ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
суд Чернігівської області
________________________________________________________________________________________________
Тел. 7-38-36, факс 7-44-62
П О С Т А Н О В А

"18" травня 2007 р.                                        Справа
№ 17/101

м. Чернігів
« 18 »травня 2007 року

Суддя Кушнір І.В. розглянувши у відкритому судовому
засіданні за участю:

Секретаря судового засідання:
Чепурна О.В.

Позивача:
ОСОБА_1  -особисто, паспорт.

Представника
Відповідача: Пількевич О.В. - держподатінспектор, дов.№30818/10/10-010 від
28.12.2006р.

матеріали справи №17/101

За ПОЗОВОМ: Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1

АДРЕСА_1

ДО ВІДПОВІДАЧА: Державної
податкової інспекції  у м. Чернігові

14000, м. Чернігів, вул. Кирпоноса, 28

Про скасування податкового
повідомлення - рішення

СУТЬ СПОРУ:

СПД ОСОБА_1 пред`явлено позов про
скасування податкового повідомлення -рішення ДПІ у м. Чернігові НОМЕР_1, яким
Позивачу визначено 2860,25 грн. штрафних (фінансових) санкцій за
невідповідність суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків коштів
сумі коштів, яка зазначена в денному звіті РРО, та за незабезпечення щоденного
друку фіскального звітного чеку, з наступних підстав.

В день перевірки працівники ДПІ у
м. Чернігові, ігноруючи пояснення продавця ОСОБА_3, змішали грошові кошти від
реалізації алкогольних напоїв і тютюнових виробів, належних СПД ОСОБА_1, в сумі
36,35 грн. та продуктів харчування, належних СПД ОСОБА_2 в сумі 504,05 грн., що
підтверджується копією книги доходів і витрат СПД ОСОБА_2, а вся сума 540,40
грн. була відображена в акті перевірки, як сума грошових коштів на місці
проведення розрахунків, належна СПД ОСОБА_1

Відповідач позовних вимог не
визнає, вважаючи прийняте рішення законним та обґрунтованим.

Дослідивши матеріали справи та надані
докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін та
свідків, суд

В С Т А Н О В
И В:

01 липня 2004р. працівниками ДПІ у м.
Чернігові ОСОБА_4 та ОСОБА_5, на підставі посвідчень НОМЕР_2 та НОМЕР_3, була
проведена перевірка магазину, бару, який розташований за адресою: АДРЕСА_2, та
який належить СПД ОСОБА_1

За результатами перевірки складено
акт перевірки НОМЕР_4.

Як вбачається із акту перевірки,
перевіркою було встановлені наступні порушення під час торгівлі в магазині.

1. Невідповідність суми готівкових
коштів на місці проведення розрахунків коштів сумі коштів, яка зазначена в
денному звіті РРО, а саме сума невідповідності склала 540,40 грн. -36,35грн. =
504,05 грн.

Зазначеним порушено п.13 ст.3
Закону України №265, згідно якого суб'єкти підприємницької діяльності, які
здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із
застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу
товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг
зобов'язані забезпечувати відповідність сум готівкових коштів на місці
проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті реєстратора
розрахункових операцій, а у випадку використання розрахункової книжки -
загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку
робочого дня.

Відповідно до ст.22 Закону №265, у
разі невідповідності суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків
сумі коштів, яка зазначена в денному звіті, а у випадку використання
розрахункової книжки -загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями,
виданими з початку робочого дня, до суб'єктів підприємницької діяльності
застосовується фінансова санкція у п'ятикратному розмірі суми, на яку виявлено
невідповідність.

2. «Не забезпечено щоденний друк
фіскального звітного чеку, а саме: за 06.03.2004р. (ІНФОРМАЦІЯ_1), за
26.03.2004р. (ІНФОРМАЦІЯ_2), за 26.04.2004р. (ІНФОРМАЦІЯ_3), за 08.05.2004р.
(ІНФОРМАЦІЯ_4), у розділі 4 КОРО запис про ремонт відсутній.»

