КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2007                                                                                           № 23/173б

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Коваленка В.М.

суддів:                                          Вербицької О.В.

Розваляєвої  Т.С.

при секретарі:                              Котелянець О.О.

За участю представників:

від ініціюючого кредитора – не з’явились;

від інших кредиторів:

1)          Державної податкової інспекції у Подільському районі м. Києва – Циганкова В.О. (дов. № 10134910 від 27.12.2006 року);

2)          Бесєдін В.І. (дов. № 19-0916 від 21.02.2006 року);

від боржника  -  не з’явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", м. Київ

на ухвалу попереднього засідання Господарського суду м.Києва від 22.08.2006

у справі № 23/173б (Демидова А.М.)

за заявою                               Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфокс", м. Київ

до                                                   Закритого акціонерного товариства "Укрнафтосервіс", м. Київ

про                                                  визнання банкрутом

Суть ухвали і скарги:

Ухвалою попереднього засідання господарського суду м. Києва від 22 серпня 2006 року, яка прийнята у справі № 23173-б (суддя – А.М. Демидова), за заявою товариства з обмеженою відповідальністю “Інфокс” (надалі – Ініціюючий кредитор, Товариство № 1) до закритого акціонерного товариства “Укрнафтосервіс” (надалі – Боржник, Товариство № 2) про визнання останнього банкрутом, визнані кредитори до Боржника із відповідними сумами вимог та затверджений  реєстр вимог кредиторів Товариства № 2 на загальну суму 38 670 144 грн. 38 коп., розпорядника майна Боржника зобов’язано внести до реєстру вимог кредиторів вимоги малого приватного підприємства  “Кредо” на суму 201 000 грн. 00 коп., повідомити  кредиторів про місце і час проведення зборів кредиторів та надати протокол зборів кредиторів про обрання комітету кредиторів, вирішення питання про відкриття ліквідаційної процедури або санації  (т. 1 л.с. 239-241).

Відкрите акціонерне товариство “Держаний ощадний банк України” (надалі  Кредитор, Банк), не погоджуючись з прийнятою ухвалою судом першої інстанції, звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить  скасувати цю ухвалу та прийняти нове рішення, яким  визнати  вимоги Банку до Боржника в розмірі 25 835 734 грн. 07 коп., як такі, що забезпечені заставою, та зобов’язати розпорядника майна Товариства № 2 окремо внести ці вимоги до реєстру вимог кредиторів (т. 2  л.с. 2-6).

Розпорядник майна закритого акціонерного товариства “Укрнафтосервіс” частково погоджується з вимогами, що викладені Кредитором в апеляційній скарзі, а тому просить змінити  ухвалу попереднього засідання господарського суду м. Києва  від 22 серпня 2006 року в частині  визначення  черговості вимог з підстав, викладених у відзиві а апеляційну скаргу № 202 від 14.11.2006 року (т. 2 л.с. 45-47).

Представник Державної податкової інспекції у Подільському районі м. Києва, у судовому засіданні погоджується з вимогами, що викладені Кредитором в апеляційній скарзі, а тому просить скасувати ухвалу попереднього засідання господарського суду м. Києва  від 22 серпня 2006 року, а апеляційну скаргу – задовольнити з підстав, викладених у поясненні на апеляційну скаргу від 20.11.2006 року (т. 2 л.с. 48-52) та наданих усних поясненнях.

