Харківський апеляційний господарський суд
Ухвала

Іменем України

Адміністративна справа                               Головуючий  по 1-й інстанції

№ АС-03/458-06                                            Суддя –Водолажська Н.С.

Доповідач по 2-й інстанції

Суддя –Шутенко І.А.

21 травня  2007 р.                                                                                    м. Харків

Колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду  у складі:        головуючого судді     Шутенко І.А., суддів Бабакової Л.М., Карбань І.С.

при секретарі – Михайлюк О.І.

За участю представників сторін:

позивача –Драчук Є.О. –директор,

відповідача –Хижняка О.С. за довіреністю №114/24/10/10-013 від 17.10.2006р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду у м. Харкові апеляційну скаргу (вх. № 1084Х/2) ДПІ у Червонозаводському районі м. Харкова на  постанову господарського суду Харківської області від 07.02.2007 р.  по справі  № АС-03/458-06

за позовом  ДП „Харківвибухпром”, м. Харків

до  ДПІ у Червонозаводському районі м. Харкова

про визнання нечинним податкових повідомлень-рішень ,-

встановила:

Позивач, після уточнення позовних вимог, які прийняті судом першої інстанції, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом про визнання нечинним податкові повідомлення-рішення ДПІ у Червонозаводському районі м. Харкова про застосування фінансових санкцій на загальну суму 250128,99 грн. в т.ч. № /0 від 12.10.2005р. на суму 25609,00 грн., № /0 від 18.01.2006р. на суму 95254,48 грн., № /0 від 27.01.2006р. на суму 123115,50 грн. та № /0 від 01.12.2006р. на суму 6150,01 грн. Крім того, позивач просив зобов’язати ДПІ Червонозаводського району м. Харкова скасувати нараховані штрафи переліченими податковими повідомленнями-рішеннями.

Постановою господарського суду Харківської області від 07.02.2007 р.  по справі № АС-03/458-06 позовні вимоги задоволено частково. Визнано нечинними податкові повідомлення-рішення ДПІ у Червонозаводському районі м. Харкова про застосування фінансових санкцій на загальну суму 250128,99 грн. в т.ч. № /0 від 12.10.2005р. на суму 25609,00 грн., № /0 від 18.01.2006р. на суму 95254,48 грн., № /0 від 27.01.2006р. на суму 123115,50 грн. та № /0 від 01.12.2006р. на суму 6150,01 грн. В решті позовних вимог в позові відмовлено.

Відповідач з постановою господарського суду Харківської області від 07.02.2007 р. по справі № АС-03/458-06  в частині задоволення позовних вимог не погоджується, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вищевказану постанову господарського суду Харківської області  та прийняти нову, якою повністю відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що за позивачем рахується податковий борг. Відповідно до п.п. 7.7 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 21.12.2000р. податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов’язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обов’язковими платежами) –у рівних пропорціях. Визначений порядок сплати та зарахування податків є єдиним для всіх платників податків та ОДПС України.

Крім того, апелянт зазначає, що відповідно до п.п. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань  платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” у разі, коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов’язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов’язаний сплатити штраф, у розмір, встановленому цим Законом. За таких обставин апелянт вважає, що ним правомірно були винесені спірні податкові повідомлення-рішення про застосування фінансових санкцій.

Позивач надав заперечення на апеляційну скаргу, яких постанову господарського суду Харківської області від 07.02.2007р. по справі №АС-03/458-06 вважає законною та обґрунтованою, просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду 14.05.2007р. оголошувалась перерва до 21.05.2007р. до 15:30 год.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження було встановлено, що підставою для прийняття оскарженого податкового повідомлення-рішення №/0 від 18.01.06 р. про застосування фінансових санкцій в розмірі 95254,48 грн. (50%) є акт про результати  невиїзної документальної перевірки своєчасності сплати податкового зобов’язання з ПДВ Державним підприємством „Харківвибухпром” № 410/16-017/00292184 від 30.12.2005 р., згідно якого, перевіркою встановлено , що ДП „Харківвибухпром” несвоєчасно здійснювалась сплата узгодженого податкового зобов’язання по деклараціям з ПДВ, чим порушені вимоги п.п. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 21.12.2000р.