Вищевказаним порушено п.9 ст.3
Закону №265, яким передбачено, що суб'єкти підприємницької діяльності, які
здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із
застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу
товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг
зобов'язані щоденно друкувати на реєстраторах розрахункових операцій (за
виключенням автоматів з продажу товарів (послуг) фіскальні звітні чеки і
забезпечувати їх зберігання в книгах обліку розрахункових
операцій.

Відповідно до п.4 ст.17 Закону №265
за порушення вимог цього Закону до суб'єктів підприємницької діяльності, які
здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних
органів державної податкової служби України застосовуються фінансові санкції у
таких розмірах -двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян -у разі
невиконання щоденного друку фіскального звітного чеку або його незберігання в
книзі обліку розрахункових операцій

На підставі акту перевірки НОМЕР_4,
ДПІ у м. Чернігові прийнято податкове повідомлення - рішення про застосування
фінансових санкцій до Позивача НОМЕР_5 у розмірі 2860,25 грн. за невиконання
щоденного друку фіскального звітного чеку та не зберігання його в книзі обліку
розрахункових операцій, а також за невідповідність суми готівкових коштів на
місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті
реєстратора розрахункових операцій.

За наслідками розгляду скарги СПД
ОСОБА_1 на вищевказане податкове повідомлення -рішення, рішенням ДПІ у м.
Чернігові НОМЕР_6, воно було скасоване в частині застосування ст. 5 Закону
України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами
та державними цільовими фондами” від 21.12.2000р. № 2181-ІІІ; визначення суми
2860,25 грн., як податкового зобов'язання; визнання вказаної суми податковим
боргом в разі несплати її в зазначені терміни; можливості застосування
податковим органом з погашення вказаної суми як податкового боргу в порядку,
встановленому Законом № 2181-ІІІ; вжиття заходів з продажу активів СПД ОСОБА_1;
застосування пені та штрафних санкцій. В частині визначення суми штрафних санкцій
в розмірі 2860,25 грн. податкове повідомлення - рішення залишено без змін, а
скаргу СПД ОСОБА_1 -без задоволення.

На підставі рішення НОМЕР_6 ДПІ у
м. Чернігові прийнято спірне податкове повідомлення - рішення про застосування
фінансових санкцій до Позивача НОМЕР_1 у розмірі 2860,25 грн. за невиконання
щоденного друку фіскального звітного чеку та незберігання його в книзі обліку
розрахункових операцій, а також за невідповідність суми готівкових коштів на
місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті
реєстратора розрахункових операцій.

Вважаючи дане податкове
повідомлення -рішення НОМЕР_1 незаконним та необґрунтованим, СПД ОСОБА_1
звернувся з позовом про його скасування.

Згідно ч.ч.1,3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства України

“Завданням адміністративного  судочинства
є  захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб,  прав  та
інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових  відносин від порушень  з боку органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих повноважень.

У справах щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України;

2) з  використанням  повноваження
з   метою,   з
якою   це повноваження надано;

3) обґрунтовано,  тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення
дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з  урахуванням  права
особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.”

Відповідно до ч.ч.4,5 ст.11
вищевказаного Кодексу:

“Суд  вживає
передбачені  законом  заходи,
необхідні  для з'ясування всіх
обставин у справі,  у тому числі щодо
виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Суд повинен запропонувати  особам,
які  беруть  участь
у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази,
яких, на думку суду, не вистачає.”

Відповідно до ч.2 ст.69 зазначеного
Кодексу:

«Докази суду надають особи, які
беруть участь у справі. Суд може
запропонувати   надати  додаткові
докази  або  витребувати додаткові докази за клопотанням
осіб,  які беруть участь у справі, або з
власної ініціативи.»

Згідно ч.ч.4,5 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України:

«Суб'єкт владних повноважень
повинен подати суду всі наявні у
нього  документи  та матеріали,
які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього
обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали.

Суд може збирати докази з власної
ініціативи.»

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України:

“В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок
щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається
на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.”

