Господарський суд
Житомирської області
______________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "18" травня 2007 р.                                                     Справа № 16/130"НА"

Господарський суд Житомирської області у складі:

Судді Гансецького В.П.

при секретарі Байдала І.Г.

за участю представників сторін

від позивача Виговська Н.І., дов.№ 12 від 30.01.07р., Панковець С.В., дов.№ 49 від28.11.06р.

від відповідача Шарий С.В., дов.№ 21/Ш/10 від 05.04.06р., Сапак І.В., дов.№ 13286/9/10 від 14.03.07р.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі справу за позовом Відкритого акціонерного товариства "Житомирський завод "Агромаш" (м.Житомир)

до Державної податкової інспекції у м.Житомирі (м.Житомир)

про визнання недійсним податкового повідомлення - рішення

Позивач звернувся з позовом про визнання недійсним податкового повідомлення- рішення Житомирської ОДПІ від 06.07.05р. № 4513/15-3/50539 про застосування до ВАТ "Житомирський завод "Агромаш" штрафу в сумі 42608,29грн. за прострочення сплати узгоджених сум податкового зобов'язання по земельному податку за період з серпня 2003р. по грудень 2004р..

За час провадження у справі позивач неодноразово уточнював позовні вимоги, які в остаточному варіанті визначив наступним чином - просив визнати частково протиправним та частково скасувати податкове повідомлення - рішення Житомирської ОДПІ від 06.07.05р. № 4513/15-3/50539 в частині застосування 26917,79грн. штрафних санкцій у зв'язку з пропуском відповідачем строку давності, встановленого ст.250 Господарського кодексу України.

В судовому засіданні представники позивача пояснили, що відповідачем правильно визначені суми суми штрафу в оспорюваному рішенні, оскільки позивачем дійсно було допущене порушення сплати узгоджених сум податкового зобов'язання. Також зазначили, що відповідач прийняв оспорюване податкове повідомлення-рішення без врахування вимог Господарського кодексу України щодо строків застосування адміністративно-господарських санкцій. Вважають, що поза встановленим ГК України строком відповідачем застосовано штраф в сумі 26917,79грн.

Відповідач у відзивах на позовні вимоги позивача та його представники в судовому засіданні проти заявлених вимог заперечили, просили в позові відмовити. Зокрема зазначили, що посилання позивача на ГК України є безпідставним, оскільки до спірних правовідносин цей кодекс не може бути застосований у зв'язку з тим, що спеціальним законом з питань оподаткування, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 21.12.2000р. № 2181-ІІІ.

У зв'язку з тим, що Житомирська ОДПІ реорганізована і правонаступником її прав та обов'язків є ДПІ у м.Житомирі (а.с.77-79), суд на підставі ст.55 КАС України, здійснює заміну сторони - відповідача у справі її правонаступником.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

В результаті проведеної працівником Житомирської ОДПІ документальної невиїзної перевірки ВАТ "Житомирський завод "Агромаш" по питанню своєчасності сплати узгоджених сум податкового зобов'язання по земельному податку за період з серпня 2003р. по грудень 2004р. було складено Акт від 05.07.05р. № 15-3-40/807 про порушення терміну сплати податкових зобов'язань по місцевих податках та зборах (а.с.58-63).

Перевіркою, згідно даного Акта, встановлено, що позивачем допущено затримку в розрахунках з бюджетом в межах до 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання в сумі 5435,90грн., від 31 до 90 календарних днів включно, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання в сумі 30704,02грн., більше 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання в сумі 71847,11грн.

За наслідками даної перевірки Житомирською ОДПІ прийняте оспорюване податкове повідомлення - рішення від 06.07.05р. № 4513/15-3/50539 про застосування до ВАТ "Житомирський завод "Агромаш" штрафу в загальній сумі 42608,29грн., з якої 10% - 543,59 грн., 20% - 6140,80грн., 50% - 35923,90грн. (а.с.13).

Господарський суд вважає, що оспорюване податкове повідомлення-рішення є таким, що прийняте в межах повноважень органу, що його прийняв та відповідачє чинному законодавству, виходячи з наступного.

Відповідно до п.5.1 ст.5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 21.12.2000р. № 2181-ІІІ (далі Закон-2181), податкове зобов'язання, самостійно   визначене   платником податків у податковій  декларації,  вважається  узгодженим  з  дня подання такої податкової декларації.

Зазначене податкове   зобов'язання  не  може  бути  оскаржене платником  податків в адміністративному або судовому порядку. Якщо у  майбутніх  податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 15 цього Закону)  платник  податків  самостійно виявляє помилки у показниках раніше поданої податкової декларації, такий платник податків має право надати уточнюючий розрахунок.

Як вищезазначалось, позивач не оспорює правильність визначення відповідачем сум штрафу та визнає допущене позивачем порушення, за яке цей штраф застосовано. Позивач вважає, що зазначений штраф частково застосовано всупереч вимогам ст.250 Господарського кодексу України (далі ГК України).

Позивач також зазначив, що фінансова санкція, що передбачена пп.17.1.7 п.17.1 ст.17 Закону-2181 - це адміністративно-господарський штраф згідно ст.ст.238 та 241.