Київський апеляційний господарський суд відхиляє подане представником розпорядника майна закритого акціонерного товариства “Укрнафтосервіс” та підтримане в судовому засіданні 05.02.2007 року представником відкритого акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” письмове клопотання від 02.02.2007 року про відкладення розгляду справи у зв’язку з неможливістю забезпечити явку розпорядника майна Боржника та представника розпорядника майна Товариства № 2 у судове засідання по розгляду апеляційної скарги Банку (т. 2 л.с. 83-84, 89-90) з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 33, 34, 43 ГПК України  достатність наявних у справі доказів для розгляду господарської справи по суті оцінюється господарським судом відповідно до ст. 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом – це по-перше. По-друге,  ст. 102  ГПК України передбачено, що апеляційна скарга (подання) на рішення місцевого господарського суду розглядається у двомісячний строк з дня надходження справи разом з апеляційною скаргою (поданням) в апеляційну інстанцію. Згідно ч. 2 ст. 106  ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду. Враховуючи наявний  у справі відзив розпорядника майна Товариства № 2 на апеляційну скаргу Банку (т. 2 л.с. 45-47), присутність  розпорядника майна – арбітражного керуючого Вершиніна  А.О. та його представника у попередніх судових засіданнях по розгляду  апеляційної скарги у даній справі (т. 2 л.с. 40-43, 75-78), апеляційна інстанція зазначає, що відсутність у судовому засіданні розпорядника майна Боржника або його представника не перешкоджає розгляду по суті апеляційних вимог Банку та перегляду оскаржуваної ухвали попереднього засідання в даному судовому засіданні. Щодо обґрунтування представником Банку підтримання клопотання про відкладення розгляду справи  із посиланням на можливість позасудового врегулювання спірних відносин, суд апеляційної інстанції зазначає, що за визначених підстав розгляд апеляційної скарги Банку вже відкладався згідно ухвали від 11.12.2006 року (т. 2 л.с. 75-78), а враховуючи вказану дату відкладення на 05.02.2007 року слід зазначити, що  скаржник мав достатньо часу для врегулювання в позасудовому порядку  відповідних спірних питань, у зв’язку з чим слід зробити висновок про неповажність та неналежність визначених представником скаржника підстав для відкладення розгляду  даної справи, а Київський апеляційний господарський суд вважає за необхідне відхилити вказані вище клопотання розпорядника майна Боржника та Кредитора про відкладення розгляду справи.

Враховуючи, що матеріали справи містять належні докази повідомлення Ініціюючого кредитора, іншого кредитора Боржника та Боржника про день і час судового засідання по розгляду апеляційної скарги Банку, що підтверджується ухвалою від 11.12.2006 року (т. 2 л.с. 75-78), апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу Кредитора без участі представників Ініціюючого кредитора, іншого кредитора Боржника та Боржника.

Заслухавши усні пояснення представників Кредитора та іншого присутнього кредитора Боржника в судовому засіданні, дослідивши та вивчивши матеріали справи апеляційний суд

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду м. Києва від 21.04.2006 року було порушено провадження у справі № 23173-б про банкрутство закритого акціонерного товариства “Укрнафтосервіс” за заявою товариства з обмеженою відповідальністю “Інфокс” в порядку Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відкрите акціонерне товариство “Держаний ощадний банк України” звернулось до господарського суду м. Києва із заявою № 192-024334 від 27.06.2006 року, в якій просить визнати його кредитором до Боржника із вимогами на суму  25 835 734 грн. 07 коп., обґрунтовуючи свої вимоги неналежним виконанням Боржником своїх зобов’язань за договором кредитної лінії, у зв’язку з чим виникла заборгованість, зобов’язання сплатити проценти, пені за процентами, штрафні санкції, інфляційні та інші відшкодування за вказаним договором  (т. 1 л.с. 154-156).

Ухвалою попереднього засідання господарського суду м. Києва від 22 серпня 2006 року визнані кредитори до Боржника із відповідними сумами вимог та затверджений  реєстр вимог кредиторів Товариства № 2 на загальну суму 38 670 144 грн. 38 коп., розпорядника майна Боржника зобов’язано внести до реєстру вимог кредиторів вимоги малого приватного підприємства  “Кредо” на суму 201 000 грн. 00 коп., повідомити  кредиторів про місце і час проведення зборів кредиторів та надати протокол  зборів кредиторів про обрання комітету кредиторів, вирішення питання про відкриття ліквідаційної процедури або санації.