Як показали в судовому засіданні
Позивач та допитана в якості свідка СПД ОСОБА_2 магазин-бар, який був об`єктом
перевірки належить СПД ОСОБА_1, та відповідно зареєстрований в органах
державної податкової служби як торгова точка саме на нього. Проте, вони спільно
здійснюють підприємницьку діяльність магазині-барі на підставі договору сумісного
використання споруди від 09.04.03р., копія якого надана Позивачем. СПД ОСОБА_1
торгує алкогольними напоями та тютюновими виробами з застосування касового
апарату, який не має відсіку для зберігання готівки. СПД ОСОБА_2 торгує
продуктами харчування без застосування касового апарату, тому на неї органах
ДПС даний магазин-бар як торгова точка не зареєстрована. Види товарів на продаж
визначені відповідними асортиментними переліками товарів, які додані до
матеріалів справи. Фактичний продаж товарів від імені обох СПД на підставі угод
здійснює продавець ОСОБА_3 Готівка обох СПД складалася в окремі коробки. В день
перевірки працівники ДПІ у м. Чернігові, ігноруючи пояснення продавця ОСОБА_3,
змішали грошові кошти від реалізації алкогольних напоїв і тютюнових виробів,
належних СПД ОСОБА_1, в сумі 36,35 грн. та продуктів харчування, належних СПД
ОСОБА_2 в сумі 504,05 грн., що підтверджується копією книги доходів і витрат
СПД ОСОБА_2, а вся сума 540,40 грн. була відображена в акті перевірки, як сума
грошових коштів на місці проведення розрахунків, належна СПД ОСОБА_1

При
цьому показали, що прилавок в магазині-барі -один, на ньому знаходився
касовий апарат, а під прилавком -дві коробки для готівки, підписані СПД ОСОБА_1
та  СПД ОСОБА_2, які знаходилися на відстані
1,5 м одна від одної.

З копії книги доходів і витрат СПД
ОСОБА_2 вбачається, що сума виручки 01.07.04р. склала 384 грн., а не 504,05
грн. Як пояснили Позивач та СПД ОСОБА_2 дана розбіжність могла виникнути
внаслідок того, що гроші могли бути взяті на закупку товару чи інші потреби.

Разом з тим, враховуючи розбіжність
суми виручки в книзі обліку доходів та витрат та в поясненнях Позивача та СПД
ОСОБА_2, суд відмічає, що з даної книги не можливо персоніфікувати проданий
товар та рух готівки СПД ОСОБА_2 01.07.04р., оскільки з даної книги не
вбачається, який товар, в який конкретно час та на яку суму був проданий в день
перевірки, а також скільки коштів в цей день, ким, коли та в якій сумі в
наступному було вилучено із каси.

Таким чином, Позивачем та СПД
ОСОБА_2 не представлено належних та достовірних письмових, документальних
доказів, які б підтверджували, що на момент перевірки в магазині знаходилися
грошові кошти від реалізації алкогольних напоїв і тютюнових виробів, належних
СПД ОСОБА_1, в сумі 36,35 грн. та продуктів харчування, належних СПД ОСОБА_2 в
сумі 504,05 грн., які в подальшому були змішані.

Як вбачається з акту, перевірка
була проведена в присутності продавця ОСОБА_3, 1976 року народження,
проживаючої за адресою: АДРЕСА_3, яка підписала акт перевірки без зауважень,
отримала один примірник акту та надала перевіряючим письмове пояснення, в якому
зазначила наступне:

«На месте проведения расчета
находилось на момент проверки 540,40 грн. Согласно фискального отчета НОМЕР_7
сумма выручки составила 36,35 грн.

06.03.2004г. не был обнулен
кассовый аппарат в конце рабочего дня, потому что я не знала, как это делается
и обнулила его 07.03.2004г. в 10.34. Аналогичная ситуация была 26.03.2004г.,
26.04.2004г., 08.05.2004г.»

