АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2007
№ 05-5-40/255

Київський апеляційний господарський суд у
складі колегії суддів:

головуючого:                              Губенко Н.М.

суддів:
Барицької  Т.Л.

Ропій  Л.М.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Бавіна О.С. - представник (дов.
б/н від 19.12.2006);

від відповідача 1 - Побединський О.І. -
представник (дов. б/н від 19.03.2007);

від відповідача 2 - Безкоровайна
О.А. - головний спеціаліст (дов. № 24-17/25 від 16.12.2005);

розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Центр тендерних
процедур”

на ухвалу Господарського суду м.Києва від
19.12.2006

у справі № 05-5-40/255 (Смірнова Л.Г.)

за позовом                               Товариства з
обмеженою відповідальністю „Центр тендерних процедур”

до                                                   1.
Товариства з обмеженою відповідальністю „Мнемософт”

2. Міністерства економіки України

про
зобов"язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду м. Києва від
19.12.2006 у справі № 05-5-40/255 позовну заяву Товариства з обмеженою
відповідальністю „Центр тендерних процедур” до Товариства з обмеженою
відповідальністю „Мнемософт” та Міністерства економіки України про зобов'язання
вчинити дії, повернуто без розгляду на підставі п. п. 4, 10 ст. 63 ГПК України.

Не погоджуючись з вищезазначеною
ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю „Центр тендерних процедур”
звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду м. Києва  від 19.12.2006, а справу № 05-5-40/255
направити на розгляд до Господарського суду м. Києва, оскільки вважає її
незаконною та необґрунтованою.

Підстави апеляційної скарги
обґрунтовуються наступними доводами.

Відповідно до п. 3.3 роз'яснень
Вищого арбітражного суду України від 18.09.1997 № 02-5/289 господарським судам
не слід допускати повернення позовних заяв у разі подання як доказу сплати
державного мита платіжних доручень, що відповідають вимогам Інструкції про
порядок обчислення та справляння державного мита. У разі виникнення сумнівів
щодо надходження і зарахування державного мита до Державного бюджету України
місцевий господарський суд має право згідно із п. 4 ст. 64 ГПК України
витребувати від позивача відповідне підтвердження територіального органу
Державного казначейства України.

У відзиві на апеляційну скаргу
Товариство з обмеженою відповідальністю „Мнемософт” просить відхилити позов
Товариства з обмеженою відповідальністю „Центр тендерних процедур”, як такий,
що є необґрунтованим та не відповідає чинному законодавству України. Інших
заперечень, а саме стосовно апеляційної скарги Товариства з обмеженою
відповідальністю „Центр тендерних процедур” на ухвалу про повернення позовної
заяви у відзиві не наведено.

Міністерство економіки України у
відзиві за № 24-17/38 від 20.03.2007 на апеляційну скаргу стверджує, що
платіжне доручення № 1694 від 08.12.2006 не містить напису кредитної установи
про зарахування в дохід бюджету державного мита, отже, таке платіжне доручення
не є належним доказом сплати позивачем державного мита у встановленому порядку
та розмірі, а тому відповідно до п. 5.2 роз'яснення президії Вищого
арбітражного суду України від 04.03.1998, якщо стороною не подано доказів
сплати державного мита у встановленому порядку та розмірі або документів, що
свідчать про звільнення від його сплати, заява до розгляду не приймається і
господарський суд з посиланням на п. 4 ст. 63 ГПК України зобов'язаний
повернути її заявникові без розгляду.

При розгляді апеляційної скарги
колегією суддів були заслухані пояснення представника сторін, досліджені наявні
матеріали справи та встановлено наступне.

Ухвалою Господарського суду м.
Києва  від 19.12.2006 у справі №
05-5-40/255 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю „Центр
тендерних процедур” до Товариства з обмеженою відповідальністю „Мнемософт” про
зобов'язання вчинити дії повернуто без розгляду на підставі п. п.4, 10 ст. 63
ГПК України.

Ухвала мотивована тим, що платіжні
доручення за № 1694 від 08.12.2006 та за № 1695 від 08.12.2006 не відповідають
вимогам Інструкції „Про безготівкові розрахунки в Україні у національній
валюті”, затвердженої постановою Правління НБУ від 21.01.2004 за № 22, а тому
не можуть бути прийняті судом як належні докази сплати державного мита та
витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Із висновком суду першої інстанції
немає підстав погодитися, враховуючи наступні обставини.

Згідно із п. 3 ст. 57 ГПК України
до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату державного мита
у встановлених порядку і розмірі.

