суд
______________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "11" січня 2007 р.
Справа № 16/130-НА

Господарський суд Житомирської області у складі:

Судді Гансецького В.П.

при секретарі Байдала І.Г.

за участю представників сторін

від позивача ОСОБА_1, паспорт НОМЕР_1від 26.03.97р.

від відповідача Пашинський Ю.А., дов.№ 10907/10 від
14.09.06р., Дідківська М.В., дов.№ 10676/10 від 11.09.06р., ОСОБА_3, дов.№
160/10 від 10.01.07р., ОСОБА_4, дов.№ 159/10 від 10.01.07р.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі справу за
позовом Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи
ОСОБА_1(м.Коростень)

до Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції
(м.Коростень)

про визнання нечинним рішення від 17.07.06р. № НОМЕР_2

Позивач звернувся з позовом про визнання нечинним рішення від
17.07.06р. №НОМЕР_2 Коростенської ОДПІ про застосування штрафних (фінансових)
санкцій в сумі 4848,60 грн.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив
визнати нечинним  оспорюване рішення як
безпідставне, оскільки воно суперечить чинному законодавству та фактичним
обставинам справи.

Відповідач у відзиві на позов від 10.01.07р. №НОМЕР_3 (а.с.19,20)
та його представники в судовому засіданні проти заявлених вимог заперечили,
зокрема зазначили, що перевіркою у позивача виявлено невідповідність суми
готівкових коштів, яка знаходилась на місці проведення розрахунків денному
звіту реєстратора розрахункових операцій, що є порушенням Закону України
"Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг", а тому оскаржуване рішення є законним
і підстави для його скасування відсутні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін,
дослідивши наявні у справі докази, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

05 липня 2006 року працівниками відповідача проведена перевірка
щодо контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері готівкового та
безготівкового обігу в павільйоні, який знаходиться за адресою:АДРЕСА_1 та
належить позивачу.

За наслідками вказаної перевірки складено Акт №НОМЕР_4 від
05.07.06р.(а.с.6), згідно якого перевіряючими встановлено порушення вимог п.13
ст.3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій
у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.95р. №
265/95-ВР (далі Закон), а саме невідповідність суми готівкових коштів, які
знаходились на місці проведення розрахунків денному звіту реєстратора
розрахункових операцій. Так, в поточному звіті РРО зазначена сума 76,00 грн., а
сума готівкових коштів, що знаходилась на місці проведення розрахунків
становила 1045,72 грн. Тобто, невідповідність склала 969,72 грн. (1045,72 -
76,00).

У зв'язку з цим, відповідачем зроблено висновок, що позивачем
порушено п.13 ст.3  Закону, тобто, що
суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або  в  безготівковій
формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу  товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані забезпечувати
відповідність сум  готівкових коштів на
місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті
реєстратора розрахункових операцій, а у випадку використання розрахункової  книжки - загальній сумі продажу за
розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня.

На підставі вказаного Акта перевірки та відповідно до ст.22
Закону, яка передбачає, що у разі невідповідності суми готівкових коштів на
місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті... до
суб'єктів   підприємницької   діяльності застосовується фінансова санкція
у п'ятикратному розмірі суми, на яку виявлено невідповідність, - відповідачем
прийнято рішення від 17.07.06р. №НОМЕР_2 про застосування до ОСОБА_1штрафних
(фінансових) санкцій в сумі 4848,60 грн. (969,72 х 5)(а.с.5).

Господарський суд вважає, що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

З матеріалів справи, пояснень позивача та письмових пояснень
свідка ОСОБА_2 вбачається наступне:

У приміщенні, де проводилась перевірка, у позивача - ОСОБА_1працює
продавцем ОСОБА_2

Під час проведення перевірки перевіряючими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 була
здійснена контрольна закупка, під час якої, в рахунок оплати товару продавцю
ОСОБА_2 була передана купюра номіналом 100 гривень.

В своїх поясненнях працівники відповідача, що здійснювали
перевірку, зазначили, що продавець вказані гроші не поклала до РРО, а взявши із
суміжного приміщення коробку, поклала до неї купюру отриману за товар і,
повернувшись до касового апарату, відрахувала здачу із скриньки, яка
знаходилась під РРО.

На цій підставі, перевіряючими був зроблений висновок, що
продавець провела розрахунки з використанням коштів, які знаходились у двох
місцях - у коробці в суміжному приміщенні та у скриньці під РРО.

Оскільки обидві суми коштів належать підприємцю ОСОБА_1,
перевіряючими під час визначення загальної суми готівкових коштів, яка
знаходилась на місці проведення розрахунків, були враховані кошти, які
знаходились у підсобному приміщенні та у скриньці під РРО як єдина сума, що
знаходилась на місці проведення розрахунків, тобто визначили порушення
позивачем п.13 ст.3 Закону.