Допитана в судовому засіданні
12.04.07р. в якості свідка ОСОБА_3 показала, що на момент перевірки
здійснювала  фактичний продаж товарів від
імені обох СПД  на підставі угод.
Прилавок в магазині-барі -один, на ньому знаходився касовий апарат, а під
прилавком дві коробки для готівки, підписані СПД ОСОБА_1 та  СПД ОСОБА_2, які знаходилися на відстані 1,5
м одна від одної. Перевіряючи працівники під час перевірки сказали їй
порахувати всі гроші в магазину. Вона склала гроші з коробок обох підприємців в
одну коробку та віддала перевіряючим. Пояснення написала під диктовку
перевіряючих. Проте, що в магазині здійснюють підприємницьку діяльність два
підприємця вона не перевіряючим не сказала, оскільки вони про це не питали.
Ніякого тиску чи погроз працівники органів ДПС на неї не вчиняли. Свої дії
пояснює тим, що на момент перевірки працювала нетривалий час і не знала, які
дії мала вчиняти під час перевірки.

В судовому засіданні 23.04.07р.
свідок ОСОБА_3 змінила свої покази, зазначивши, що вона згадала, що на момент
перевірки її не було в магазині, а був її чоловік, який лагодив електророзетку.
Він приїхав додому та сказав, що на перевірку прийшли працівники органів
державної податкової служби, він віддав їм всі гроші, які вони перерахували.
Після цього вона поїхала магазин.

Допитаний в судовому засіданні
18.05.07р. в якості свідка перевіряючий ОСОБА_5 пояснив, що він разом з
ревізором зайшли в магазин-вагончик. Там знаходився чоловік, який здійснював
продаж товарів. Вони також провели у нього закупку, після чого представилися і
розпочали перевірку. По документах в магазині бачили, що в магазині знаходяться
документи на двох підприємців. На вимогу перевіряючих представити гроші в касі
чоловік достав з-під прилавку одну коробку, в які знаходилися гроші, та почав
пояснювати, що він не продавець, а продавець - його жінка. Чоловік поїхав за
дружиною. Після її приїзду були перераховані гроші в коробці та складений акт.
Про наявність інших коробок з грошима та те, що в цій коробці змішані кошти
двох підприємців, продавець не зазначала.

Допитати в якості свідка перевіряючу
ОСОБА_4 не представилось можливим, оскільки, як вбачається з наказу НОМЕР_8,
остання звільнилася з роботи, та як слідує з пояснень представників Відповідача
виїхала в іншу область. Даних про її адресу суду не представлено.

Згідно ст.86 Кодексу
адміністративного судочинства України:

Суд
оцінює  докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх  безпосередньому,  всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Ніякі докази не мають для суду
наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.»

Як зазначено в позові, в день
перевірки саме працівники ДПІ у м. Чернігові, ігноруючи пояснення
продавця ОСОБА_3, змішали грошові кошти двох підприємців. Аналогічні пояснення
були і в попередній позовній заяві Позивача, датованій 10.08.05р., тобто за
півтора року до подання повторного позову.

В судовому засіданні 12.04.07р свідок
ОСОБА_3 показала, що це вона змішала грошові кошти та надала їх перевіряючим.

В судовому засіданні 23.04.07р.
свідок ОСОБА_3 показала, що гроші змішав та надав перевіряючим її чоловік.

Тобто, зі сторони Позивача та його
продавця ОСОБА_3 протягом судового розгляду представлено три різні версії
обставин проведення перевірки, а саме, стосовно надання грошей з кас обох
підприємців перевіряючим працівникам.

Крім того, суд враховує, що продавець
ОСОБА_3 підписала акт перевірки без зауважень, написала під час перевірки
пояснення, яке підтверджує вищевказане порушення, в судовому засіданні
заперечувала застосування до неї з боку перевіряючих будь-якого тиску та
погроз, а тому вважає, що вона не була позбавлена жодної можливості пояснити
перевіряючим під час перевірки, що кошти в даному випадку належать двом
підприємцям, та відповідно відобразити це в акті перевірки та письмовому
поясненні, даному під час перевірки.

З урахуванням викладеного, суд не
може прийняти як достовірні доводи Позивача та покази свідка ОСОБА_3, про те,
що під час перевірки були змішані каси двох підприємців, а вважає достовірними
акт перевірки, письмове пояснення ОСОБА_3, дане нею під час перевірки, та
пояснення в судовому засіданні перевіряючого ОСОБА_5, що під час перевірки їм
була надана одна коробка з усіма грошима та, що пояснень про змішаність коштів
двох підприємців від продавця не надходило.