В обґрунтування своєї позиції суд першої інстанції посилається на те, що заяви із вимогами до Боржника надійшли від трьох кредиторів; заявлені Державною податковою інспекцію у Подільському районі м. Києва  вимоги задовольняються частково, оскільки заява про збільшення кредиторських вимог до Боржника була подана із пропуском встановленого тридцятиденного терміну, а вимоги малого приватного підприємства “Кредо” документально підтверджуються, Боржником не спростовані, а тому визнаються судом. При цьому, місцевий суд керувався ст.ст. 1, 5, 14, 15 Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та ст. 86 Господарського процесуального кодексу України  (т. 2 л.с. 239-241).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників Кредитора та іншого присутнього кредитора Боржника у відкритому судовому засіданні апеляційний господарський суд вважає, що ухвала попереднього засідання господарського суду м. Києва від 22 серпня 2006 року, яка прийнята у даній справі є законною і обґрунтованою у зв’язку з повним з’ясуванням обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, відповідністю висновків, викладених в ухвалі суду, обставинам справи та правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. За таких умов, оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга  Банку без задоволення.

При цьому, апеляційний суд вважає за необхідне констатувати, що Кредитор  в порушення вимог статті 33 ГПК України, не довів ті обставини на які він посилається як на підставу своїх вимог, як у суді першої інстанції, так і при апеляційному провадженні.

Так, в апеляційній скарзі Банк посилається як на підставу неправомірності прийняття місцевим судом оспорюваної ухвали на те, що вимоги Банку неправомірно були віднесені до четвертої черги задоволення вимог кредиторів, оскільки вимоги Кредитора до Боржника є такими, що забезпечені заставою, у зв’язку з чим  мають бути внесені окремо до реєстру вимог кредиторів. Вказані посилання є неналежними, оскільки не відповідають наявним у справі доказам, а також викладені із невірним застосуванням  вимог законодавства про банкрутство у зв’язку з наступним.

Дійсно, п. 6 ст. 14 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (надалі – Закон) визначено, що вимоги кредиторів, визнані боржником або господарським судом, включаються розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів. Розпорядник майна зобов'язаний окремо внести до реєстру вимоги кредиторів, які забезпечені заставою майна боржника, згідно з їх заявами, а за їх відсутності, - згідно з даними обліку боржника, а також внести окремо до реєстру відомості про майно боржника, яке є предметом застави згідно з державним реєстром застав. Розпорядник майна зобов'язаний окремо внести до реєстру відомості про вимоги щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, а також про вимоги щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю громадян, згідно із заявами таких кредиторів та даними обліку боржника. Між тим, на вимоги кредиторів, що забезпечені заставою майна боржника, розповсюджуються положення Закону щодо підтвердженності таких вимог  відповідними належними документами згідно ст.ст. 1, 14 Закону, незалежно визначені  таки вимоги  за заявою відповідного кредитора або  визначені розпорядником майна  згідно з даними обліку боржника або згідно з державним реєстром застав.