Вказує, що фінансові санкції не є податковим зобов'язанням в розумінні Закону-2181.

В обгрунтування цього, позивач посилається на ст.241 ГК України, яка зазначає, що адміністративно-господарський штраф - це грошова сума, що сплачується суб'єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності. Перелік порушень, за які з суб'єкта господарювання стягується штраф, розмір і порядок його стягнення визначаються законами, що регулюють податкові та інші відносини, в яких допущено правопорушення.

У зв'язку з цим, позивач вважає, що оскільки ГК України згадує про податкові відносини, то, відповідно цей кодекс повинен застосовуватись щодо строків застосування адміністративно-господарських санкцій.

Позивач вважає, що відповідачем штраф в оспорюваному податковому повідомленні-рішенні частково застосовано понад строк в один рік, що визначено ст.250 ГК України, а саме в сумі 26917,79грн.

Господарський суд вважає таку позицію позивача помилковою з огляду на наступне.

Згідно преамбули Закону-2181, цей Закон є спеціальним законом з питань оподаткування,  який установлює  порядок  погашення  зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків  і зборів  (обов'язкових  платежів),  включаючи  збір  на обов'язкове державне  пенсійне  страхування  та  внески на загальнообов'язкове державне  соціальне  страхування,  нарахування  і  сплати  пені та штрафних  санкцій,  що  застосовуються   до   платників   податків контролюючими   органами,  у  тому  числі  за  порушення  у  сфері зовнішньоекономічної діяльності,  та визначає процедуру оскарження дій  органів  стягнення.

Відповідно до підпунктів 1.2 та 1.3 ст.1 Закону-2181 податкове  зобов'язання - зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів  у  порядку  та у строки,  визначені цим Законом або іншими законами України;  податковий борг (недоїмка) - податкове  зобов'язання  (з урахуванням   штрафних   санкцій   за  їх  наявності),  самостійно узгоджене  платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому  порядку,  але  не сплачене у встановлений строк, а також пеня,  нарахована на суму такого податкового зобов'язання.

Відповідно до п.19.6 ст.19 Закону-2181, закони та інші нормативно-правові акти діють у частині, що не суперечать нормам цього Закону.

Тобто, наведені норми Закону-2181 однозначно встановлюють, що штрафні санкції застосовуються виключно в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пп.15.1.1 п.15.1 ст.15 Закону-2181, за винятком випадків,  визначених  підпунктом  15.1.2 цього пункту, податковий орган має право самостійно визначити суму податкових зобов'язань платника податків  у  випадках,  визначених цим  Законом,  не  пізніше  закінчення  1095  дня,  наступного  за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, а у разі,  коли  така  податкова декларація була надана пізніше,  - за днем її  фактичного  подання.  Якщо  протягом  зазначеного  строку податковий орган не визначає суму податкових зобов'язань,  платник податків вважається вільним від такого податкового зобов'язання, а спір   стосовно   такої   декларації   не   підлягає   розгляду  в адміністративному або судовому порядку.

Пункт 15.2 цього ж Закону, встановлює граничні строки стягнення податкового боргу, це також строк - 1095 календарних днів.

Тобто, системний аналіз ст.15 Закону-2181 дає підстави вважати, що законодавцем встановлено строк давності для стягнення боргу платника податків не тільки у зв'язку з поданням (неподанням) декларацій до податкового органу, а взагалі для стягнення податкового боргу.

Відповідно до п.1.3 ст.1 Закону № 2181-ІІІ, податковий борг (недоїмка) - податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання.

Відповідно до п.1.2 ст.1 того ж Закону, податкове зобов'язання - зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України.

Тобто, слід констатувати, що з урахуванням вказаного законодавчого тлумачення термінів, у позивача існує податковий борг (зобов'язання) перед бюджетом, але визначення даного податкового боргу (зобов'язання) повинно бути здійснено податковим органом в межах строку - 1095 днів.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач - Житомирська ОДПІ здійснила перевірку та визначила податкове зобов'язання позивачу відповідно до ст.15 Закону-2181.

Відповідно до ч.2 ст.11 КАС України, суд не може виходити за межі позовних вимог.

З урахуванням викладеного, суд констатує, що в межах уточнених позовних вимог не вбачається протиправних дій відповідача, які б стали підставою для скасування в будь-якій частині оспореного податкового повідомлення-рішення.

У зв'язку з цим, позовні вимоги розглядаються як безпідставні та у їх задоволенні суд відмовляє.

Судові витрати покладаються на позивача.

На підставі Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 21.12.2000р. № 2181-ІІІ, керуючись ст.ст.158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ:

У позові відмовити.

Постанова господарського суду може бути оскаржена до Житомирського апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її проголошення шляхом подачі заяви, а в разі складення постанови суду у повному обсязі відповідно до ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України - з дня складення в повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого КАС України, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений КАС України, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя

Дата виготовлення постанови в повному обсязі 18.05.07р.

Віддрукувати: 3 прим.

1 - у справу,

2,3 - сторонам.