Натомість, з письмових пояснень позивача (а.с.27,31) вбачається,
що виявлена перевіряючими невідповідність готівкових коштів на місці проведення
розрахунків з денним звітом РРО пояснюється тим, що перевіряючими були
враховані кошти, які знаходились в підсобному приміщенні, яке не відноситься до
місця проведення розрахунків. Позивач також пояснив, що дані кошти в сумі
969,72 грн. були ним залишені продавцю для розрахунку з постачальниками за придбані
товари.

Свою позицію позивач підтвердив відповідним чеком і квитанцією
(а.с.29) та складеним планом-схемою внутрішнього розташування предметів у
павільоні, де проводилась перевірка (а.с.7).

З вказаного плану-схеми, щодо правильності якого від відповідача
не надійшло жодних заперечень, вбачається, що кошти, які кваліфіковані
перевіряючими як непроведені через РРО, знаходились в іншому приміщені
(підсобному), а не на місці проведення розрахунків.

Перевіряючі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердили
факт знаходження цих (не проведених через РРО) коштів на момент перевірки в
підсобному приміщенні.

В свою чергу продавець ОСОБА_2 в своїх поясненннях (а.с.26,30)
стосовно даних фактів також підтвердила, що кошти в сумі 969,72 грн. були
залишені їй ОСОБА_1 для того, щоб провести розрахунок за отриманий товар.

ОСОБА_2 також пояснила, що перевіряючими було закуплено товар на
суму 22,50 грн. і розрахувалися купюрою номіналом 100 грн., а у зв'язку з тим,
що в касі знаходилось тільки 76,00 грн., вона вирішила розміняти гривні в
підсобному приміщенні, де були залишені гроші ОСОБА_1 для розрахунку за товар.
Після розміну грошей продавець віддала покупцеві здачу 77,70 грн., а решту
22,50 грн. поклала в касу, а купюру номіналом 100 грн. - в підсобне приміщення.

Слід зазначити, що свої перші пояснення ОСОБА_1 та продавець
ОСОБА_2 написали письмово перевіряючим на їх вимогу під час проведення
перевірки, тобто 05.07.06р. (а.с.26,27). При цьому у них була відсутня
можливість змовитися з метою введення перевіряючих в оману, оскільки, як
зазначено позивачем в судовому засіданні, його викликали з дому до павільону.

Судом також враховується той факт, що продавець відмовилась
підписати "Опис наявних готівкових коштів, які знаходились на місці
проведення розрахунків", в який перевіряючими були внесені й кошти з
підсобного приміщення (а.с.25).

Як вбачається з вказаного Акту перевірки, інших порушень, крім
зазначеного, перевіряючими встановлено не було.

Відповідно до останнього абзацу ст.2 Закону України "Про
застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг" від 06.07.95р. № 265/95-ВР, під місцем проведення
розрахунків слід розуміти - місце, де здійснюються розрахунки із покупцем за
продані товари (надані послуги) та зберігаються отримані за реалізовані товари
(надані послуги) готівкові кошти, а також місце отримання покупцем попередньо
оплачених товарів (послуг) із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків,
жетонів тощо.

У зв'язку з цим, суд погоджується з позивачем стосовно того, що
кошти, які знаходились в підсобному приміщенні не можна об'єднувати з
готівковими коштами, які знаходились на місці проведення розрахунків, оскільки
підсобне приміщення, в якому вони зберігались, не є місцем проведення
розрахунків ні фактично, ні за визначенням.

Крім того, суд вважає за необхідне також зазначити наступне.

Відповідно до п.1 ст.11 Закону України "Про державну
податкову службу в Україні" від 04.12.90р. №509-ХІІ, органи державної
податкової служби у випадках, в межах компетенції та у порядку, встановлених
законами України, мають право здійснювати документальні невиїзні перевірки (на
підставі поданих податкових декларацій, звітів та інших документів, пов'язаних
з нарахуванням і сплатою податків та зборів (обов'язкових платежів) незалежно
від способу їх подачі), а також планові та позапланові виїзні перевірки
своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податків та зборів
(обов'язкових платежів), додержання валютного законодавства юридичними особами,
їх філіями, відділеннями, іншими відокремленими підрозділами, що не мають
статусу юридичної особи, а також фізичними особами, які мають статус суб'єктів
підприємницької діяльності чи не мають такого статусу, на яких згідно із
законами України покладено обов'язок утримувати та/або сплачувати податки і
збори (обов'язкові платежі), крім Національного банку України та його установ.

З матеріалів справи та пояснень представників відповідача
(перевіряючих) вбачається, що вищезазначена перевірка була позаплановою.

