ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

19.04.07                                                                                           Справа  № 4/174

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого-судді                                Кордюк Г.Т.

суддів                                                       Давид Л.Л.

Мурська Х.В.

розглянувши апеляційну скаргу Міжгірської селищної ради, смт. Міжгір’я, Закарпатська обл.

на постанову господарського суду Закарпатської області від 18.12.2006 року

в справі № 4/174

за позовом: ДП Міністерства оборони України “Управління торгівлі Західного оперативного командування”, м. Львів

до відповідача: Міжгірської селищної ради, смт. Міжгір’я, Закарпатська обл.

про визнання нечинним рішення Міжгірської селищної ради № 47 від 14 серпня 2006 року.

Представники:

Від позивача: Карпій М.М.- провідний юк

Від відповідача: Марамигін П.В.- адвокат

Представникам сторін роз”яснено їх права й обов”язки, передбачені ст.ст.49,51 КАС України.Заяв про відвід суддів не поступало.

Постановою господарського суду Закарпатської області від 18.12.2006 року у справі № 4/174 (суддя Журавчак Л.С), задоволено позовні вимоги ДП Міністерства оборони України “Управління торгівлі Західного оперативного командування”,м. Львів про визнання нечинним рішення Міжгірської селищної ради № 47 від 14 серпня 2006 року.

Суд мотивував постанову тим, що оскаржуваним рішенням Міжгірської селищної ради за №47 від 14 серпня 2006 року порушено охоронювані  права та законні інтереси  позивача, так як спірне рішення про припинення користування земельною ділянкою, площею 4,61 га державного підприємства Міністерства оборони України «Військова туристична база «Міжгір»я»прийнято з порушенням  норм Земельного кодексу України, тому його належить визнати  нечинним на підставі п. «г»ч.3 ст.152 ЗК України.

Відповідач, не погоджуючись з постановою господарського суду, вважаючи її незаконною та такою, що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповому з»ясуванні обставин, які мають значення для справи, подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову  суду скасувати, прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Як на підставу апеляційних вимог, покликається на наступне:

-  господарським судом порушено вимоги, встановлені  ч.2 ст.19 КАС України щодо територіальної підсудності  адміністративних справ з приводу  оскарження правових актів індивідуальної дії, так як такі вирішуються адміністративними судами  за місцем проживання позивача;

- з позовом звернувся неналежний позивач на виконання  незаконного наказу МОУ № 458 від 25.07.2006р., прийнятому всупереч рішенню господарського суду Закарпатської області від 23.10.2003 р. в господарській справі № 16/185 та норм встановлених ст. 19, ч. 5 ст. 124 Конституції України, - зазначений наказ МОУ в відповідності до ст.228 Цивільного кодексу України є нікчемним, так як спрямований на незаконне, в порушення установленого порядку, заволодіння і користування землями територіальної громади;

- на   даний   час   належний   відповідач   Державне   підприємство   Міністерства   оборони України" „Військова туристична база „Міжгір'я"" злісно не виконує зазначене рішення суду і порушує норми Земельного кодексу України, так як безпідставно користується земельною ділянкою,чим завдає шкоди територіальній громаді, так як не сплачує земельний податок.

- позивач у справі, Державне підприємство Міністерства оборони України „Управління торгівлі Західного   оперативного   командування",   звернувшись   з   даним позовом порушує вимоги, встановлені ч.ч.1-4 ст.13 Цивільного кодексу України, а саме:

- позивач порушує межі здійснення цивільних прав, так як жодним законом або договором не надано право особі, що не володіє будь яким правом  ("так як позивач не є ліквідаційною комісією належного позивача, не уповноважений іншим чином представляти його інтереси, його права та охоронювані законом інтереси не є порушеними) звертатись за захистом, що є підставою для відмови у позові,

так як позивач так і не довів, а чим саме або яким чином порушені його права та охоронюванізаконом інтереси прийняттям відповідачем спірного рішення;

