ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

11.01.07                                                                                           Справа  № 10/203

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді                                                                                  Краєвської М.В.

суддів:                                                                                                         Духа Я.В.

Дубник О.П.

розглянувши апеляційну скаргу ДК “Укртрансгаз” НАК “Нафтогаз України” в особі філії –Управління магістральних газопроводів “Прикарпаттрансгаз” № 06-175/юр/2190 від 02.11.2006 р.

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 18.10.2006 р.

у справі № 10/203

за позовом ДК “Укртрансгаз” НАК “Нафтогаз України” в особі філії –Управління магістральних газопроводів “Прикарпаттрансгаз”, м.Івано-Франківськ

до ВАТ “Закарпатгаз”, м.Ужгород

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача –Обласного комунального підприємства “Закарпаттеплокомуненерго” (далі –ОКП “Закарпаттеплокомуненерго”), м.Ужгород

про стягнення 202 890, 77 грн. за надані послуги по транспортуванню природного газу

За участю представників:

від позивача –Яцишин І.В. (юрисконсульт, довіреність без номера від 29.12.2005 р. в матеріалах справи);

від відповідача –не з”явився;

від третьої особи –не з”явився

Представнику позивача роз”яснено його права й обов”язки, передбачені ст.22 ГПК України. Заяв про відвід суддів не поступало.

Оскільки позивач не заявляв клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу, то протокол судового засідання ведеться з дотриманням вимог ст.81-1 ГПК України без забезпечення повного фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розпорядженням голови суду від 11.01.2007 р. проведено зміни в складі колегії суддів (знаходиться в матеріалах справи).

Розгляд апеляційної скарги відкладався з підстав, викладених у попередній ухвалі Львівського апеляційного господарського суду від 04.12.2006 р.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 18.10.2006 р. у справі № 10/203 (суддя Івашкович І.В.) в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю. Рішення суду мотивоване тим, зокрема, що предметом позову є вартість послуг з транспортування природного газу в обсязі, донарахованому газопостачальним підприємством по потужності неопломбованого газоспоживаючого обладнання споживача ОКП “Закарпаттеплокомуненерго”. Нарахування таких обсягів визнано неправомірними в судовому порядку, а саме: рішеннями Господарського суду Закарпатської області у справах № 10/104 і № 5/182. Оскільки відповідні судові рішення набрали законної сили, то за правилами ст.35 ГПК України є обов”язковими щодо встановлення фактів, які мають значення для вирішення даного спору. Позивачем документально не підтверджено та необгрунтовано факту передачі природного газу відповідачу для потреб ОКП “Закарпаттеплокомуненерго”, а також відсутня правова підстава покладення на ВАТ “Закарпатгаз” обов”язку по оплаті послуг позивачу за виконані роботи по транспортуванню природного газу.

Позивач з даним рішенням не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким позов задоволити повністю, з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального права.

Свої вимоги скаржник обгрунтовує тим, зокрема, що різницю об”ємів природного газу на суму 202 890, 77 грн. слід віднести по оплаті на ВАТ “Закарпатгаз”, оскільки, по-перше, ДК “Укртрансгаз” НАК “Нафтогаз України” в особі філії –Управління магістральних газопроводів “Прикарпаттрансгаз” передала, а ВАТ “Закарпатгаз” прийняло на газорозподільчій станції (ГРС) природний газ у загальному потоці для споживачів, про що свідчать акти прийому-передачі природного газу; по-друге, відповідач зведеними відомостями споживання природного газу промисловими підприємствами та бюджетними організаціями підтвердив фактичну кількість спожитого природного газу споживачами, яка відповідає кількості природного газу, що була йому передана по факту на ГРС в загальному потоці згідно з актами прийому-передачі газу. Долучені позивачем до матеріалів справи зведені відомості споживання природного газу промисловими підприємствами та бюджетними організаціями по Хустському ЛВУМГ та акти прийому-передачі природного газу в загальному потоці на ГРС підтверджують факт передачі природного газу в мережі ВАТ “Закарпатгаз” для потреб споживачів і об”єм споживання конкретними споживачами; по-третє,  ВАТ “Закарпатгаз” є особою, яка набула майно (отримала послуги з транспортування природного газу) без належних правових підстав, оскільки відсутній договір на транпортування природного газу між позивачем і відповідачем, а  відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна (ч.2 ст.1213 ЦК України).