В своїй заяві із  вимогами до Боржника (т. 1 л.с. 154-156) Кредитор визначив свої вимоги в розмірі 25 835 734 грн. 07 коп. без посилання, що такі вимоги (повністю або частково) забезпечені заставою майна Боржника. Також, з аналізу доданих до вказаної заяви документів (т. 1 л.с. 157-173) вбачається, що доказів віднесення вказаних вимог до таких, що забезпечені заставою майна Боржника,  Кредитором не надано.  Лише до  складеного розпорядником майна  Товариства № 2 реєстру вимог кредиторів доданий витяг з Державного реєстру обтяжень  рухомого майна  (т. 1 л.с. 181-183), відповідно до записів 1 та 2 якого обтяжувачем за договором застави рухомого майна, дійсно, є Банк. Між тим, в розділі “об’єкт обтяження” зазначене майно – сира нафта у відповідній кількості по укладеним Боржником з іншими господарюючими суб’єктами договору та контракту без  посилання на вартість  такого об’єкта обтяжень, у зв’язку з чим  слід зробити висновок про  невстановлення  вартості (розміру) об’єкта обтяжень, обтяжувачем за яким є Банк. До того ж згідно визначеного реєстру обтяжень  та записів № 1 та 2  не вказана підстава  відповідних обтяжень. У зв’язку із вищевикладеним слід зазначити, що Державний реєстр обтяжень рухомого майна  Боржника не підтверджує забезпечення об’єктом обтяження  вимог Банку до Товариства № 2  згідно заяви Кредитора  у даній справі та забезпечення заставою вимог саме за договором кредитної лінії та укладених додаткових угод  до нього, які Банк вказав у своїй заяві  на підтвердження заявлених кредиторських вимог до Боржника в сумі  25 835 734 грн. 07 коп.  та додав у якості доказів на підтвердження таких вимог  (т. 1 л.с. 154-166). Станом на  дату прийняття оскаржуваної ухвали попереднього засідання інших доказів на підтвердження того, що заявлені кредиторські вимоги Банку у вказаній сумі забезпечені заставою ні Кредитором, ні розпорядником майна Товариства № 2 не надані та у матеріалах справи відсутні. Договори застави до договору кредитної лінії № 106311 від 11.03.2002 року (що підтверджує заявлені Банком вимоги) були додані скаржником до апеляційної скарги, тобто  лише на стадії апеляційного оскарження (т. 2 л.с. 9-17), тоді як порядок надання  додаткових доказів у господарській справі передбачений  ч. 1 ст. 101 ГПК України, згідно положень якої  у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими  доказами  повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Банк ніяким чином ні в апеляційній скарзі, ні в судовому засіданні не обґрунтовує  та не підтверджує належними доказами відповідно до ст. 34 ГПК України поважність причин неможливості надати згадані договори застави суду першої інстанції до прийняття оскаржуваної ухвали попереднього засідання. Із вищевикладеного випливає, що на час проведення судом першої інстанції попереднього засідання у даній справі та прийняття оскаржуваної ухвали Банком та розпорядником майна Товариства № 2  віднесення заявлених Кредитором вимог до Боржника  до таких, що забезпечені заставою майна Боржника, не було підтверджено належними доказами у справі.

Щодо посилання скаржника на невизначення в оскаржуваній ухвалі  черговості задоволення вимог кредиторів апеляційна інстанція звертає увагу на наступне. Відповідно до п. 2 ст. 15 Закону у попередньому засіданні господарський суд розглядає реєстр вимог кредиторів, вимоги кредиторів, щодо яких були заперечення боржника і які не були включені розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів.  За результатами розгляду господарський суд виносить ухвалу, в якій зазначається розмір визнаних судом вимог кредиторів, які включаються розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів, та призначається дата проведення зборів кредиторів. Реєстр вимог кредиторів повинен включати усі визнані судом вимоги кредиторів. У реєстрі вимог кредиторів повинні міститися відомості про кожного кредитора, розмір його вимог за грошовими зобов'язаннями чи зобов'язаннями щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів), черговість задоволення кожної вимоги, окремо розмір неустойки (штрафу, пені). Ухвала є підставою для визначення кількості голосів, які належать кожному кредитору при прийнятті рішення на зборах (комітеті) кредиторів.  Із вищевикладеної норми вбачається, що зазначення в тексті ухвали попереднього засідання за результатами розгляду реєстру вимог кредиторів та вимог кредиторів, щодо яких були заперечення боржника і які не були включені розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів, черговості задоволення відповідних кредиторських вимог не є обов’язковим. Натомість, обов’язкове визначення вказаної черговості встановлено згідно п. 2 ст. 15 Закону для реєстру вимог кредиторів, а поданий і наявний у справі  реєстр вимог кредиторів Товариства № 2 (т. 1 л.с. 178-180) повністю відповідає щодо порядку складення та  визначення відповідних відомостей (у тому числі щодо черговості задоволення вимог кредиторів).

Таким чином, Банком не доведена неправомірність встановлення черговості задоволення вимог Кредитора до Боржника та прийняття оскаржуваної ухвали.

Враховуючи викладене, керуючись нормами ст.ст. 1, 14, 15 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” та ст.ст. 22, 33, 34, 36, 43, 85, 91, 94, 99, 101 – 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Ухвалу попереднього засідання господарського суду м. Києва від 22 серпня 2006 року у справі № 23173-б залишити без змін, а апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” без задоволення.

2.          Справу №  23173-б повернути до господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя                                                                      Коваленко В.М.

Судді                                                                                          Вербицька О.В.

Розваляєва  Т.С.

08.02.07 (відправлено)