СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

19 квітня 2007 року

Справа № 2-13/3891.1-2006

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Гонтаря В.І.,

суддів                                                                      Сотула В.В.,

Плута В.М.,

за участю представників сторін:

представник позивача - Біда Володимир Андрійович - ліквідатор товариства з обмеженою відповідальністю "ЮБС";

представник відповідача - Пономарьов Сергій Анатолійович, довіреність № 1   від 04.01.2007 - дочірнє підприємство "Торговий центр" відкритого акціонерного товариства "Кримський содовий завод";

представник третьої особи - Танасогло Діоніс Миколайович (повноваження перевірені) - директор приватного підприємства "Діоніс";

розглянувши апеляційну скаргу дочірнього підприємства "Торговий центр" відкритого акціонерного товариства "Кримський содовий завод" на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя    Жукова А.І.) від 08.02.2007 у справі № 2-13/3891.1-2006

за позовом           Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮБС" (вул. Джерельна, 8,Сімферополь,95023)

до           Дочірнього підприємства "Торговий центр" відкритого акціонерного товариства "Кримський содовий завод" (вул. Проектна, 1,Красноперекопськ,96002)

3-тя особа  Приватне підприємство "Діоніс" (8 мкрн. буд. 6, кв. 126, Красноперекопськ, 96000)

про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 06.03.2006 у справі № 2-1/3891-2006 позов товариства з обмеженою відповідальністю "ЮБС" задоволено у повному обсязі, було визнано недійсним договір уступки вимоги б/н від 13.12.2002, підписаний між дочірнім підприємством "Торговий центр" відкритого акціонерного товариства "Кримський содовий завод" та приватним підприємством "Діоніс".

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 09.06.2006 у справі № 2-1/3891-2006 апеляційна скарга дочірнього підприємства "Торговий центр" відкритого акціонерного товариства "Кримський содовий завод" залишена без задоволення, а рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 06.03.2006 у справі № 2-1/3891-2006 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 05.10.2006 у справі № 2-1/3891-2006 касаційну скаргу дочірнього підприємства "Торговий центр" відкритого акціонерного товариства "Кримський содовий завод" задоволено, рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 06.03.2006 та постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 09.06.2006 у справі № 2-1/3891-2006 скасовані, справу передано на новий розгляд до господарського суду Автономної Республіки Крим, провадження якої доручено судді Жуковій А.І. із привласненням справі № 2-13/3891.1-2006.

Ухвалою господарського суду Автономної Республіки Крим від 06.11.2006 дійсну справу було прийнято до розгляду суддею господарського суду Автономної Республіки Крим Жуковою А.І.

Позивач у судовому засіданні уточнив позовні вимоги, змінив предмет позову згідно статті 22 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої сторони мають право до винесення рішення судом робити зміну підстав та предмету позову і просить розірвати договір уступки права вимоги від 13.12.2002 і мотивує позовні вимоги тим, що у грудні 2005 року Ліквідатором були отримані висновки податкової міліції міста Сімферополя у відношенні діяльності товариства з обмеженою відповідальністю "ЮБС" у термін, який передував банкрутству позивача, враховуючи підписання договору уступки вимоги від 13.12.2002 і було встановлено, що керівництво товариства з обмеженою відповідальністю "ЮБС" на момент підписання договору уступки вимоги від 13.12.2002 було неплатоспроможне. Тобто на час укладання договору уступки вимоги, позивач не мав змоги відповідати перед третьою особою по зобов'язанням своїм майном.

Крім цього пояснює, що на час укладання угоди усе майно боржника знаходилося у заставі в КРФ АБ "Кредіт банк (Україна)", що підтверджується відповіддю цієї установи № 3137 від 26.09.2005.

Також посилається на статті 651, 652 Цивільного кодексу України, якими передбачена можливість розірвання угоди за рішенням суду на вимогу однієї з сторін. Істотною обставиною є та, коли б вона була відома сторонам, то вони не уклали б договір.

Суд прийняв до уваги дане уточнення позивача.

