ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2007 р.
№ 39/209

Вищий господарський  суд України у складі колегії суддів:

Кочерової Н.О., - головуючого,

Рибака В.В.,
Черкащенка М.М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги
ВАТ “ЕК “Дніпрообленерго”

на постанову
Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15.02.2007 року

у справі господарського суду
Дніпропетровської області

за позовом
ВАТ “ЕК “Дніпрообленерго”

до
3-ті особи
ВАТ “Дніпрошина”
Обласне житлово-комунальне підприємство “Південне”
Обласне комунальне підприємство “Електромережі-Південне”

про
стягнення 2184052,32 грн.,

В засіданні взяли участь представники:

- позивача:
Тищенко Т.А.,

- відповідача:
Мірошниченко М.О.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2004 року ВАТ “ЕК “Дніпрообленерго” звернулось до господарського суду з позовом до ВАТ “Дніпрошина” про стягнення 2184052,32 грн. за перевищення встановленого рівня електричної потужності.

У жовтні 2006 року ВАТ “ЕК “Дніпрообленерго” подало до господарського суду заяву про уточнення позовних вимог та просило стягнути з ВАТ “Дніпрошина” заборгованості за спожиту активну електричну енергію в сумі 1415194,48 грн. та санкцій за перевищення граничного рівня електричної потужності в сумі 2184052,32 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2006 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15.02.2007 року рішення місцевого господарського суду від 14.11.2006 року залишено без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Доповідач: Черкащенко М.М.

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями ВАТ “ЕК “Дніпрообленерго” подало касаційну скаргу, в якій просить постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15.02.2007 року та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2006 року скасувати, прийняти нове рішення, яким стягнути з ВАТ “Дніпрошина” заборгованості за спожиту активну електричну енергію в сумі 1415194,48 грн. та санкцій за перевищення граничного рівня електричної потужності в сумі 2184052,32 грн.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що судами неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття незаконних судових рішень.

Судова колегія, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування норм матеріального та процесуального права вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 1 постанови від 29.12.76 №11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності –на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Судові рішення цим вимогам не відповідають.                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                               Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 01.01.2002 року між ВАТ “ЕК “Дніпрообленерго” та ВАТ “Дніпрошина” було укладено договір про постачання електричної енергії № 5-Ц/35/02/П, відповідно до якого позивач зобов’язується постачати електричну енергію відповідачу, а відповідач оплатити спожиту електроенергію.

Додатком № 1  до договору, сторони погодили обсяг постачання електричної енергії на 2004 рік. Зазначені в додатку договірні величини споживання електричної електроенергії встановлені на рівні граничних величин споживання електроенергії, розрахованих згідно Порядку постачання електричної енергії споживачам, затвердженого постановою КМУ від 24.03.1999 року, із змінами і доповненнями, внесеними постановами КМУ від 09.04.2002 року № 475 та від 26.12.2003 року №2045.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач лімітними повідомленнями № 5646/13-Ц від 17.12.2003 року та № 08/06-Ц від 17.01.2004 року встановив відповідачу величину договірної електричної потужності на січень та лютий 2004 року на рівні 0 МВт, у зв’язку з наявністю у відповідача заборгованості за сплату електроенергії за липень-грудень 2003 року в сумі 1204678,56 грн., що вбачається і з акту звірки від 01.01.2004.

В березні 2003 року ВАТ “Дніпрошина” передало трансформаторні підстанції та електричні мережі, які обслуговують житловий фонд, що знаходився на його балансі, обласному комунальному підприємству “Електромережі-Південне”.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що рішенням суду у справі № 9/71 від 10.03.2005 та рішенням суду у справі № 9/164, які набрали законної сили,  встановлено факт необґрунтованості вимог ВАТ "ЕК "Дніпрообленерго" щодо сплати відповідачем за електричну енергію, спожиту житловим фондом, який був переданий в 2003 році на баланс ОЖКП "Південне" та відповідно, припиненням обов'язку відповідача обліковувати спожиту цими об'єктами електроенергію з дати передачі.

Проте такі висновки є помилковими, враховуючи наступне.

Рішенням суду у справі № 9/71 визнано недійсним протокол-угоду від 15.03.2004 між сторонами щодо передачі абонентів житлового фонду з мотивів невідповідності вимогам ст. 26 Закону України "Про електроенергетику" та п.8 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою КМ України від 26.07.1999 року №1357. Визнавши даний протокол - угоду, який  регулював лише правовідносини між сторонами щодо передачі абонентів недійсним, суд  жодним чином не змінив умови договору про постачання електричної енергії № 5-Ц/35/02/П від 01.01.2002 з додатком № 1, в тому числі і в період до 15.03.2004 року. Необхідно також зазначити, що даний протокол-угода не припинив дію договору № 5-Ц/35/02/П від 01.01.2002.

Рішенням суду у справі № 9/164 визнано недійсним додаток №14 від 28.02.2004 до договору № 5-Ц/35/02/П від 01.01.2002 про порядок, строки і розмір платежів на погашення відповідачем заборгованості за електроенергію в розмірі 1 204 678, 56 грн. Таким чином, скасовано графік погашення заборгованості, але сама заборгованість залишилась, як і дія договору № 5-Ц/35/02/П від 01.01.2002.

За таких обставин, судами не враховано, що між сторонами у спірний період діяв договір № 5-Ц/35/02/П від 01.01.2002 та додаток №1 і суди зобов'язані були перевірити доводи позивача щодо порушень умов договору відповідачем.

Крім того, відмовивши позивачу в прийнятті до розгляду додаткових вимог, суди порушили ст. 22 ГПК України, оскільки помилково дійшли висновку, що позивач змінив предмет і підстави своїх позовних вимог. В даному випадку позивач змінив лише предмет, а підстава залишилась не змінною - дія договору № 5-Ц/35/02/П від 01.01.2002 з додатком №1. Відповідно, судові інстанції зобов'язані були розглянути вимоги позивача щодо основного боргу.

За таких обставин, судова колегія вважає, що суди порушили вимоги ст.43 ГПК України і постановили незаконні судові рішення.

Згідно до частини 2 статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Правова оцінка обставин та достовірності доказів по справі є виключна прерогатива першої та апеляційної інстанції.

За таких обставин, постановлені судові рішення підлягають скасуванню, а справа направленню на новий розгляд.

При новому розгляді суду необхідно врахувати вищевикладене, витребувати докази у відповідності з вимогами ст.36 ГПК України, повно, всебічно та об’єктивно дослідити всі обставини справи, перевірити доводи позивача та відповідача, дати їм належну юридичну оцінку та прийняти законне рішення.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15.02.2007 року та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2006 року у справі № 39/209 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

Головуючий                                                                               Н. Кочерова

Судді                                                                                            В.  Рибак

М. Черкащенко