- позивач пред'явивши позов з вимогою про скасування рішення відповідача, окрім виходу за межі здійснення  цивільних  прав,  вчинив  дії,   що   порушують   право   власника (органу місцевого самоврядування, як представницького органу територіальної громади),відповідача у справі,та обмежують здійснення останнім дій спрямованих на відновлення порядку в сферіземельних відносин на території, яка знаходиться в межах юрисдикції органу місцевого самоврядування;

-позивач, звернувшись з вимогою про скасування рішення ради,    має намір нездійснення захисту своїх прав (так як його права не є порушеними), а намір завдати відповідачу шкоди в вигляді втручання в його діяльність з метою втрати довір'я членів місцевої територіальної громади до останнього.

- в справі відсутнє рішення окрвиконкому від 20.02.1953 р. №002  про надання в користування  Мукачівській КЕЧ району ПрикВО земельної ділянки , площею 4,61 га, наявне викопіювання з Державного акту на право безстрокового користування землею, завірене позивачем  у справі, що не є належним і допустимим доказом в розумінні ст.70 КАС України та норм Земельного кодексу України;

- доказової сили позбавлені також акти інвентаризації земель  МО України в Між гірському районі, оскільки не містять ні дати складання, ні номера, ні печатки органу або особи, яка їх складала;

-  внесення змін в Державний акт в бік збільшення площі земельної ділянки з 4,61 га до 5,43 га повинно було проводитись тільки за рішенням органу місцевого самоврядування –Міжгірської селищної ради та попереднім погодженням місць розташування  з суміжними користувачами та уповноваженими органами, розробкою проекту землеустрою (відведення), прийняттям рішення з цього приводу та наступним внесенням доповнень до Державного акту і графічних матеріалів до нього.

Представник позивача в судовому засіданні та у запереченні на апеляційну скаргу, апеляційні вимоги відхилив, вказавши, що на момент подання позову, земельна ділянка розташована за адресою: Закарпатська область, смт. Міжгір'я, вул. Ватутіна, 10 площею 4.63373 га була передана ДП МО України «Управління торгівлі ЗахОК»згідно рішення засновника - Міністерства оборони України, з моменту передачі підприємство несе відповідальність перед засновником за майно (в т.ч. земельну ділянку) передане йому для здійснення господарської діяльності, а оскільки, державне підприємство Міністерства оборони України»«Військова туристична база «Міжгір"я»та ДП МО України   належать до державної власності, відповідач не вправі був розпорядитися землею, яка передана їм на підставі рішення засновника. Крім того, зазначив, що право землекористування згідно ст.143 ЗК України, може бути припинене лише у разі використання земельної ділянки  не за цільовим призначенням, визначеним у земельно-кадастровій документації та у документах на право землекористування, а також у разі не усунення допущених порушень екологічних вимог, перелічених у пункті «б»статті 143 ЗК України, у терміни визначені державним інспектором .з використання та охорони земель.

Львівським апеляційним господарським судом встановлено:

На вимогу ухвали Львівського апеляційного господарського суду позивачем подано належним чином засвідчену копію Державного акту №02 на право користування землею Мукачівській КЕЧ району ПРикВО в розмірі 5,39 га в тому числі 4,61 га та «Городок1»- 0,78 га, який в розумінні ст.70 КАС України є належним та допустимим доказом у справі

В матеріалах справи знаходитьсмя також належно засвідчена копія акту Інвентаризації земель Міністерства оборони України 1993 року, що підтверджують факт приналежності даної земельної ділянки до земель Міністерства оборони України (військове містечко № 27 «А»).