В наданому до матеріалів справи розрахунку штрафних санкцій, який є додатком до вказаного акту перевірки від 30.12.2005 р., вказано, що при розрахунку штрафних санкцій були використані дані про проведені підприємством платежі за період з 27.11.2003 р. по 27.05.2004 р. (реквізити платіжних доручень в наданому розрахунку не вказані), які зараховувалися в погашення зобов'язань по ПДВ, узгоджених при подачі податкових декларацій за листопад 2000 р. (дата подачі -20.12.00 р. з граничним строком уплати - 01.04.01 р.), за грудень 2000 р. (строк подачі - 22.01.01 р., граничний строк уплати - 01.04.01 р.), за лютий 2001 р. (дата подачі 20.03.01 р., граничний строк уплати - 01.04.01 р.), за березень 2001 р. (строк подачі -20.04.01 р., граничний строк уплати - 22.04.01 р.), за квітень 2001 р. (строк подачі -18.05.01 р., граничний строк уплати - 21.05.01 р.), за липень 2001 р. (строк подачі -20.08.01 р., граничний строк уплати - 20.08.01 р.), уточнюючий розрахунок (дата подачі 08.08.01 р., граничний строк уплати - 11.09.01 р.), за серпень 2001 р. (строк подачі - 20.09.01 р., граничний строк уплати - 20.09.01 р.), за вересень 2001 р. (строк подачі - 22.10.01 р., граничний строк уплати - 22.10.01 р.), за листопад 2001 р. (строк, подачі - 20.12.01 р., граничний строк уплати - 20.12.01 р.), за грудень 2001 р. (строк подачі - 21.01.02 р., граничний строк уплати - 21.01.02 р.), за січень 2002 р. (строк подачі - 20.02.02 р., граничний строк уплати - 20.02.02 р.), за лютий 2002 р. (строк подачі - 20.03.02 р., граничний строк уплати - 20.03.02 р.), за березень 2002 р. (строк подачі - 22.04.02 р., граничний строк уплати - 22.04.02 р.), за травень 2002 р. (строк подачі - 20.06.02 р., граничний строк уплати - 20.06.012 р.), довідка про зміну задекларованої суми у зв'язку з виявленою помилкою (строк подачі - 26.07.02 р., граничний строк уплати - 28.07.02 р.).

Крім того, в розрахунок штрафних санкцій відповідачем були взяті платежі, які зараховувалися в погашення податкових зобов'язань, визначених в акті перевірки від 14.02.2001 р. з визначенням граничного строку погашення - 01.04.2001 р.

Позивач заперечує проти того, що ним погашалися зобов'язання по переліченим податковим деклараціям по датам, вказаним у розрахунку. В обґрунтування даного твердження позивачем до матеріалів справи надані копії платіжних доручень, якими підприємство сплачувало до бюджету податкові зобов'язання по ПДВ.

З наданих копій платіжних доручень вбачається, що платіжним дорученням № 1315 від 27.11.2003 р. на суму 2000,00 грн. погашалися зобов'язання по ПДВ за вересень 2003 р., платіжними дорученнями № 284 від 20.04.2004 р. на суму 118,00 грн. та № 365 від 12.05.2004 р. на суму 20,00 грн. погашалися зобов'язання по ПДВ за березень 2004 р., платіжним дорученням № 427 від 20.05.2004 р. на суму 65,00 грн. погашалися зобов'язання по ПДВ за квітень 2004 р..

В поясненнях в судовому засіданні представник відповідача вказував, що в погашення недоїмки по ПДВ також спрямовувалися кошти (готівка), вилучені у підприємства, зокрема перераховані 25.03.2004 р. (в розрахунку дата сплати вказана 26.03.04 р.) на суму 59,15 грн. Але, як вбачається з наданого до матеріалів справи акту від 22.03.2004 р. про спрямування готівки у рахунок погашення податкового боргу платника податків, касовим ордером № 72 від 22.03.2004 р. був погашений борг по податку на землю. Інші факти вилучення готівки і спрямування її в погашення податкового боргу по ПДВ в матеріалах справи відсутні.

Також в поясненнях в судовому засіданні представник відповідача вказав на те, що в погашення боргу по ПДВ були спрямовані кошти за платіжним дорученням № 79 від 12.10.2004 р., отримані від продажу активів підприємства (посилання на дане платіжне доручення є в особовій картці платника, надані відповідачем до матеріалів справи).

Колегія суддів вважає необхідним відмітити, що Закон України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" набрав чинності з 01.04.2001 р. До того часу існували інші строки погашення податкових зобов'язань по ПДВ, встановлені спеціальним законодавством.