Також суд вважає за необхідне
відмітити наступне.

Згідно абзацу 26 ст.2 Закону №265:

«Місце проведення розрахунків
-місце, де здійснюються розрахунки із покупцем за продані  товари
(надані  послуги)  та зберігаються отримані за реалізовані
товари  (надані послуги) готівкові кошти,
а також місце отримання покупцем
попередньо оплачених товарів (послуг) із застосуванням  платіжних карток, платіжних чеків, жетонів
тощо.»

Як вбачається з пояснень Позивача,
СПД ОСОБА_2 та продавця ОСОБА_3 прилавок, за яким здійснювалися розрахунки та
знаходилися касовий апарат і коробки з грошовими коштами, в магазині один.

Тобто в даному випадку, саме
Позивачем, як власником магазину, місце проведення розрахунків зроблено одне на
двох, що додатково ускладнює можливість розділити каси двох підприємців шляхом
відповідного розподілу місць проведення розрахунків.

Крім того, як зазначено вище, з
книги обліку доходів та витрат СПД ОСОБА_2 не можливо персоніфікувати проданий
товар та рух готівки СПД ОСОБА_2 01.07.04р., оскільки з даної книги не
вбачається, який товар, в який конкретно час та на яку суму був проданий в день
перевірки, а також скільки коштів в цей день, ким, коли та в якій сумі в
наступному було вилучено із каси.

Тобто, Позивачем та СПД ОСОБА_2 не
представлено належних та достовірних письмових, документальних доказів, які б
підтверджували, що на момент перевірки в магазині знаходилися грошові кошти від
реалізації алкогольних напоїв і тютюнових виробів, належних СПД ОСОБА_1, в сумі
36,35 грн. та продуктів харчування, належних СПД ОСОБА_2, в сумі 504,05 грн.,
які в подальшому були змішані при перевірці.

Згідно ч.ч.1,2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України:

«1. Кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення,  крім випадків, встановлених статтею 72 цього
Кодексу.

2. В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень
обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного
позову.»

На підставі викладеного, суд
доходить висновку, що ДПІ у м.Чернігові доведено дотримання працівниками
державної податкової служби порядку проведення перевірки, підтвердження
виявленого під час перевірки факту невідповідності суми готівкових коштів на
місці проведення розрахунків коштів сумі коштів, яка зазначена в денному звіті
РРО, на суму 504,05 грн. в магазині, що належить СПД ОСОБА_1

Будь-яких доказів, які б
спростовували виявлене перевіркою порушення СПД ОСОБА_1 п.9 ст.3 Закону №265, а
саме не забезпечення щоденного друку фіскального звітного чеку, а саме: за
06.03.2004р. (ІНФОРМАЦІЯ_1), за 26.03.2004р. (ІНФОРМАЦІЯ_2), за 26.04.2004р.
(ІНФОРМАЦІЯ_3), за 08.05.2004р. (ІНФОРМАЦІЯ_4), у розділі 4 КОРО запис про
ремонт відсутній, Позивач не надав, а отже суд вважає доведеним факт
вищевказаного порушення.

Крім того, суд вважає за необхідне
відмітити наступне.

З 01.09.05р. набрав Кодекс
адміністративного судочинства України.

Згідно ч.ч.1,2 ст.99 даного
Кодексу:

«Адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до адміністративного суду,  встановленого
цим  Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк,
який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або
повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.»

Як вбачається з матеріалів справи,
спірне податкове повідомлення -рішення ДПІ у м.Чернігові НОМЕР_1 було отримане
Позивачем 23.08.04р., що підтверджується повідомленням про вручення НОМЕР_9.

Як вбачається з оглянутої в судовому
засіданні судової справи господарського суду Чернігівської області
№18/214-№18/241, Позивачем 10.08.05р. вже подавалася позовна заява про
скасування вищевказаного податкового повідомлення-рішення, яка в подальшому
уточнювалася заявою від 06.09.05р.