29 січня 2001 року згідно акту прийняття - передачі будівель, споруд і території військового містечка 27А турбаза Міжгір'я і житлового містечка № 1 с.Пилипець Закарпатської області на підставі наказу Міністра оборони України № 281 від 14.07.1998р., Мукачівська КЕЧ району передала, а державне підприємство Міністерства оборони України»«Військова туристична база «Міжгір'я»прийняла будівлі, споруди військового містечка №27-А турбаза «Міжгір"я»та житлового містечка №1 с.Пилипець.Разом із будівлями передані земельна ділянка, площею 5,43 га в/м №27 та земельна ділянка площею 0,5га в с.Пилипець ж/м №1.

Згідно наказу Міністерства оборони України №458 від 25.07.2006р. «Про реорганізацію державного підприємства Міністерства оборони України»«Військова туристична база «Міжгір'я», припинено діяльність ДП МО України «Військова туристична база «Міжгір»я»шляхом реорганізації та приєднано до ДП МО України«Управління торгівлі ЗахОК», якого призначено правонаступником усіх майнових прав та обов'язків державного підприємства Міністерства оборони України «Військова туристична база «Міжгір'я».

Згідно пунктів 2, 3 зазначеного наказу МО України, всі основні фонди та оборотні кошти, інші цінності, що були закріплені за реорганізованим підприємством передано ДП МО України «Управління торгівлі ЗахОК»та закріплено за ним на праві господарського відання, що стверджується актом прийому - передачі  основних фондів державною підприємства Міністерства оборони України»«Військова туристська база «Міжгір"я»у зв"язку з його реорганізацією, шляхом приєднання до ДП МО України «Управління торгівлі ЗахОК», що затверджений заступником Міністра оборони України 11 вересня 2006 року.

Відповідно до даного акту ДП МО України «Управління торгівлі ЗахОК»передано і земельну ділянку розташовану за адресою: Закарпатська область, смт. Міжгір'я, вул. Ватутіна. 10 площею 4.63373 га.

Рішенням ХІІІ сесії XXIV скликання Міжгірської селищної ради від 06.05.2004р. підприємству  було надано дозвіл на розробку  проекту відводу.

14.08.2006р. Міжгірська селищна рада прийняла рішення №47  «Про   припинення   користування   земельною   ділянкою», яким  вирішила припинити  право  ДП МО України «Військова туристична база «Міжгір'я»користування земельною діяльною, площею 4,61 га за адресою смт. Міжгір'я, вул. Незалежності та віднесено дану земельну ділянку до земель резервного фонду  Міжгірської селищної ради.

Вищевказане рішення прийнято на підставі клопотання Управління з контролю за використанням    та  охороною  земель  у  Закарпатській   області     (Закарпатської облдержземінспекції) №25/493 від 24.07.2006р. про припинення ДП МО України "Військова туристична база «Міжгір'я»права користування земельною ділянкою, площею 4,61 га за адресою: смт. Міжгір'я, вул. Незалежності, за відсутності у підприємства документів, що підтверджують право користування землею.

ДП МО України "Управління торгівлі Західного оперативного командування", як правонаступник ДП МОУ «Військової туристичної бази»«Міжгір»я», не погоджуючись з рішенням Міжгірської селищної ради № 47 від 14.08.2006 року, звернулося до суду про визнання його нечинним у зв'язку з невідповідністю чинному законодавству і порушенням його прав.

В підтвердження позовних вимог подано докази про те, що спірна земельна ділянка була надана в користування Мукачівській КЕЧ району Прик ВО згідно з рішенням окрвиконкому від 20.02.1953 року № 002, на підставі якого в 1982 році їй був виданий Міжгірським райвиконкомом Державний акт на право користування землею.В 1993 році була проведена інвентаризація земель Міністерства оборони на території Міжгірського району, на час проведення якої в користуванні військового містечка № 27а знаходилось 5,43 га земель, в т.ч. 4,61 га в постійному користуванні. Інвентаризаційною комісією рекомендовано, зокрема, обновити згаданий державний акт на акт нового взірця.

