ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

15 лютого 2007 р.

№ 2-24/6977.1-2006
(2-11/339-2005, 2-11/8405-03)

Вищий господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого, судді:
суддів:

Муравйова О.В., Гоголь Т.Г.,
Продаєвич Л.В.

розглянувши матеріали касаційної
скарги

Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, с. Дмитрівка, Автономна Республіка Крим

на рішення

господарського суду Автономної
Республіки Крим від 11.05.2006

та постанову

Севастопольського апеляційного
господарського суду від 07.09.2006

у справі

№ 2-24/6977.1-2006

за позовом

Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1

до

Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мисливські стежки Присивашшя",  с.м.т. Совєтський, Автономна Республіка
Крим

треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору

1. Дмитрівська сільська рада, с.
Дмитрівка, Автономна Республіка Крим 2. Управління земельних ресурсів
Совєтського району Автономна Республіка Крим

про

витребування товарної пшениці з
чужого незаконного володіння

за участю представників сторін:

від позивача:

не з'явились

від  відповідача:

від третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору

Відповідно до статті 1114
Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу
належним чином повідомлені про час і місце засідання суду (ухвала Вищого
господарського суду України від 18.01.2007, надіслана сторонам у справі
23.01.2007 року), проте сторони не скористалися правом, наданим їм статею 22
Господарського процесуального кодексу України щодо участі у засіданні суду
касаційної інстанції.

Розпорядженням в. о. Голови судової
палати Вищого господарського суду України від 14.02.2007 № 02-12.2/28 у зв'язку
з відпусткою судді Добролюбової Т.В. для розгляду касаційної скарги у справі №
2-24/6977.1-2006 господарського суду Автономної Республіки Крим призначено
колегію суддів у складі: Муравйов О.В. - головуючий, судді: Гоголь Т.Г.,
Продаєвич Л.В.

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2003 року СПД -фізична
особа ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Автономної Республіки Крим із
позовом та доповненням до нього про витребування у Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мисливські стежки Присивашшя" товарної пшениці 4-го
класу у кількості 85000 кг на суму 54814 грн., корисних відходів пшениці у
кількості 2000 кг на суму 1200 грн., посилаючись на привласнення відповідачем врожаю
та про визнання права власності на врожай пшениці.

Ухвалою господарського суду
Автономної Республіки Крим від 09.06.2003 до участі у справі в якості третіх
осіб залучені: - Дмитрівська сільська рада та Управління земельних ресурсів
Совєтського району Автономної Республіки Крим.

Рішенням господарського суду
Автономної Республіки Крим від 18.04.2005 та додатковим рішенням від 19.07.2005
(суддя: Цикуренко А.С.) позов, з урахуванням доповнень до нього, задоволений.

Постановою Севастопольського
апеляційного господарського суду від 29.08.2005 (судді: Плут В.М. -головуючий,
Щепанська О.А.,        Прокопанич Г.К.)
-рішення у справі скасоване з прийняттям нового рішення про відмову у
задоволенні позову СПД -фізичної особи ОСОБА_1

Вищим господарським судом України
здійснено касаційний перегляд постанови апеляційної інстанції за касаційною
скаргою СПД -фізичної особи ОСОБА_1, за результатами якого постановою від
17.11.2005, виправленою ухвалою від 01.02.2006 прийняті у справі судові акти
скасовані з направленням справи на новий розгляд до господарського суду
Автономної Республіки Крим.

При новому розгляді справи рішенням
господарського суду Автономної Республіки Крим від 11.05.2006 (суддя: Колосова
Г.Г.), залишеним без змін постановою Севастопольського апеляційного господарського
суду від 07.09.2006 (судді: Гонтар В.І. -головуючий, Борисова Ю.В., Градова
О.Г.) -у задоволенні позову відмовлено.

Судові рішення вмотивовані
недоведеністю позовних вимог.