Відповідач представив суду відзив на позов, згідно якого проти позовних вимог позивача заперечує за мотивами, що відповідно до пункту 10 договору уступки права вимоги дочірнього підприємства "Торгівельний центр" відкритого акціонерного товариства "Кримський содовий завод" не несе відповідальності перед новим кредитором приватного підприємства "Діоніс" за неможливість його виконання боржником - товариством з обмеженою відповідальністю "ЮБС". Також посилається на те, що товариство з обмеженою відповідальністю "ЮБС" не має право вимагати розірвання договору, або визнавати його не дійсним, оскільки товариство з обмеженою відповідальністю "ЮБС" не є стороною у вказаному договорі.

Відповідач вважає, що стан платоспроможності товариства з обмеженою відповідальністю "ЮБС" не має значення для укладення договору уступки права вимоги між дочірнім підприємством "Торгівельний центр" відкритого акціонерного товариства "Кримський содовий завод" та приватним підприємством "Діоніс" і не може бути підставою для розірвання договору уступки вимоги або визнання його недійсним.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 08.02.2007 (суддя А.І. Жукова) позов задоволено.

Розірвано договір уступки вимог б/н від 13 грудня 2002 року, підписаний між дочірнім підприємством "Торговий центр" відкритого акціонерного товариства "Кримський содовий завод" та приватним підприємством "Діоніс".

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, відповідач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить рішення господарського суду скасувати.

Основний аргумент апеляційної скарги полягає в тому, що ствердження суду про те, що у змісті договору повинна бути умова про платність уступки вимог здійснено без посилання на відповідні норми цивільного законодавства України. Також на думку заявника апеляційної скарги, суд першої інстанції під час розгляду справи дійшов помилкового висновку про те, що відсутність в договорі уступки вимоги умови про його платність є підставою для розірвання договору.

Розглянувши матеріали справи повторно в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, суд встановив наступне.

13 грудня 2002 року між дочірнім підприємством "Торгівельний центр відкритого акціонерного товариства "Кримський содовий завод" та приватним підприємством "Діоніс" було укладено договір про уступку вимоги, відповідно до умов якого, відповідач передав, а приватне підприємство "Діоніс" прийняло право вимоги на суму 461544,20 грн. за договором №96 від 13 лютого 2001 року між кредитором та боржником, яким є товариство з обмеженою відповідальністю "ЮБС".

26 грудня 2002 року між дочірнім підприємством "Торгівельний центр відкритого акціонерного товариства "Кримський содовий завод" та товариством з обмеженою відповідальністю "ЮБС" був підписаний акт звірки взаємних розрахунків, яким підтверджено суму боргу - 461544,40грн.

Позивач згідно статті 22 Господарського процесуального кодексу України, до винесення рішення змінив предмет позову, не змінюючи підстав і просив розірвати договір уступки права вимоги від 13.12.2002.

У свою чергу, вивчивши умови договору про уступку вимог від 13 грудня 2002 року судовою колегією встановлено, що в договорі відсутні умови про платність уступки вимоги від відповідача до приватного підприємства "Діоніс", тобто, вимоги були передані безкоштовно, що являється порушенням вимог діючого законодавства та правочин по своїй суті є договором дарування.

Крім того, згідно з висновками податкової міліції міста Сімферополя відносно діяльності товариства з обмеженою відповідальністю "ЮБС", на час підписання договору від 13 грудня 2002 року, товариство було неплатоспроможнім, отже, позивач не мав змоги відповідати перед третьою особою по обов'язкам своїм майном.

Крім цього встановлено, що на час укладання угоди усе майно боржника знаходилося у заставі в КРФ АБ "Кредіт банк (Україна)", що підтверджується відповіддю цієї установи № 3137 від 26.09.2005.

Відповідно до статті 198 Цивільного кодексу УРСР, кредитор, який уступив вимогу іншій особі, зобов'язаний передати їй документи, що свідчать про право вимоги. Первісний кредитор відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання цієї вимоги боржником.