Представник відповідача піддав сумніву докази, які містяться в матеріалах справи, а саме копії витягу з державного акту на право користування земельною ділянкою  Мукачівській КЕЧ району приКВО, оскільки на запит адвоката, Міжгірська районна рада повідомила, що Державний акт на право користування земельною ділянкою на даний час в  раді відсутній, так як у виконавчому апараті районної ради зберігається документація тільки за період з 1998р.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, заперечення на неї, заслухавши пояснення  представників сторін, дослідивши правильність застосування господарським судом при винесенні  постанови норм процесуального та  матеріального  права, Львівський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга  до задоволення  не підлягає, виходячи з наступного:

Відповідно до п.12 Перехідних положень Земельного кодексу України, до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, та земель, на яких розташовані державні, в тому числі казенні, підприємства, господарські товариства, у статутних фондах яких державі належать частки (акції, паї), здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

На момент  прийняття Міжгірською селищною  радою рішення №47, на земельній ділянці, площею 4,61 га в смт.Міжгір»я знаходяться будівлі Міністерства оборони України.

Приймаючи рішення про припинення   права користування земельною ділянкою МО України «Військова туристична база «Міжгір'я», площею 4,61 га, що розташована за адресою:   Закарпатська  область  МІжгірський   район,  смт.   Міжгір'я, вул.Незалежності, відповідач керувався статтями 12, 125, 144, 211 Земельного кодексу України від 25.10.2001р. №2768-111 (із змінами та доповненнями).

Як вбачається із рішення Міжгірської селищної ради №47, право користування за ДП МОУ «Військова туристична база «Міжгір»я» припинено у зв»язку з неоформленням документів, які посвідчують право постійного користування.

Підставами для визнання акту недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та (або) визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.Обов»язковою умовою   визнання акту недійсним є  також порушення  у зв»язку з прийняттям відповідного акту прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації-позивача у справі.

Підстави припинення права  користування земельною ділянкою визначені ст.141 ЗК України, а підстави примусового припинення ст.143 ЗК України.

Однак,  ні  у рішенні  відповідача  «Про  припинення  користування  земельною ділянкою»від 14.08.2006р.,  ні у клопотанні Управління з контролю за використанням та охороною  земель у Закарпатській області від 24.07.2006р.не  вказується жодної правової підстави для припинення права користування земельною ділянкою ДП МО України «Військова туристська база «Міжгір'я»передбаченої статтями 141 та 143 ЗК України.

Така підстава для примусового припинення права землекористування , як не оформлення документів, які посвідчують право корситування, нормами ЗК України не передбачено.

Враховуючи наведене, господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскаржуване рішення ради суперечить чинному законодавству та порушує права позивача, підставно  задоволив позовні вимоги, визнавши дане  рішення нечинним на підставі п. «г»ч.3 ст.152 ЗК України.

Враховуючи повноту встановлених обставин справи, доводи апеляційної скарги,  не спростовують висновків господарського суду, право на звернення до суду відповідно до ст.104 КАС України, має особа, яка вважає, що її права, свободи чи інтереси у сфері публічно –правових відносин порушено.

З огляду на п.6 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" КАС України (у редакції Закону України від 06.10.2005 року № 2953-ГУ), є безпідставними  покликання скаржника на те, що господарським судом порушено вимоги, встановлені ч.2 ст.19 КАС України щодо територіальної підсудності  адміністративних справ.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.195,196,198,200,205,206,п.6,7 Прикінцевих та Перехідних положень КАС України Львівський    апеляційний господарський суд,  -

УХВАЛИВ:

1..Апеляційну скаргу Міжгірської селищної ради, смт. Міжгір’я, Закарпатська обл.

залишити без задоволення, постанову  господарського суду Закарпатської області від 18.12.2006 року в справі № 4/174 - без змін.

2.Ухвала набирає законної сили з моменту прийняття і може бути оскаржена в порядку ст.212 КАС України.

Головуючий-суддя          Кордюк Г.Т.

Суддя          Давид Л.Л.

Суддя                                                                                                Мурська Х.В.