У відзиві на апеляційну скаргу та в попередньому судовому засіданні відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення з наступних підстав: дана сума позовних вимог є нічим іншим, як донарахованою позивачем вартістю послуг по транспортуванню природного газу по потужності неопломбованого газоспоживаючого обладнання підприємством теплокомуненерго згідно з п.2.10 Правил подачі та використання природного газу в народному господарстві України (далі - Правила) через відсутність комерційних приладів газу класу точності не гірше 1.0 і яка визнана незаконною до стягнення згідно з ухвалою Верховного Суду України від 03.06.2004 р. у справі № 10/104; посилання скаржника на ст.ст.1212, 1213 ЦК України безпідставними, а донараховану вартість не вважає вартістю фактично наданих послуг. Звертає увагу суду на відсутність договору з позивачем (скаржником), а, отже, і на безпідставність позовних вимог про стягнення вартості наданих послуг.

Третя особа в справі - ОКП “Закарпаттеплокомуненерго” пояснила, що транспортування природного газу позивач здійснював на підставі укладених з ним зазначених договорів, облік якого вівся згідно з Правилами при оперативному контролі зі сторони ВАТ “Закарпатгаз”, а спір щодо визначення обсягів спожитого газу за позовом ВАТ “Закарпатгаз” до ОКП “Закарпаттеплокомуненерго” вже вирішувався Господарським судом Закарпатської області (справа № 10/104), рішенням якого встановлено неправомірність застосування ВАТ “Закарпатгаз” способу визначення кількості поставленого газу, виходячи з потужності газоспоживаного обладнання, а, отже, правильним є облік кількості протранспортованого газу по його актах, що підтверджено актами прийому-передачі газу.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що між ДК “Укртрансгаз” НАК “Нафтогаз України” в особі філії –Управління магістральних газопроводів “Прикарпаттрансгаз” (позивач у справі) і ОДП “Закарпаттеплокомуненерго”, правонаступником якого є ОКП “Закарпаттеплокомуненерго” (третя особа в справі, замовник за договором), укладено договори на транспортування природного газу, а саме: № 180-ЗАК від 01.01.2001 р.; № 58-ЗАК від 02.01.2002 р. і № 4 від 02.01.2003 р., за умовами яких позивач зобов”язувався надавати послуги замовнику по транспортуванню природного газу, а останній –оплатити їх об”єми, які встановлені в п.2.1 договорів.

Сторони передбачили, що фактична кількість наданого газу замовнику визначається контрольно-вимірювальними приладами замовника по показах або записах головного (основного) контрольно-вимірювального комерційного приладу, встановленого в замовника. Показники цих приладів є обов”язковими як для ДК “Укртрансгаз” НАК “Нафтогаз України” в особі філії –Управління магістральних газопроводів “Прикарпаттрансгаз”, ВАТ “Закарпатгаз”, так і для ОДП “Закарпаттеплокомуненерго” і є відправними для складання актів прийому-передачі газу.

Прийом-передача газу, спожитого замовником у відповідному місяці, оформляється актом прийому-передачі газу між облгазом і замовником.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, заслухавши пояснення представника позивача, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Закарпатської області від 18.10.2006 р. у справі № 10/203 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу ДК “Укртрансгаз” НАК “Нафтогаз України” в особі філії –Управління магістральних газопроводів “Прикарпаттрансгаз” - без задоволення.

При цьому колегія виходила з наступного.

Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Згідно з ст.1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Як вбачається з позовної заяви, позивач просив стягнути з відповідача - ВАТ “Закарпатгаз” 202 890, 77 грн. вартості наданих послуг по транспортуванню природного газу за період з жовтня 2001 року по грудень 2003 року включно, а згідно з заявою про уточнення позовних вимог від 06.10.2006 р. просив стягнути вказану суму як вартість безпідставно отриманих послуг згідно з ст.ст.1212, 1213 ЦК України (а.с.6, Том 2/Всього - 2), оскільки договору на транспортування природного газу з відповідачем укладено не було.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем у період з жовтня 2001 року по грудень 2003 року надавались послуги по транспортуванню природного газу ОКП “Закарпаттеплокомуненерго”. Згідно з укладеними договорами № 180-ЗАК від 01.01.2001 р.; № 58-ЗАК від 02.01.2002 р.; № 4 від 02.01.2003 р. на транспортування природного газу, згідно з якими позивач зобов”язувався транспортувати газ замовника по магістральних газопроводах до ГРС, передати його облгазу (відповідач у справі) на ГРС у загальному потоці у встановленій кількості, фактична кількість якого визначається по показниках контрольно-вимірювальних комерційних приладів, встановлених у замовника (третя особа в справі), показники яких є обов”язковими для позивача, відповідача та третьої особи в справі та є відправними для складання актів приймання-передачі.