Рішенням від 14.09.05р. по
вищевказаній справі провадження за позовом СПД ОСОБА_1 було припинено, оскільки
форма позовної вимоги не відповідала ст.12 Господарського процесуального
кодексу України.

Дане рішення сторонами не було
оскаржено тому, відповідно до ч.3 ст.85 Господарського процесуального кодексу
України, набрало законної сили 25.09.05р.

Суд не може прийняте судове рішення
від 14.09.05р. по справі №18/214-№18/241, як преюдиціальне, на підставі ч.1
ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки цим рішенням не
було вирішено позов СПД ОСОБА_1 по суті.

Разом з тим, суд вважає, що Позивач
мав, відповідно до ч.2 ст.99 даного Кодексу,
звернутися з позовом про скасування спірного рішення протягом року з
моменту набрання законної сили судовим рішенням від 14.09.05р. по справі
№18/214-№18/241, тобто до 25.09.06р.

Проте, повторний позов датований
07.03.07р., тобто його подано з порушенням вищевказаного річного строку.

Відповідно до ч.1 ст.100 Кодекс
адміністративного судочинства України:

«Пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні  адміністративного  позову
за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.»

В письмовому запереченні на позов
НОМЕР_10. Відповідач наполягав на застосуванні наслідків пропущення строку
звернення з позовом, а тому суд доходить до висновку про необхідність застосування
даних наслідків.

Разом з тим, суд вважає такою, що
не відповідає чинному законодавству, думку Відповідача, що встановлений ч.2
ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України річний строк звернення з
позовом збіг у Позивача 23.08.05р., з наступних підстав.

По-перше, Кодекс адміністративного
судочинства України набрав чинності лише з 01.09.05р.

По-друге, позовною заявою від
10.08.05р. Позивач перервав перебіг позовної давності відповідно ч.ч.2,3 ст.264
Цивільного кодексу України, який в свою чергу регулював терміни позовної
давності і щодо оскарження актів державних органів до 01.09.05р., тобто до дати
набрання чинності Кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно ч.1 ст.216 Господарського
кодексу України від 16.01.03р., який набрав чинності з 01.01.04р.:

“Учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на
підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст.217 даного Кодексу:

1. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у
сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають
несприятливі економічні та/або правові наслідки.

2. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських
санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські
санкції.

3. Крім зазначених у частині другій цієї статті господарських санкцій,
до суб'єктів господарювання за порушення ними правил здійснення господарської
діяльності застосовуються адміністративно-господарські санкції.

4. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку
за ініціативою учасників господарських відносин, а адміністративно-господарські
санкції - уповноваженими органами державної влади або органами місцевого
самоврядування.”

Згідно ст.238 Господарського кодексу
України:

“За
порушення  встановлених  законодавчими
актами  правил здійснення
господарської діяльності  до  суб'єктів
господарювання можуть  бути  застосовані
уповноваженими органами державної влади або органами місцевого
самоврядування адміністративно-господарські санкції,   тобто заходи організаційно-правового або майнового
характеру, спрямовані  на  припинення
правопорушення   суб'єкта
господарювання та ліквідацію його наслідків.

Види адміністративно-господарських
санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими
законодавчими актами. Адміністративно-господарські санкції можуть бути
встановлені виключно законами.”

Згідно ст.239 даного Кодексу:

“Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку,
встановленому законом, можуть застосовувати до суб'єктів господарювання  такі адміністративно-господарські санкції:

вилучення прибутку (доходу);

адміністративно-господарський штраф;

стягнення зборів (обов'язкових платежів);

зупинення операцій за рахунками суб'єктів господарювання;

застосування антидемпінгових заходів;

припинення експортно-імпортних операцій;

застосування індивідуального режиму ліцензування;

зупинення дії ліцензії (патенту) на здійснення суб'єктом господарювання
певних видів господарської діяльності;

анулювання ліцензії (патенту) на здійснення суб'єктом господарювання
окремих видів господарської діяльності;

обмеження або зупинення діяльності суб'єкта господарювання;

скасування   державної  реєстрації
та  ліквідація   суб'єкта господарювання;

інші  адміністративно-господарські
санкції,  встановлені  цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.241
вищевказаного Кодексу:

“Адміністративно-господарський
штраф - це грошова сума,  що
сплачується  суб'єктом  господарювання  до
відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених  правил
здійснення  господарської
діяльності.

