КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2007                                                                                           № 38/397

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Отрюха  Б.В.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача: Баланчук С.О. - юрист

від відповідача: СавелїчевО.В.  -  юрист, Брень О.П. - юрист

від 3-ої особи: нез«явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Нікор Індастрі"

на рішення Господарського суду м.Києва від 27.02.2007

у справі № 38/397

за позовом                               ВАТ "Завод "Артемполізварювання"

до                                                   Товариство з обмеженою відповідальністю "Нікор Індастрі"

третя особа відповідача           ЗАТ "Крафт Фудз Україна"

про                                                  стягнення 44995,60 грн.

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікор Індастрі»

до Відкритого акціонерного товариства «Завод»Артемполізварювання»

3-я особа: Закрите акціонерне товариство «Крафт Фудз Україна»

про  стягнення 1 810, 00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 27.02.2007р. по справі №38/397  первісний позов задоволено повністю. На підставі рішення суду з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в сумі 38 225 грн. 00 коп., державне мито в сумі 382,25 грн. та 100грн. 24 коп. витрати на інформаційно-технічне забезпечення  судового процесу.

В задоволенні зустрічного позову Товариству з обмеженою відповідальністю «Нікор Індастрі» відмовлено повністю.

Відповідач, не погоджуючись з прийнятим рішенням, звернувся з апеляційною  скаргою, просить його скасувати, оскільки вважає, що судом прийнято рішення, яке не відповідає  обставинам справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що позивачем не надано доказів, що сторони дійшли згоди стосовно всіх істотних умов договору. Договори підряду з позивачем не були укладені, а тому не породжують для сторін жодних зобов»язань. Відповідач вважає, що позивачем не надано належних доказів замовлення, передачі та одержання відповідачем товару, переліченого у накладних №1 від 02.01.03р., №1-1 від 08.01.03р., №2 від 09.01.03р., №3 від 10.01.03р., №5 від 20.01.03р., №7 від 23.01.03р., а тому вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, колегія встановила наступне.

23.10.2002р. замовленням №25 відповідач замовив позивачу виготовлення та поставку фірмових стелажів під каву КФУ в кількості 200 шт. Згідно вказаного замовлення поставка здійснюється на склад КФУ, Чіпсова фабрика, вул. Польова, 7, с. Старі Петрівці, Вишгородський р-н.

10.12.2002р. відповідач за замовленням № 35 замовив позивачу баннер-стрейч в кількості 20 комплектів, що підтверджується замовленням № 35.

02.04.2003р. Відповідач за замовленням №11 замовив Позивачу продукцію - підвіска для м'яса в кількості 30 комплектів, в комплект входить підвіска і 20 крючків, що підтверджується замовленням №11. Вказані замовлення були підписані директором відповідача Погодаєвим С. та передані позивачу факсимільним зв'язком.

Відповідно до ст.. 154 Цивільного кодексу УРСР, чинного на момент виникнення спірних правовідносин,  якщо згідно з законом або угодою сторін договір повинен бути укладений в письмовій формі, він може бути укладений як шляхом складання одного документа, підписаного сторонами, так і шляхом обміну листами, телеграмами, телефонограмами та ін., підписаними стороною, яка їх надсилає.

Позивач, згідно накладних №1 від 02.01.03р. (20 шт.), №1-1 від 08.01.03р. (25 шт.), №2 від 09.01.03р. (50 шт.), №3 від 10.01.03р. (23 шт.), №5 від 20.01.03р. (73 шт.), №7 від 23.01.03р. (29 шт.), №39 від 15.05.03р., №47 від 23.05.03р., №56 від 02.06.03р., №60 від 06.06.03р., поставив відповідачу продукцію на загальну суму 54585,60 грн., що також підтверджується довіреностями на отримання товару.

Відповідач у поданих поясненнях підтвердив факт отримання ним продукції лише за накладними №39 від 15.05.03р., №47 від 23.05.03р., №56 від 02.06.03р., №60 від 06.06.03р.