З відповідачем у справі далі договори не укладалися і ним не підписувалися, стороною по яких він не був, на нього покладено обов”язок лише здійснювати оперативний контроль за прийняттям газу від трансгазу до ГРС та його передачі замовнику, участь у складанні та підписанні з замовником актів прийому-передачі газу.

Судом першої інстанції правомірно встановлено, що при проведенні розрахунків між позивачем і третьою особою в справі виникли розбіжності в зв”язку з розходженням по кількості протранспортованого газу за період з жовтня 2001 року по грудень 2003 року, оскільки позивач проводив облік на підставі щомісячних актів-реєстрів, переданих йому відповідачем (знаходяться в матеріалах справи), а облікові дані третьої особи в справі обгрунтовані даними приладів обліку, сертифікованих Держстандартом України. Такі розбіжності випливають з щомісячних актів здачі-приймання робіт за спірний період, підписаних між позивачем і третьою особою.

Як прослідковується з матеріалів справи, зокрема, з вищезазначених актів,  заявлена до стягнення сума фактично і є неоплаченою третьою особою сумою різниці в обсягах нарахування природного газу, яка виникла в результаті здійсненого позивачем обліку газу за проектною номінальною потужністю та кількістю годин роботи газового обладнання споживачем внаслідок відсутності в нього приладів обліку з класом точності не гірше 1.0, що відображено в актах-реєстрах, підписаних між позивачем і відповідачем.

Проте рішенням Господарського суду Закарпатської області від 02.07.2003 р. у справі № 10/104 за позовом ВАТ “Закарпатгаз” до ОКП “Закарпаттеплокомуненерго” про стягнення 2 929 865, 13 грн. боргу та 277 163, 18 грн. за траснпортований газ цей спосіб обліку, виходячи з потужності обладнання та кількості годин його роботи, визнано необгрунтованим.

Аналогічні висновки зроблені і по інших справах (№ 6/66-10-16 к від 03.10.2005 р., № 11/136 від 28.01.2005 р.).

Враховуючи наведене, господарський суд правомірно не прийняв до уваги доводи позивача, так само визнав необгрунтованими посилання позивача на ст.ст.1212, 1213 ЦК України.

Згідно зі згаданими договорами обов”язок по оплаті послуг по транспортуванню покладався на третю особу, а не відповідача, в якого відсутній договір, зобов”язання перед позивачем.

В силу ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, що в даному випадку позивачем зроблено не було.

Посилання скаржника на зведені відомості споживання природного газу підприємствами, організаціями як на доказ його передачі по факту на ГРС в загальному потоці відповідачу, а, отже, набуття останнім безпідставно майна (послуг) у зв”язку з відсутністю договору, за що відповідач зобов”язаний повернути позивачу це майно, а у разі відсутності останнього –відшкодувати вартість, судом апеляційної інстанції до уваги не приймаються, оскільки, як правомірно встановлено господарським судом, стягувана сума є донарахованою вартістю природного газу, а не вартістю наданих послуг по його транспортуванню.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.54 ГПК України позовна заява повинна містити, зокрема, обгрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються. Однак у порушення названої норми та ст.33 ГПК України позивачем не подано розрахунку вартості таких послуг.

Отже, з огляду на вище викладене, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Закарпатської області відповідає матеріалам справи, грунтується на чинному законодавстві, доводи скаржника документально необгрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює дані правовідносини, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст.49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 18.10.2006 р. у справі № 10/203 залишити без змін, а апеляційну скаргу ДК “Укртрансгаз” НАК “Нафтогаз України” в особі філії –Управління магістральних газопроводів “Прикарпаттрансгаз” - без задоволення.

2. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

5. Справу повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий-суддя                                                                                                     М.В.Краєвська

Суддя                                                                                                        Я.В.Дух

Суддя                                                                                                      О.П.Дубник