 5.3. ст. 5 вищезазначеного закону платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання , зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого п.п. 4.1.4. п. 4.1. ст. 4 цього закону для подання податкової декларації.

Відповідно до п. 17.1.7 п. 17.1. ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов’язання протягом граничних строків, визначених цим законом, такий платник податку зобов’язаний сплатити штраф у таких розмірах:

- при затримці до 30 календарних днів наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Як вже зазначалось, податкове повідомлення-рішення № /1 від 28.07.06 р. було прийняте з урахуванням результатів розгляду первинної скарги. В наданому до матеріалів справи рішенні наведений розрахунок штрафних санкцій на суму 9411,16 грн. Проте він не співпадає з розрахунком, що є додатком до акту перевірки, але відповідає даним, наведеним в описовій частині акту перевірки. При розгляді скарги було встановлено, що відповідачем невірно були встановлені строки проведення платежів, що призвело до зменшення розміру застосованих санкцій. Позивачем вказані висновки відповідача не спростовуються.

Відповідно до п. 15.1.1 ст. 15 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", на який посилається позивач у позові, передбачено, що за винятком випадків, визначених підпунктом 15.1.2 цього пункту, податковий орган має право самостійно визначити суму податкових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Законом, не пізніше закінчення 1095 дня, наступного за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, а у разі, коли така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

Відповідно до п. 1.2. ст. 1 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" податкове зобов'язання - зобов’язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України.

Пунктом 1.5 ст. 1 вищезазначеного Закону чітко зазначено, що штрафна санкція - плата у фіксованій сумі або у вигляді відсотків від суми податкового зобов’язання, яка справляється з платника податків у зв’язку з порушенням ним правил оподаткування, визначених відповідними законами.

Таким чином, посилання позивача на п.п. 15.1.1. п. 15.1. ст. 15 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" є необґрунтованими, оскільки даною нормою встановлені обмеження строків для визначення органами ДПС саме податкових зобов'язань.

Оскільки при застосуванні штрафних санкцій за несвоєчасну сплату узгоджених податкових зобов’язань податкова інспекція не визначала суму податкових зобов’язань з податків, то граничні терміни згідно з п.п.15.1.1 п.15.1 ст.15 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" не враховуються.

Таким чином, враховуючи, що позивач не надав суду доказів, які б спростовували наявність фактів несвоєчасної сплати до бюджету податку на прибуток за відповідні звітні періоди 2002 р., а проведений розрахунок штрафних (фінансових) санкцій (з урахуванням результатів розгляду первинної скарги) відповідає приписам чинного законодавства і право відповідача на застосування цих санкцій не обмежено у строках, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги позивача є неправомірними і задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного судова колегія вважає, що постанова господарського суду Харківської області від 08.02.2007р.  по справі №АС-13/530-06  прийнята у відповідності до вимог чинного законодавства та матеріалів справи, господарський суд правильно застосував норми процесуального та матеріального права, у зв’язку з чим,  постанова господарського суду Харківської області від 08.02.2007 року  підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга позивача –залишенню без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись статтями 195, 196, п. 1 ст. 198, п.1 ч.1 статті 205, статтями 206, 209, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів апеляційного господарського суду, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Постанову господарського суду Харківської області від 08.02.2007р.  по справі №АС-13/530-06  залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили  з моменту  проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня складення ухвали у повному обсязі.

Справу направити до господарського суду Харківської області.

Ухвалу складено у повному обсязі 31 травня 2007 р.

Головуючий суддя                                                                Шепітько І.І.

суддя                                                               Лакіза В.В.

суддя                                                              Токар М.В.