В поданій до Вищого господарського
суду України касаційній скарзі СПД -фізична особа ОСОБА_1 просить скасувати
прийняті у справі судові рішення з огляду на ненадання судами належної правової
оцінки доказам стосовно того, що факт привласнення врожаю відповідачем не
заперечувався та підтверджений листом -інформацією від 17.10.2002 про рух зерна
(т. 1, а.с. 23); нагульні пруди, з яких відповідачем отримано врожай є
власністю підприємця. Відмова суду у задоволенні позову, як вказує скаржник,
суперечить вимогам статті 95 Земельного кодексу України та статті 48 Закону
України "Про власність".

Від відповідача та третіх осіб
відзиви не отримані.

Колегія суддів Вищого
господарського суду України, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній
інстанції, перевіривши матеріали справи на предмет повноти встановлення
обставин справи, правильності застосування господарськими судами норм
матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги
дійшла висновку про відсутність правових підстав для її задоволення з огляду на
таке:

Відповідно до статті 1117
Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання
про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Як встановлено господарськими
судами попередніх інстанції та вбачається із матеріалів справи у жовтні 2001
року суб'єкт підприємницької діяльності -фізична особа ОСОБА_1 засіяв 29 га
озимою пшеницею на дні нагульних прудів. За твердженням позивача, врожай був
зібраний відповідачем та переданий на зберігання ТОВ "КАМА", про що
свідчить лист-інформація від 17.10.2002 року про рух зерна озимої пшениці у
кількості 85000 кг врожаю 2002 року, прийнятого ТОВ "КАМА" від
відповідача на зберігання.

Відповідно до статті 33
Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.
Обов'язок доказування визначається предметом спору. За загальним правилом тягар
доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці
обставини.

Як вірно зазначили суди попередніх
інстанцій позбавлення позивача права власності на врожай пшениці має бути
доведено певними доказами. Судами встановлено, що факти збирання відповідачем
врожаю пшениці та визначення її класу матеріалами справи не підтверджені.

Власник має право витребувати майно
із чужого незаконного володіння, звернувшись до суду з таким позовом. При
цьому, особа, яка звернулась з віндикаційним позовом, повинна подати докази
належності їй майна на праві власності.

Предметом віндикаційного позову є
вимога власника про повернення індивідуально-визначеного майна з чужого
незаконного володіння. Отже, такий спосіб захисту неможливий у разі вибуття з
володіння майна, визначеного родовими ознаками. Підставою такого позову є
обставини, що підтверджують правомірність вимог позивача про повернення
належного йому майна з чужого незаконного володіння, тобто факти, які
підтверджують право власності на витребуване майно.

В ході розгляду даної справи
позивач стверджував, що в матеріалах справи є достатньо доказів, які
підтверджують факт збирання врожаю озимої пшениці з нагульних прудів
відповідачем.

Дослідивши документи, на які
позивач послався, як на підставу своїх позовних вимог, господарські суди дійшли
правильного висновку, що позивачем не надано належних доказів того, чи взагалі
відповідачем була зібрана пшениця зі спірної земельної ділянки та яка кількість
і клас зібраної пшениці. Картка аналізу зерна від 10.07.2002 та лист ТОВ
"КАМА" такими доказами не є.

В решті доводи касаційної скарги
стосуються обставин справи, встановлених судами під час розгляду справи, а
також заперечень щодо оцінки судами наявних у справі доказів, тому судом
касаційної інстанції до уваги не приймаються з огляду на приписи статей 1115,
1117 Господарського процесуального кодексу України. Крім того, слід
зазначити, що переоцінка доказів, яку вимагає здійснити касатор не входить до
компетенції суду касаційної інстанції.

Твердження скаржника про порушення
і неправильне застосування господарськими судами норм матеріального та
процесуального права при прийнятті оскаржуваних судових актів не знайшли свого
підтвердження, в зв'язку з чим підстави для їх зміни чи скасування відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.
ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Автономної Республіки Крим від 11.05.2006 та постанову Севастопольського
апеляційного господарського суду від 07.09.2006 у справі № 2-24/6977.1-2006
-залишити без змін.

Касаційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 -залишити без задоволення.

Головуючий, суддя

О. Муравйов

Суддя

Т. Гоголь

Суддя

Л. Продаєвич