ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

"16" березня 2007 р.                                                             Справа №     А18/017-07

м. Київ, вул. Комінтерну, 16

(зал судових засідань №  205)

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді А.Ю. Кошика при секретарі  Кантарія Д.Ю. розглянувши матеріали адміністративної справи

за позовом  Комунального підприємства Київської обласної ради "Бородянкатепловодопостачання"

до  Державної податкової інспекції у Бородянському р-ні Київської обл.

про      визнання нечинним податкового повідомлення-рішення

За участю представників:

Позивач -  Бондарь І.Г.

Відповідач -  Маковій О.О.

Суть спору:

Комунальне підприємство Київської обласної ради «Бородянкатепловодопостачання»(далі - позивач) звернулось до суду з позовною заявою про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у  Бородянському районі (далі - відповідач) № /0  від 13.12.2006 року.

Провадження в адміністративній справі було відкрите відповідно до ухвали від  15.01.2007 року  та призначено попереднє судове засідання на  02.02.2007 року.

В судовому засіданні 02.02.2007 року було постановлено ухвалу про закінчення  підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду на 23.02.2007 року. В судовому засіданні 23.02.2007 року розгляд справи відкладався до  16.03.2007 року.

В судовому засіданні 16.03.2007 року представник позивача  позовні вимоги  підтримав, в обґрунтування позову зазначив, що  нараховані спірним податковим повідомленням-рішенням  штрафні санкції  відповідно до норм Господарського кодексу України є адміністративно-господарськими санкціями, строки застосування яких передбачені ст. 250  Господарського кодексу України, що відповідачем не враховано.  Оскільки, граничний строк сплати узгодженого податкового зобов’язання припадав на  30.06.2005 року, застосування  штрафних санкцій за несвоєчасну сплату такого  податкового зобов’язання 13.12.2006 року  після сплину 6 місяців є порушенням ст. 250  Господарського кодексу України. Позивач вважає, що положення ст. 15 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» стосується  нарахування податків, а не штрафу. Крім того,  позивач  пояснив несвоєчасну сплату податкового зобов’язання  через збиткову діяльність і  наявність заборгованості держави перед підприємством по відшкодуванню  різниці в економічно необґрунтованих тарифах.

Представник відповідача  в судовому засіданні проти позову заперечив повністю та просив суд відмовити у його задоволенні В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначив, що позивач сплатив узгоджену суму податкового зобов’язання з затримкою на  454 календарних днів у зв’язку з чим йому було нараховано  відповідно до  п.п. 17.1.7 ст. 17 Закону України  «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»штрафну санкцію  в розмірі 50% він простроченої суми, що складає  10360 грн.  Крім того, зазначив, що таке нарахування відбулось  в момент сплати податкового зобов’язання в межах, встановлених ст. 15 Закону України  «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою  інспекцією  у Бородянському районі  було прийняте податкове повідомлення-рішення № /0  від 13.12.2006 року про нарахування позивачеві  штрафних санкцій відповідно до п.п. 17.1.7 ст. 17 Закону України  «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»в розмірі 50% він простроченої суми, що складає  10360 грн.  у зв’язку з затримкою сплати узгодженого податкового зобов’язання  в сумі 20720 грн. на  454 календарних днів.

Як вбачається з розрахунку  штрафних санкцій до спірного податкового повідомлення-рішення, податкове зобов’язання, узгоджене  позивачем в податковій декларації  від 15.06.2005 року з  граничним терміном погашення 30.06.2005 року, фактично було погашене позивачем  26.09.2006 року  в сумі 12523,34 грн. з простроченням на 453 календарних днів та в сумі 8196,66 грн.  27.09.2005 року, з простроченням на  454 календарних днів.

Відповідно до п.п. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17  Закону України  «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»в разі, коли  платник податків не сплачує узгоджену суму  податкового зобов’язання протягом граничних строків, визначених цим законом, такий платник податків  зобов’язаний сплатити штраф  при затримці  більше 90  календарних днів у розмірі  п’ятдесяти відсотків  погашеної суми податкового боргу.