Відповідач розрахувався з позивачем за отриманий товар частково в сумі 16360 грн., що підтверджується банківськими виписками та іншими матеріалами справи. При цьому, платежі здійснювались відповідачем з призначенням, як оплата за виготовлення металоконструкцій торгівельного обладнання за накладними №1 від 02.01.03р.. №2 від 09.01.03р. Пізніше 02.09.05р. та 13.09.2005р. вже після порушення провадження у справі відповідач направив у свій обслуговуючий банк лист про зміну вказаних призначень платежів, як попередню оплату за виготовлення флагштоків та підвісок для м'яса.

Відповідно до ст.151 Цивільного кодексу УРСР в силу зобов'язання одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як-от: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші та інше або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з договору або інших підстав, зазначених у статті 4 цього Кодексу.

Згідно ст..ст. 161, 162 Цивільного кодексу УРСР зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускається, за винятком випадків, передбачених законом.

Відповідно до п.4 Прикінцевих положень ЦК України, що набрав чинності 01.01.2004р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо  цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Також, відповідно до п.4 Прикінцевих положень ГК України, що набрав чинності  01.01.2004р. Господарський кодекс України застосовується до господарських відносин, що виникли після набрання ним чинності.

До господарських відносин, що виникли до набрання чинності відповідними положеннями  Господарського кодексу України, зазначені положення застосовуються щодо тих прав і обов’язків, які продовжують існувати або виникли після набрання чинності цими положеннями.

Відповідно до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України, зобов’язання повинні виконуватись належним чином та в установлений строк згідно умов договору, не допускаються  одностороння відмова від виконання зобов’язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов’язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

01.06.2005р. за № 06/5483 позивачем на адресу відповідача була направлена вимога про сплату вартості за поставлену продукцію та отриманих послуг на суму 44495,60 грн.

Відповідач не розрахувався з позивачем за отриманий товар, заборгованість не сплатив.

Колегія вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості  за поставлену продукцію в сумі 38 225,60 грн. обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню.

23.10.2002р. (в той же день коли Відповідач направив Позивачу замовлення №25 на виготовлення та поставку фірмових стелажів під каву КФУ в кількості 200 шт.) між відповідачем та третьою особою був укладений контракт №ЬС 0210-1392 відповідно до умов якого відповідач зобов'язався поставити третій особі товар на умовах Чіпсова фабрика, вул. Польова, 7, Вишгородський р-н, с. Старі Петрівці.

На виконання умов вказаного контракту третя особа згідно накладних №1-в від 08.01.03р. (25 шт.), №2-в від 13.01.03р. (25 шт.), №3-в від 13.01.03р. (25 шт.), №4-в від 16.01.03р. (23 шт.), №6-в від 24.01.03р. (34 шт.), №7-в від 24.01.03р. (39 шт.), №8-в від 27.01.03р. (29 шт.), отримала від відповідача продукцію (полиці на 4-рівня МХ) в кількості 200 шт., що  підтверджується рішенням Господарського суду Сумської області віл 16.09.2004р. у справі №5/173-04.

Відповідно до ст. 35ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішені спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

18.02.2003р. відповідач направив на адресу третьої особи лист №31-О2-в в якому зазначено, що відповідачем розглянуто можливість доробки виготовлених раніше стелажів та відправляється на розгляд варіант рішення з кресленням стелажу  на 4 полиці.

03.09.2003р. відповідач направив позивачу на підписання договір № 99-09-п, відповідно до якого відповідач доручає, а позивач зобов'язується виконати роботи з виправлення дефектів та доробки раніше виготовлених та поставлених позивачем металевих стелажів на 4 рівня для торгової марки Максвел Хауз в кількості 200 шт. згідно з додатком №1 до даного договору та затвердженим відповідачем зразку стелажу.

Додаток №1 до вказаного договору містить креслення раніше виготовлених та поставлених стелажів на 4 полиці, яке співпадає з кресленням на листі, яке відповідач направляв третій особі на доробку вказаних стелажів.