Крім того, п. 6 договору про уступку вимоги передбачено, що обов'язок дочірнього підприємства "Торгівельний центр" відкритого акціонерного товариства "Кримський содовий завод" передати новому кредитору всю інформацію, з якої витікає право вимоги, є предметом договору.

Пунктом 6 договору уступки вимоги передбачено обов'язок підприємства передати новому кредитору - приватному підприємству "Діоніс" всю інформацію, з якої витікає право вимоги, є предметом договору.

Третя особа надала суду пакет документів, який був переданий приватному підприємству "Діоніс" дочірнім підприємством "Торговий центр" відкритого акціонерного товариства "Кримський содовий завод" при укладанні спірного договору, у якому поміж іншого був акт звірки взаємних розрахунків на 26 грудня 2002 року, складений між дочірнім підприємством "Торгівельний центр" відкритого акціонерного товариства "Кримський содовий завод" та товариством з обмеженою відповідальністю "ЮБС", який був підписаний лише з боку дочірнього підприємства "Торгівельний центр" відкритого акціонерного товариства "Кримський содовий завод", підписи директора та головного бухгалтеру товариства з обмеженою відповідальністю "ЮБС" були відсутні.

З вказаного виходить, що відповідач не передав приватному підприємству "Діоніс" всю інформацію, з якої витікає право вимоги, чим суттєво порушив умови спірного договору.

Відповідно до пункту 9 Заключних та перехідних положень Цивільного кодексу України до договорів, що були укладені до 1 січня 2004 року і продовжують діяти після набрання чинності Цивільним кодексом України, застосовуються правила цього Кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладення.

Стаття 626 Цивільного кодексу України визначає поняття та види договору. Договором   є   домовленість   двох   або більше  сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Стаття 651 Цивільного кодексу України передбачає підстави для зміни або розірвання договору.

Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно статті 652 Цивільного кодексу України, У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання,   договір   може   бути   розірваний.

Оскільки підприємством вимоги Цивільного кодексу України та пункту 6 договору не були виконані, судова колегія вважає уточнені позовні вимоги позивача обґрунтованими.

Судовою колегією не приймаються до уваги доводи відповідача стосовно того, що товариство з обмеженою відповідальністю "ЮБС" не може бути позивачем у дійсній справі, мотивуючи це тим, що товариство з обмеженою відповідальністю "ЮБС" не є стороною у договорі, з підстав, що весь пакет документів, який містить інформацію, з якої витікає право вимоги, витікає з  товариства з обмеженою відповідальністю "ЮБС".

Доводи відповідача стосовно того, що приватне підприємство "Діоніс" приймає участь у процедурі банкрутства товариства з обмеженою відповідальністю "ЮБС" з грошовою вимогою у сумі 461544,20 грн., у зв'язку з чим, договір уступки вимоги не може бути визнано недійсним або розірваним, судова колегія не може прийняти до уваги з причин їх суперечливості статтям 6 та 20 Господарського процесуального кодексу України.

Судовою колегією також не приймаються до уваги посилання відповідача на те, що позивачем пропущений трирічний строк позовної давності у зв'язку з тим, що арбітражний керуючий Біда В.А. призначений розпорядником майна боржника з 12.04.2005, ліквідатором - з 05.09.2005 та раніше не міг знати про наявність договору уступки вимоги від 13.12.2002.

Судові витрати по оплаті держмита та витрат на інформаційне-технічне забезпечення судового процесу судова колегія вважає за можливе стягнути з позивача.

На підставі викладеного, апеляційна інстанція вважає, що рішення господарського суду прийнято при правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підстав для його скасування не існує.

Керуючись статтями 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 08.02.2007 у справі № 2-13/3891.1-2006 залишити без змін.

Апеляційну скаргу дочірнього підприємства "Торговий центр" відкритого акціонерного товариства "Кримський содовий завод" залишити без задоволення.

Головуючий суддя                                                  В.І. Гонтар

Судді                                                                                В.В.Сотула

В.М. Плут