Таким чином, у зв’язку з затримкою  сплати позивачем узгодженої суми  податкового зобов’язання, відповідач прийняв спірне податкове повідомлення-рішення про нарахування позивачу штрафних санкцій.

Позивач, не погоджуючись  з нарахованими штрафними санкціями звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення, яке є актом індивідуальної дії і за правилами Кодексу адміністративного судочинства України передбачає вимогу про скасування  податкового повідомлення-рішення.

Судом були  досліджені  обставини, на які позивач посилається  в обґрунтування протиправності  спірного податкового повідомлення рішення, зокрема, щодо посилань позивача на порушення відповідачем  строків застосування штрафних санкцій, судом встановлено наступне.

Стаття 216 Господарського кодексу України встановлює, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Пунктом 3 статі 217 Господарського кодексу України передбачено, що, крім зазначених у частині другій цієї статті господарських санкцій, до суб'єктів господарювання за порушення ними правил здійснення господарської діяльності застосовуються адміністративно-господарські санкції, які визначені ст. 238 Господарського кодексу України. А саме, за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції.

Таким чином,  застосовні до позивача штрафні санкції є господарсько-адміністративними санкціями.

Відповідно до вимог ст. 250 Господарського кодексу України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення але не пізніше одного року з дня порушення цим суб’єктом  встановлених  законодавчими актами  правил здійснення  господарської діяльності,  крім випадків, передбачених  законом.

Законом України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", зокрема, ст. 15 визначено спеціальний порядок   та строки застосування відповідальності при порушенні податкового законодавства.

Відповідно до  пп. 15.1.1 п.15.1 ст.15 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами"   податковий орган має право самостійно визначити суму податкових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Законом, не пізніше закінчення 1095 дня, наступного за останнім днем граничного строку подання податкової декларації.

Також,  п.п. 15.2 ст. 15 Закону  України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" передбачено, що  податковий борг, що виник  у зв’язку з  відмовою у самостійному погашенні податкового зобов’язання, може бути стягнутий  протягом наступних  1095 календарних днів від дня узгодження податкового зобов’язання.

Відповідно до  п.п.  17.1.7  ст. 17 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" передбачено, що платник податків зобов’язаний сплатити штраф,  в разі затримки сплати узгодженого податкового зобов’язання.

Відповідно до   п. 1.2. ст. 1 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами"  податкове зобов’язання  - це зобов’язання платника податків  сплатити до бюджету   відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або законами України.

Оскільки,  зобов’язання сплатити штраф передбачено п.п.  17.1.7  ст. 17 Закону  України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", таке зобов’язання є податковим.

Згідно п. 1.3. ст. 1 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" податковий борг (недоїмка) - це податкове  зобов'язання  (з урахуванням   штрафних   санкцій   за  їх  наявності),  самостійно узгоджене  платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому  порядку,  але  не сплачене у встановлений строк, а також пеня,  нарахована на суму такого податкового зобов'язання.

Таким чином, нараховані  відповідачем штрафні санкції, на суму узгодженого податкового зобов’язання, яке не було сплачене в строк, є сумою податкового боргу платника податків.

Оскільки,  нормами ст. 17 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" передбачено зобов’язання сплатити штрафні санкції  за прострочення сплати узгодженого податкового зобов’язання у відсотках  від погашеної суми  податкового боргу, відповідне нарахування не може бути проведено  раніше фактичної сплати певної суми податкового боргу, при цьому суми нарахованих штрафних санкцій мають бути узгоджені в установленому законом порядку шляхом винесення податкового повідомлення-рішення.

Щодо посилань позивача на фактичну сплату  податкового зобов’язання в липні 2006 року, судом було досліджено  відповідні обставини та встановлено, що, оскільки  згідно довідки відповідача станом на 19.06.2006 року  податковий борг позивача складав 69418 грн. і був  погашений  за платіжним дорученням № 214 від 11.07.2005 року в сумі  69400 грн. заборгованості по ПДВ минулих років, затримка сплати спірного податкового зобов’язання  становить  на два місяці  менше 454 календарних днів.