Відповідно до ч.4 ст.16 Закону України "Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування
та послуг" від 06.07.95р. № 265/95-ВР, планові або позапланові перевірки
осіб, що використовують реєстратори розрахункових операцій, розрахункові книжки
або книги обліку розрахункових операцій, здійснюються у порядку, передбаченому
законодавством України.

Такий порядок визначений ст.11-1 Закону України "Про державну
податкову службу в Україні" від 04.12.90р. №509-ХІІ, де в частинах 7 та 8
дається тлумачення терміну "позапланова перевірка" та підстави її
проведення.

Так, у вказаних частинах ст.11-1 Закону №509-ХІІ, зазначено, що
позаплановими  перевірками вважаються
також перевірки в межах повноважень
податкових   органів,   визначених
законами  України "Про
застосування  реєстраторів  розрахункових
операцій  у  сфері торгівлі,  громадського
харчування   та   послуг" ( 265/95-ВР ), "Про
державне  регулювання  виробництва
і обігу спирту етилового, коньячного і плодового,  алкогольних напоїв та тютюнових  виробів" (  481/95-ВР
),  а  в інших випадках - за рішенням суду.

Позапланова виїзна
перевірка  може  здійснюватися
лише   на підставі  рішення
суду.  Орган державної податкової
служби,  який ініціює проведення
позапланової виїзної перевірки,  подає
до  суду письмове  обґрунтування підстав такої перевірки та дати
її початку і закінчення,  склад
осіб,  які будуть проводити  таку
перевірку, документи,  які  відповідно до частини шостої цієї статті
свідчать про виникнення підстав для проведення такої перевірки,  інформацію про  вид
та  кількість  перевірок,
проведених органами державної податкової
служби  щодо  суб'єкта
господарської  діяльності   та наслідки таких перевірок за попередні три
роки,  а також на вимогу суду - інші
відомості.  У розгляді питання про
надання дозволу  на проведення
позапланової виїзної перевірки мають право брати участь представники суб'єкта
господарської діяльності.
Повідомлення  про місце,  дату
та  час  розгляду
питання  про  надання
дозволу на проведення позапланової виїзної перевірки направляється не
пізніше ніж за три робочі дні до дати такого розгляду.

Отже, вказана норма закону щодо проведення позапланової перевірки
лише на підставі рішення суду є імперативною, тобто такою, яку належить
виконувати так як вона того вимагає.

У випадку, що є предметом судового розгляду, позапланова перевірка
була здійснена відповідачем лише на підставі направлень №НОМЕР_6 та №НОМЕР_7
від 05.07.06р.(а.с.21), виданих виконуючим обов'язків начальника Коростенської
ОДПІ, що суперечить вищевказаним нормам Закону.

У зв'язку з викладеним, господарський суд приходить до висновку,
що відповідач здійснив перевірку у позивача без законних на те підстав, без
з'ясування всіх фактичних обставин у справі, не взяв до уваги пояснення
причетних осіб, тобто явно упереджено та протиправно.

Як наслідок, відповідачем було неправомірно прийняте оскаржуване
рішення.

За таких обставин, позовні вимоги є обгрунтованими, заявленими
відповідно до чинного законодавства, підтверджуються копіями відповідних
доказів, оригінали яких оглянуті в судовому засіданні та підлягають задоволенню
в повному обсязі - рішення Коростенської ОДПІ від 17.07.06р. № НОМЕР_2 про
застосування штрафних (фінансових санкцій) в сумі 4848,60грн. до підприємця ОСОБА_1визнається
нечинним.

Судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з
Державного бюджету України на користь позивача.

На підставі Закону України "Про застосування
реєстраторів  розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського харчування та послуг " від 06.07.95р. №
265/95-ВР, Закону України "Про державну податкову службу в Україні"
від 04.12.90р. №509-ХІІ, керуючись ст.ст.158-164,167 Кодексу адміністративного
судочинства України, господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати нечинним рішення Коростенської об'єднаної державної
податкової інспекції (11500, м.Коростень Житомирської області, вул.Коротуна 3)
від 17.07.06р. № НОМЕР_2 про застосування штрафних (фінансових санкцій) в сумі
4848,60грн. до суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи
ОСОБА_1(АДРЕСА_2).

2. Стягнути з Державного бюджету на користь суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1(АДРЕСА_2) - 03,40 грн.
судового збору.

Постанова господарського суду може бути оскаржена до Житомирського
апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її проголошення
шляхом подачі заяви, а в разі складення постанови суду у повному обсязі
відповідно до ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України - з дня
складення в повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова господарського суду набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого КАС
України, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне
оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений КАС
України, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У
разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає
законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя
Гансецький В.П.

Дата виготовлення постанови в повному обсязі 12.01.07р.

Віддрукувати: 3 прим.:

1 - у справу,

2,3 - сторонам.