СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

30 травня 2007 року

м. Севастополь           Справа № 2-19/701-2007А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  ,

суддів                                                                      ,

,

секретар судового засідання

за участю представників сторін:

позивача: Коробкова Марина Олександрівна, довіреність № 3 від 17.01.2007,

Богомолов Андрій Васильович, довіреність № 2 від 17.01.2007;

відповідача: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Кримський оазіс" на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Мокрушин В.І.) від 01.03.2007 у справі № 2-19/701-2007А

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Кримський оазіс" (вул. Залізнична, 1-а, місто Красноперекопськ, Автономна Республіка Крим, 96004)

до Державної податкової інспекції у місті Сімферополі в Автономній Республіці Крим (вул. М. Залки, 1/9, місто Сімферополь, 95053)

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Автономної Республіки Крим від 01.03.2007 у справі № 2-19/701-2007А відмовлено у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Кримський оазіс".

Постанова суду мотивована тим, що на момент порушення провадження у справі про банкрутство позивача обов’язків щодо погашення заборгованості зі сплати податку на додану вартість не виникло, а тому немає підстав для застосування статті 14 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

Не погодившись з постановою суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначену постанову, позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що заборгованість зі сплати податку на додану вартість виникла до порушення провадження у справі, а тому судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

У судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутністю. Судова колегія вирішила можливим задовольнити клопотання відповідача, так як відповідно до статті 33 Кодексу адміністративного судочинства України відповідач належним чином повідомлений про час і місце засідання суду.

Розпорядженням керівництва суду від 30.05.2007 суддю Волкова К.В. замінено на суддю Дугаренко О.В.

Переглянувши постанову суду відповідно до статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія встановила наступне.

Державна податкова інспекція у місті Сімферополі в Автономній Республіці Крим провела невиїзну документальну перевірку позивача з питань своєчасності розрахунків із бюджетом, про що 01.08.2006 складено акт № 4514/15-2 (а. с. 7)

На підставі зазначеного акту Державна податкова інспекція у місті Сімферополі в Автономній Республіці Крим прийняла та надіслала на адресу позивача податкове повідомлення-рішення від 03.08.2006 № /0 про застосування штрафних санкцій у сумі 695,85 грн (а. с. 8).

Фінансові санкції у зазначеній сумі застосовані за порушення підпункту 5.3.1 пункту 5.3 статті 5 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” на підставі підпункту 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 того ж Закону за несвоєчасні розрахунки з бюджетом за 2003 рік.

Підставою для застосування фінансових санкцій стали наступні обставини.

Позивач затримав сплату самостійно узгодженого ним зобов’язання з податку на додану вартість у сумі 3 479, 25 грн на 52 дні, що стало підставою для застосування штрафних санкцій у розмірі 20 % від суми простроченого податкового зобов’язання відповідно до абзацу 3 підпункту 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами”.

Відповідно до пункту 1.5 статті 1 зазначеного Закону штрафна  санкція (штраф) - плата у фіксованій сумі або у вигляді  відсотків  від   суми   податкового   зобов'язання   (без урахування пені та штрафних санкцій),  яка справляється з платника податків  у  зв'язку  з  порушенням  ним   правил   оподаткування, визначених відповідними законами.  Абзацом 2 пункту 17.1 статті 17 того ж Закону встановлено, що штрафні санкції  накладаються  контролюючими  органами,  а  у випадку,  передбаченому  пунктом  17.2  цієї  статті,   самостійно нараховуються та сплачуються платником податків.

Отже, до прийняття контролюючим органом рішення про застосування штрафних санкцій зобов’язання щодо сплати штрафних санкцій не існує. Оспорюване рішення, яким до позивача застосовані штрафні санкції у сумі 695, 85 грн, прийнято 03.08.2006. З цього дня у позивача виникло зобов’язання щодо сплати штрафних санкцій у зазначеній сумі.

Рішення про застосування штрафних санкцій прийняте відповідачем у зв’язку з обставинами (прострочкою сплати податкового зобов’язання з податку на додану вартість), які позивач не оспорює. Це рішення прийнято у межах встановленого строку і без будь-яких порушень вимог законодавства.

Доводи позивача про те, що його зобов’язання стосовно сплати штрафних санкцій у сумі 695,85 грн вважається погашеним відповідно до частини 2 статті 14 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, суперечать частині 1 зазначеної статті. Згідно з цією частиною обов’язок подати до господарського суду впродовж 30 днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення  провадження  у  справі  про  банкрутство письмові  заяви  з вимогами до боржника стосується тільки вимог „які  виникли  до  дня порушення провадження у справі про банкрутство”. Оскільки вимога про сплату штрафних санкцій у сумі 695,85 грн виникла тільки після 03.08.2006, то на цю вимогу чинність статті 14 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” не поширюється. Отже, ця вимога не була погашена у зв’язку з порушенням провадження у справі про банкрутство. Інших підстав для погашення цього зобов’язання позивача перед бюджетом також не існує.

За таких умов слід визнати, що позивач несе зобов’язання щодо сплати штрафних санкцій у сумі 695,85 грн на підставі податкового повідомлення-рішення від 03.08.2006 № /0 (а. с.8).

Отже, підстав для визнання недійсним  податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у місті Сімферополі в Автономній Республіці Крим від 03.08.2006 № /0 немає.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому постанова суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтею 195, пунктом 1 частини 1 статті 198, статтею 200, пунктом 1 частини 1 статті 205, статтями 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Кримський оазіс" залишити без задоволення.

Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 01.03.2007 у справі № 2-19/701-2007А залишити без змін.

Ухвала набирає   законної  сили  з  моменту  проголошення          і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя

Судді