Перелік   порушень,
за  які  з
суб'єкта  господарювання
стягується штраф,  розмір і порядок  його
стягнення  визначаються законами,  що
регулюють  податкові  та
інші  відносини,  в  яких
допущено правопорушення.”

Штрафні санкції за порушення норм
Закону №265 за своєю правовою природою є вищевказаними
адміністративно-господарськими санкціями.

Згідно ст.250 Господарського кодексу
України:

“Адміністративно-господарські
санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом  шести
місяців  з дня  виявлення
порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим
суб'єктом встановлених законодавчими
актами  правил здійснення
господарської діяльності,  крім
випадків,  передбачених законом.”

Як вбачається з акту перевірки,
порушення Позивачем чинного законодавства вчинене 01.07.04р., а спірне
податкове повідомлення-рішення винесено Відповідачем 17.08.04р., тобто
Відповідачем не порушено вищевказані вимоги ст.250 Господарського кодексу
України.

Крім того, спірне рішення є
повторним після податкового повідомлення-рішення НОМЕР_4 та прийняте за
результатами розгляду скарги Позивача на зазначене первинне податкове
повідомлення рішення, про що вказано вище.

З урахуванням викладеного, суд
доходить висновку, що спірне податкове повідомлення - рішення ДПІ у м.
Чернігові НОМЕР_1, яким Позивачу визначено 2860,25 грн. штрафних (фінансових)
санкцій за невідповідність суми готівкових коштів на місці проведення
розрахунків коштів сумі коштів, яка зазначена в денному звіті РРО, та за
незабезпечення щоденного друку фіскального звітного чеку, є законним та
обґрунтованим, а тому позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.71, 94, 158-163,
п.6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О
В И В :

1. У позові відмовити повністю.

2. Дана Постанова може бути
оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в наступному
порядку. Про апеляційне оскарження рішення
суду  першої  інстанції спочатку  подається
заява.  Обґрунтування  мотивів
оскарження  і вимоги до суду апеляційної
інстанції  викладаються  в
апеляційній скарзі. Заява
про  апеляційне  оскарження
та  апеляційна  скарга подаються до адміністративного
суду  апеляційної  інстанції
через суд  першої  інстанції,
який  ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається  особою,  яка  її
подає, до суду апеляційної інстанції. Заява
про  апеляційне  оскарження
постанови  суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня її проголошення,  а в разі
складення   постанови  у
повному  обсязі  відповідно
до статті 160 цього Кодексу -  з  дня
складення  в  повному
обсязі. Апеляційна  скарга  на
постанову  суду першої інстанції
подається протягом  двадцяти  днів
після  подання  заяви
про   апеляційне оскарження.
Апеляційна   скарга  може
бути  подана  без
попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про
апеляційне оскарження.

3. Дана Постанова  набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження,  встановленого цим
Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано  заяву
про  апеляційне  оскарження,
але апеляційна  скарга  не
була  подана  у
строк,  встановлений  цим Кодексом,
постанова або  ухвала  суду
першої  інстанції  набирає законної сили після закінчення цього
строку. У  разі  подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його  не  скасовано,
набирає  законної  сили
після   закінчення апеляційного
розгляду справи.

4. Дана Постанова після набрання
законної сили,  є обов'язковою для
осіб,  які беруть  участь
у  справі,  для
їхніх правонаступників,  а також
для всіх органів,  підприємств, установ
та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України. Обставини,
які  були  встановлені постановою,  що набрала законної  сили,
в  одній  адміністративній   справі не можуть оспорюватися в іншій
судовій справі за участю тих самих сторін.

Постанова виготовлена в повному
обсязі та підписана 21.05.07р.

Суддя
І.В.
Кушнір