25.05.2004р. відповідачем на адресу третьої особи була направлена претензія щодо вимоги перерахувати на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 39553,50 грн. за поставлений за договором від 23.10.2002р. №ЬС 0210-1392 товар. У вказаній претензії відповідач зазначив, що 23.10.2002р. між відповідачем та третьою особою був укладений договір №ЬС 0210-1392 на поставку 200 шт. полиць на 4 рівні МХ. Відповідачем свої зобов'язання по договору були виконані у повному обсязі, відповідачем було поставлено, а третьою особою було отримано 200 шт. полиць на 4 рівні МХ.

Рішенням Господарського суду Сумської області віл 16.09.2004р. у справі №5/173-04 з третьої особи  стягнуто на користь відповідача заборгованість в сумі 39 553,50 грн. за договором від 23.10.2002р. №ЬС 0210-1392.

Згідно з висновком судово-почеркознавчої експертизи №1430 від 03.08.2006р. підписи від імені Погодаєва С.А. на накладних №1 від 02.01.03р., №1-1 від 08.01.03р., №2 від 09.01.03р., №3 від 10.01.03р., №5 від 20.01.03р., №7 від 23.01.03р., на довіреностях МАЙ №546187, МАЙ №545186 виконані однією особою, при цьому цією особою є не Погодаєв С.А., а якась інша особа з наслідуванням підпису Погодаєва С.А.

Згідно висновку судово-бухгалтерської експертизи №8922 встановити чи підтверджується документально отримання Відповідачем від Позивача товару за накладними №1 від 02.01.03р., №1-1 від 08.01.03р., №2 від 09.01.03р., №3 від 10.01.03р., №5 від 20.01.03р., №7 від 23.01.03р. не видається можливим.

При цьому у вказаному висновку експерт встановив, що загальна сума приведених позивачем податкових накладних становить 40 035,60 грн., така ж сума вказана і в представлених на дослідження копіях аркушів книги обліку придбання товарів (робіт, послуг) відповідача від 15.07.2002р. №366/1. Експертом зіставлялись дані, вказані у представлених на дослідження видаткових накладних за номерами 1 від 02.01.03р.. 1-1 від 09.01.03р., 2 від 09.01.03р., 3 від 10.01.03р., 5 від 20.01.03р., 7 від 23.01.03р. Вказані накладні відрізняються за графою, що має назву - "за довіреністю", проте, найменування товару, одиниця виміру, кількість, ціна та сума співпадають.

Враховуючи вищевикладене, колегія приходить до висновку, що відповідач придбав у позивача стелажі для їх продажу третій особі. Дані стелажі були виготовлені позивачем та поставлені відповідачу на умовах склад третьої особи - Чіпсова фабрика, вул. Польова, 7, с. Старі Петрівці, Вишгородський р-н. За зазначені стелажі відповідач розрахувався з позивачем частково. В подальшому відповідач проводив з позивачем переговори з приводу доробки позивачем поставлених ним раніше вказаних стелажів.

Передача товару була оформлена накладними №1 від 02.01.03р., №1-1 від 08.01.03р., №2 від 09.01.03р., №3 від 10.01.03р., №5 від 20.01.03р., №7 від 23.01.03р., які з боку відповідача були підписані невстановленою особою, проте факт отримання відповідачем вказаних стелажів підтверджується книгою обліку придбання товарів (робіт, послуг) відповідача, платіжними дорученнями відповідача про часткову оплату вартості стелажів, фактом отримання вказаних стелажів позивача третьою особою від відповідача, та пропозиціями відповідача укласти з позивачем договір на доробку вказаних стелажів.

За таких обставин колегія приходить до висновку, що відповідач фактично отримав від позивача продукцію за накладними №1, №1-1, №2, №3, №5, №7 на суму 40035,60 грн. Таким чином, доводи відповідача з посиланням на висновок судово-почеркознавчої експертизи №1430 від 03.08.2006р. колегією до уваги не приймаються.

Відповідно до ст. 42 ГПК України висновок судового експерта для господарського суду  не є обов»язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими ст.43 ГПК України. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об»активному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Колегія не  приймає до уваги доводи відповідача про те, що ним був направлений лист до АКБ "Інтеграл" про виправлення помилок, які допущені в платіжних дорученнях від 20.02.2003р., №10 від 04.03.2003р., №1 від 14.01.2003р., №21 від 23.05.2003р.. №13 від 25.03.2003р., №18 від 07.05.2003р. (на які посилається Позивач) в графі призначення платежу виходячи з наступного.