Оскільки згідно положень наведеної норми штрафні санкції застосовуються в разі порушення платником податків граничних строків сплати, встановлених саме цим Законом, то у відповідача не було законного права розповсюджувати їх дію на періоди, що передували даті набрання чинності Закону і самостійно визначати граничні строки сплати зобов'язань, відмінні від строків, встановлених Законом України „Про ПДВ".

За таких же підстав відповідачем без законних підстав в розрахунок штрафних санкцій включений платіж, зарахований в погашення зобов'язань, визначених актом документальної перевірки від 14.02.2001  р. (рішення, прийняте за даним актом до матеріалів справи не надавалося).

Також з наданого розрахунку вбачається, що відповідачем граничні строки сплати податкових зобов'язань по податковим деклараціям за період квітень-грудень 2001 р. та січень-травень .2002 р. визначені датою подачі податкової декларації, що суперечить приписам п. 5.3.1 ст. 5 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", яким встановлено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого п. 4.1.4 ст. 4 цього Закону для подання податкової декларації.

Також колегія суддів вважає необхідним відмітити, що згідно матеріалів справи,  ухвалою від 19.05.04 р. по справі № Б-24/48-04 господарським судом Харківської області за заявою ДПІ Червонозаводського району м. Харкова було порушено провадження по справі про визнання підприємства позивача банкрутом. Цією ухвалою був введений мораторій на задоволення вимог кредиторів. В подальшому ухвалою від 15.06.04 р. заява ДПІ Червонозаводського району м. Харкова була залишена без розгляду і припинена дія мораторію на задоволення вимог кредиторів. Дана ухвала набрала чинності з 17.08.04 р. у зв'язку з прийняттям Харківським апеляційним господарським судом постанови про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Крім того, ухвалою від 21.06.04 р. Господарським судом Харківської області за заявою ДПІ Червонозаводського району м. Харкова було порушено провадження по справі № Б-48/68-04 і запроваджений мораторій на задоволення вимог кредиторів. Постановою від 07.09.04 р. Харківського апеляційного господарського суду вказана ухвала була скасована і провадження по даній справі було припинено. Постановою від 30.11.04 р. ВГС України касаційна скарга арбітражного керуючого була залишена без задоволення, а постанова - без змін.

Таким чином, у період з 19.05.04 р. по 07.09.04 р. діяв мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Але, як пояснив представник відповідача в судовому засіданні, у цей період, а саме 20.05.2004 р. та 27.05.2004 р., зобов'язання платника по ПДВ, які виникли у 2000 р. -2002 р., відповідачем були погашені за рахунок коштів, отриманих від реалізації активів.

Проте колегія суддів вважає необхідним відмітити, що згідно особової картки платника ПДВ, наданої відповідачем до матеріалів справи, погашення боргу за рахунок продажу активів платника здійснювалося платіжним дорученням № 79 від 12.10.2004 р. Жодних даних про реалізацію активів 20.05.2004 р. та 27.05.2004 р. особова картка не містить.

За таких обставин проведений розрахунок штрафних санкцій не відповідає фактичним обставинам і не враховує приписи чинного законодавства, а тому є неправомірним. Прийняте на підставі неправомірних висновків (розрахунків) податкове повідомлення-рішення є також неправомірним.

Як свідчать надані документи, підставою для прийняття оскарженого податкового повідомлення-рішення №/0 від 27.01.2006 р. про застосування штрафних санкцій у зв'язку з порушенням граничних строків сплати зобов'язань по ПДВ в розмірі 123115,50 грн. (50%) є акт № 13/15-309/00292184 від 27.01.2006 р.

В розрахунку штрафних санкцій, який є додатком до акту перевірки від 27.01.06 р., вказано, що відповідачем граничний строк сплати податкових зобов'язань по податковим деклараціям за квітень 2002 р. та червень 2002 р. визначений датою подання декларацій, що суперечить приписам п. 5.3.1 ст. 5 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними та цільовими фондами".

Крім того, з пояснень представника відповідача випливає, що в погашення податкових зобов'язань по даті 27.05.04 р. за вказані періоди спрямовувалися кошти, отримані від реалізації активів платника, що не відповідає фактичним обставинам і не враховує діючий на цю дату мораторій на задоволення вимог кредиторів (встановлено судом при дослідженні підстав прийняття податкового повідомлення-рішення № /0 від 18.01.06 р.).