Відповідно до частини 1 статті 46
Господарського процесуального кодексу України державне мито сплачується чи
стягується в доход державного бюджету України в порядку і розмірі, встановлених
законодавством України. Згідно з частиною 4 статті 7 Декрету Кабінету Міністрів
України "Про державне мито" від 21.01.1993 року № 7-93 із змінами і
доповненнями порядок сплати державного мита встановлюється Міністерством
фінансів України. Пунктом 14 Інструкції передбачено, що при перерахуванні
державного мита з рахунку платника до документа, щодо якого вчинюється
відповідна дія, додається останній примірник платіжного доручення з написом
(поміткою) кредитної установи такого змісту: "Зараховано в дохід бюджету
______ грн. (дата)". Цей напис скріплюється першим і другим підписами
посадових осіб і відбитком печатки кредитної установи з відміткою дати
виконання платіжного доручення..

Як вбачається із матеріалів справи
позивачем до позовної заяви було додано платіжне доручення № 1694 від
08.12.2006 на лицьовій стороні якого одержувачем державного мита в сумі 85,00
грн, зазначено ВДК у Шевченківському районі м. Києва, МФО 820019, код ЗКПО
260054685, банк одержувача УДК у м. Києві, р/р 0011, код, а на
зворотній - вчинено напис про зарахування мита в сумі 85,00 грн в доход
бюджету, скріплений першим і другим підписами посадових осіб кредитної
установи.

Твердження Міністерства економіки
України у відзиві на апеляційну скаргу про те, що на платіжному дорученні №
1694 від 08.12.2006 не міститься напису кредитної установи про зарахування в
доход бюджету державного мита не обґрунтоване, оскільки в матеріалах справи
наявне платіжне доручення № 1694 від 08.12.2006 оформлене у відповідності з
вимогами чинного законодавства, оскільки крім дати виконання платіжного
доручення, відтиску печатки кредитної установи, платіжне доручення  № 1694 від 08.12.2006 містить скріплений
двома підписами посадових осіб банківської установи напис про зарахування
державного мита у сумі 85,00 грн. до бюджету та зазначено рахунок на який
направлено кошти.

Крім того, колегія суддів зазначає,
що відповідно до пункту 5 роз'яснення президії Вищого арбітражного суду України
від 04.03.1998 року № 02-5/78  однією з
основних умов, за якої господарський суд приймає заяву до розгляду, є факт
надходження державного мита до державного бюджету України господарський суд у
разі виникнення сумнівів  щодо
надходження і зарахування державного мита до державного бюджету вправі
витребувати від позивача відповідне підтвердження територіального органу
казначейства, якому державне мито перераховано, про що зазначається в ухвалі
про порушення провадження у справі.

Відповідно до п. 10 ст. 63 ГПК
України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду,
якщо не подано доказів сплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

Згідно із  Інструкцію „Про безготівкові розрахунки в
Україні у національній валюті” затвердженої постановою Правління НБУ від
21.01.2004 за № 22, банки перевіряють відповідність заповнення реквізитів
розрахункових документів клієнтів та у разі, якщо у розрахункових документах
реквізити заповнені із порушенням вимог даної Інструкції,  повертають їх без виконання.

До позовної заяви Товариством з
обмеженою відповідальністю „Центр тендерних процедур” додано платіжне доручення
№ 1695 від 08.12.2006 на лицьовій стороні якого одержувачем витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118 грн.  зазначено одержувача - Судово-інформаційний
центр, банк одержувача ВАТ „Банк Універсальний”, м. Львів, р/р 0001,
також наявний відтиск печатки кредитної установи та підпис щодо проведення
платежу з банком.

В матеріалах справи відсутні докази
повернення платіжного доручення без виконання.

Отже, виходячи з вищевикладеного,
апеляційний господарський суд не погоджується з висновком господарського суду
першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку, що при поданні позовної заяви із доданими до неї документами
позивачем не було допущено порушень, передбачених п. п. 4, 10 ст. 63 ГПК
України, тому ухвала місцевого суду підлягає скасуванню, а справа направленню
до Господарського суду м. Києва для розгляду по суті.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 104,
105, 106 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю „Центр тендерних процедур” на ухвалу Господарського суду м.
Києва від 19.12.2006 у справі  № 05-5-40/255  задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду м.
Києва від 19.12.2006 у справі  №
05-5-40/255 скасувати.

3. Справу № 05-5-40/255 передати
для розгляду по суті Господарському суду м. Києва.

Головуючий суддя                                                                      Губенко
Н.М.

Судді
Барицька  Т.Л.

Ропій  Л.М.

26.03.07 (відправлено)