Однак, на момент   сплати  11.07.2006 року   податкового зобов’язання з граничним терміном 30.06.2005 року, позивачем було порушено 90 термін ще 30.09.2005 року. Оскільки, за нормами п.п. 17.1.7 ст. 17   Закону  України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", нарахування штрафних санкцій відбувається  в момент сплати  податкового боргу,  у відповідача були підстави для нарахування спірних штрафних санкцій  в розмірі 50 % за порушення 90 денного терміну  сплати узгодженого податкового зобов’язання, при цьому ним не порушено ні встановлені ст. 15 Закону  України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" строки, ані встановлений  ст. 250 Господарського кодексу України шестимісячний строк, який відліковується від дати фактичної сплати податкового зобов’язання, на суму якого нараховується штраф за прострочення. Таким чином, в діях відповідача відсутні ознаки протиправності.

Посилання позивача на  п. 19.3.7  ст. 19 Закону  України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" не приймається судом, оскільки відповідна норма, введена в дію 23.06.2005 року, відсилає до Закону України «Про заходи, спрямовані  на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу», який не містить заборони нараховувати штрафні санкції, лише передбачає можливість списання  заборгованості по пені та штрафним санкціям в разі  реструктуризації  заборгованості.

Відповідно до п.п. 10.2.1 ст. 10 Закону України «Про заходи, спрямовані  на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу»підприємства паливно-енергетичного комплексу, які внесені до Реєстру та мають у складі заборгованості основний податковий борг (без пені та штрафних санкцій), що залишився непогашеним після застосування механізму взаєморозрахунків, передбаченого цим Законом, мають право на реструктуризацію основного податкового боргу шляхом розстрочення терміном на десять років з дати укладення відповідних договорів про реструктуризацію (розстрочення) заборгованості - основного податкового боргу (без пені та штрафних санкцій), з відстрочкою погашення на перші два роки дії таких договорів та сплатою протягом наступних років щомісячно рівними частками.

Для чого, органи державної податкової служби за зверненням учасників розрахунків - платників податків укладають договори про реструктуризацію основного податкового боргу, в тому числі боргу, який виник у зв'язку із застосуванням механізмів погашення заборгованості (без пені та штрафних санкцій), на умовах, визначених цим Законом.

Таким чином, погашення податкового боргу без нарахування пені та штрафних санкцій відбувається  в разі реструктуризації такого податкового боргу, про що укладається відповідний договір з  податковим органом. Позивачем не надано суду доказів реструктуризації  спірного податкового боргу, за несвоєчасну сплату якого були нараховані штрафні санкції. Надані позивачем договори «Про організацію  взаєморозрахунку  відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 22.05.2006 року №  705»не підтверджують   реструктуризації  податкового боргу чи звільнення від сплати штрафних санкцій.

Інших  посилань на  протиправність  по суті  застосованої відповідальності, позивачем не зазначено та не  доведено.

Враховуючи викладене,  суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем не доведені та не обґрунтовані, відповідачем спростовані.

У відповідності до пп.4.2.3 п.4.2 п.4 Закону України «Про порядок погашення зобов‘язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»обов'язок доведення того, що будь-яке нарахування, здійснено контролюючим органом у випадках, визначених підпунктом 4.2.2 цього пункту, є помилковим, покладається на платника податків, за винятком випадків, визначених пунктом 4.3 цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 72 КАС України  в адміністративних справах  про протиправність  рішень, дій чи бездіяльності  суб’єкта владних повноважень  обов’язок щодо доказування  правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності  покладається на відповідача,  якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства та всебічно розглянувши матеріали справи господарський суд дійшов  висновку, що позовні вимоги   задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 71,  ст. 105, 158-163  КАС України, господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня її проголошення, якщо заява про апеляційне оскарження постанови не буде подана. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана, в двадцятиденний строк після надання заяви про апеляційне оскарження, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя                                                                                                 Кошик А. Ю.