За таких обставин оскаржене податкове повідомлення-рішення є неправомірним, а позов в цій частині підлягає задоволенню.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, підставою для прийняття оскарженого податкового повідомлення-рішення № /0 від 01.12.2006 р. про застосування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату податкових зобов'язань по податку на прибуток в розмірі 6150,01 грн. (50%) є акт про результати  невиїзної документальної перевірки своєчасності сплати податкового зобов’язання з ПДВ Державним підприємством „Харківвибухпром” № 1219-15-107/00292184 від 29.11.2006 р. згідно якого, перевіркою встановлено , що ДП „Харківвибухпром” несвоєчасно здійснювалась сплата узгодженого податкового зобов’язання по деклараціям з ПДВ, чим порушені вимоги п.п. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 21.12.200р.

В наданому розрахунку штрафних санкцій вказано, що відповідачем граничний строк сплати податкових зобов'язань по уточнюючому розрахунку від 29.11.2004 р. визначений датою його подачі. Крім того, датою сплати податкових зобов'язань відповідачем вказана дата 13.11.2006 р..

Однак, колегія суддів зазначає, що відповідачем не надані документи, які б свідчили про факти оплати коштами або за рахунок інших джерел, то слід вважати, що відповідач не виконав вимоги п. 2 ст. 71 КАС України і не довів правомірність прийнятого ним податкового повідомлення-рішення, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про задоволення позову в цій частині.

Підставою для прийняття оскарженого податкового повідомлення-рішення №/0 від 12.10.2005 р. про застосування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату податкових зобов'язань по податку на прибуток в розмірі 25609,00 грн. є акт перевірки своєчасності сплати узгодженого податкового зобов’язання по податку на прибуток ДП „Харківвибухпром” №232-15-109/00292184 від 30.09.2005 р. згідно якого, перевіряючими встановлено порушення позивачем порушені вимог п.п. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 21.12.2000р.

В наданому розрахунку штрафних санкцій, що є додатком до акту перевірки, вказано, що відповідачем санкції нараховані по платежам відповідно листа Держаного казначейства України № 07-06/146-889 від 02.02.01 р. з визначенням граничного строку сплати - 01.04.2001 р., що суперечить приписам чинного законодавства, оскільки листом ДК України не визначаються податкові зобов'язання, на час його направлення ще не діяв Закон України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, а самостійне встановлення граничних строків для проведення платежів виходить за межи повноважень органів ДПС.

З пояснень представника відповідача в судовому засіданні випливає, що погашення зобов'язань по податку на прибуток по податковим деклараціям від 02.08.2002 р., від 07.11.2002 р. та від 10.02.2003 р. здійснено 27.05.2004 р. за рахунок коштів, отриманих від реалізації активів підприємства. Але в період проведення даних платежів діяв мораторій на задоволення вимог кредиторів, а тому у відповідача не було законних підстав для погашення зобов'язань у цей період.

Крім того, відповідно даних особової картки платника податку на прибуток погашення податкового боргу за рахунок продажу активів здійснювалося платіжним доручення № 80 від 12.10.2004 р. і інших відомостей про використання коштів від реалізації активів підприємства для погашення податкового боргу особова картка не містить.

Таким чином проведений розрахунок штрафних санкцій не відповідає вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам, а тому є неправомірним.

Крім того позивач у позові просив суд першої інстанції зобов'язати ДПІ Червонозаводського району   м.   Харкова   скасувати   нараховані   штрафи   оскарженими   податковими повідомленнями-рішеннями. Однак колегія суддів зазначає, що  скасування штрафів як самостійна дія не передбачена законами України „Про державну податкову службу в Україні" та „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" і не може бути предметом позову відповідно КАС України, за таких обставин колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд правомірно дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині.

За таких обставин, постанову господарського суду Харківської області від 07.02.2007 р. по адміністративній справі № АС-03/458-06 прийнято у відповідності з матеріалами справи, фактичними обставинами та чинним законодавством. Заперечення викладені в апеляційній скарзі є необґрунтованими і не можуть бути підставою для скасування оскарженої постанови.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 195, 196, п. 1 ст. 198, ст. 200, 206, 209, 211, 212 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду одноголосно, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу  залишити без задоволення.

Постанову господарського суду Харківської області від 07.02.2007р. по адміністративній  справі № АС-03/458-06 залишити без змін.

Роз’яснити сторонам, що вони мають право на дану ухвалу подати касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Справу направити до суду першої інстанції.

Головуючий суддя                                                                    Шутенко І.А.

Судді                                                                    Бабакова Л.М.

Карбань І.С.