Згідно листа Національного банку України від 26.09.2005р.  "Про  виправлення  у розрахунковому документі" відповідно  до  пункту 32.3   статті  32  Закону України   "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банки зобов'язані виконувати доручення клієнтів, що містяться в документах на переказ, відповідно до реквізитів цих документів з урахуванням положень, встановлених пунктом 22.6 статті 22 цього Закону. Відповідальність за відповідність інформації, зазначеної в документі на переказ, суті операції, щодо яке здійснюється переказ, згідно з пунктом 33.2 цього Закону, несе платник. Пунктом 2. Інструкції про  безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 р. N 22 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 р. за N 377/8976 (далі - Інструкція), установлю що банк не має права робити виправлення в розрахунковому документі клієнта, за винятком випадків,   обумовлених   нормативно-правовими   актами   НБУ,   які   можуть   стосуватися, зокрема, зміни з ініціативи банку платника номера рахунку платника, назви та коду банку платника, при частковому виконанні платіжної вимоги. Внесення банком змін до реквізиту платіжного    доручення    "Призначення    платежу"    нормативно-правовими    актами    не передбачається. Цей реквізит заповнюється платником таким чином, щоб надати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України і несе за неї відповідальність. Заповнення цього реквізиту банки перевіряють лише за зовнішніми ознаками (пункт 3.8 глави 3 Інструкції). Разом з тим згідно з пунктом 2.29 Інструкції платник має право в будь-який час до списання платежу і рахунку відкликати з банку, що його обслуговує, платіжне доручення в порядку, визначеному внутрішніми правилами цього банку, і оформити нове з необхідними змінами. Питання щодо внесення змін до реквізиту "Призначення платежу" платіжного доручення після зарахування коштів на рахунок отримувача має вирішуватися між платником та отримувачем коштів у порядку, узгодженому між ними, оскільки пунктом 1.24 глави 1 Інструкції визначено, що спори між платниками і отримувачами коштів з питань проведення розрахунків вирішуються ними без участі банків.

З вказаного вище випливає, що відповідальність за відповідність інформації, зазначеної на переказ, суті операції несе платник; банк не має право робити виправлення в розрахунковому документі (платіжному дорученні) клієнта; платник має право до списання платежу з рахунку відкликати з банку платіжне доручення; після зарахування коштів на рахунок одержувача, питання про внесення змін до реквізиту "Призначення платежу" має вирішуватись між платником та отримувачем коштів.

Таким чином, відповідач, після виявлення помилки у вказаних вище платіжних дорученнях в графі "Призначення платежу" повинен був до списання коштів з рахунку відкликати ці платіжні доручення, а у разі отримання коштів позивачем за вказаними дорученнями вирішити це питання безпосередньо з позивачем. На підтвердження вчинення вищезазначених дій відповідачем не було подано суду будь-яких документів.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається  як на підставу своїх вимог і заперечень.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, дії по виправленню призначення платежу було зроблено відповідачем вже після порушення провадження у даній справі.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія погоджується з висновком місцевого суду щодо задоволення основного позову та вважає, що рішення обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже підстав для його скасування в частині задоволення основного позову не вбачається.

Щодо зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікор Індастрі» до Відкритого акціонерного товариства «Завод»Артемполізварювання» про  стягнення 1 810, 00 грн. він задоволенню не підлягає виходячи з того, що відповідач має заборгованість перед позивачем в сумі 38225 грн. 00 коп., а кошти, які сплачувались відповідачем зараховувались позивачем у погашення заборгованості за отриману продукцію від позивача.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення  Господарського суду м.Києва відповідає обставинам справи і чинному  законодавству, а отже підстав для  його  скасування або зміни не вбачається, в зв’язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікор Індастрі»  залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду м.Києва  від 27.02.2007 року по справі № 38/397  залишити без змін.

Матеріали справи № 38/397 повернути  Господарському суду  м.Києва.

Головуючий суддя

Судді

11.06.07 (відправлено)