ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№
12/397

24.04.07

За позовом                    Всеукраїнської громадської
організації “Гільдія

кінорежисерів “24/1”

До                    Товариства
з обмеженою відповідальністю

"Классік-Відео”

3-ті особи, які не заявляють

самостійних вимог

на предмет спору на

стороні відповідача          1) Міністерство
культури та туризму України

2) Кіностудія імені О. Довженка

3) Товариство з обмеженою
відповідальністю “Фірма

Будущєє”

4) Державне підприємство
“ІНТЕЛЗАХИСТ”

Про                                        відновлення
порушених авторських прав

Суддя  Прокопенко Л.В.

Представники:

Від позивача                    Кулаков С. А. -директор
викон. дирекції

(наказ № 1 від 01.03.02 р.),
Умербеков В.М. -

предст. (дов. № М-У/О від 07.07.06
р.)

Від відповідача                    Годецький І.Ю. -предст.
(дов. б/н від 01.07.05 р.)

Від 3-тіх осіб                     1) Сунєгін С. О. -предст.
(дов. № 1324/11/13-06 від

05.12.06 р.)

2) Верхолаз М.М. -предст. (дов. №
19 від 19.12.06 р.)

3) не
з'явився

4)
Андрущакевич О. В. -заст. директора (дов. № 639

від 04.12.06 р.)

Обставини справи:

Позивач звернувся до Господарського
суду м. Києва суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю
"Классік-Відео” про відновлення порушених відповідачем авторських прав, а
саме позивач просить суд: відновити порушені права ОСОБА_1 шляхом укладання
авторського договору; витребувати матеріали, на підставі яких було надано
відповідачу контрольні марки та прокатне посвідчення; визнати всі касети,
випущені з порушенням Закону України “Про авторське право та суміжні права”, контрафактними,
вилучити їх та передати позивачеві; витребувати у відповідача документи про
сплату справедливої авторської винагороди (роялті) згідно ст. 48 п. 6 Закону
України “Про авторське право та суміжні права”; встановити інших порушників
Закону України “Про авторське право та суміжні права”.

Ухвалою суду від 11.08.06 р. за
зазначеним вище позовом порушено провадження у справі № 12/397, розгляд справи
призначено на 20.09.06 р.

В судове засідання 20.09.06 р.
представник позивача не з'явився.

Ухвалою суду від 20.09.06 р. до
участі по справі в якості 3-х осіб, які не заявляють самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача, залучено Міністерство культури та туризму
України, Кіностудія імені О. Довженка, ТОВ “Фірма Будущєє” та ДП “ІНТЕЛЗАХИСТ”.

Ухвалою суду від 20.09.06 р.
розгляд справи відкладено на 03.11.06 р.

Ухвалою суду від 06.11.06 р.
розгляд справи відкладено.

Ухвалою суду від 05.12.06 р.
розгляд справи відкладено.

В судовому засіданні 19.12.06 р.
представником 3-ї особи - Кіностудії імені О. Довженка -надано пояснення по
справі, у зв'язку з чим розгляд справи підлягає відкладенню для надання
можливості інших учасників по справі з ними ознайомитися.

Ухвалою суду від 19.12.06 р.
розгляд справи відкладено на 22.02.07 р.

В судове засідання 22.02.07 р.
представник третьої особи - 3 не з'явився.

В судовому засіданні 22.02.07 р.
представник позивача заявив клопотання, в якому просив суд витребувати у
відповідача, третьої особи - 1, третьої особи - 2 та третьої особи - 4 нові
докази.

Клопотання задоволено.

Ухвалою суду від 22.02.07 р.
розгляд справи відкладено на 29.03.07 р. з метою витребування нових доказів.

Ухвалою суду від 29.03.07 р.
розгляд справи відкладено на 24.04.07 р. в зв'язку з нез'явленням в судове
засідання представника позивача.

В судовому засіданні 24.04.07 р.
оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи,
заслухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Гільдія кінорежисерів
«24/1»- є всеукраїнською громадською організацією, створеною з метою захисту
майнових авторських прав на аудіовізуальні твори.

Позивач є організацією колективного
управління майновими правами авторів аудіовізуальних творів згідно свідоцтва
Державного департаменту інтелектуальної власності від 22.05.02 р. №2.

Кінорежисер ОСОБА_1, який є автором
декількох кінофільмів та членом Гільдії, за договором доручення НОМЕР_1 передав
власні виключні майнові авторські права на створені ним фільми, в т.ч., на
кінофільм «ІНФОРМАЦІЯ_1», в якому він виконував авторську функцію
режисера-постановника, та на фільм «ІНФОРМАЦІЯ_2», де він був автором сценарію
та виконував функцію режисера-постановника.

Таким чином, на думку позивача,
ОСОБА_1 є автором зазначених творів згідно ст. 3 Закону України «Про кінематографію»та
ст. ст. 11, 17 Закону України «Про авторське право та суміжні права».

Згідно ст. ст. 31-33 Закону України
«Про авторське право та суміжні права»використання твору допускається виключно
на основі авторського договору.

17.11.05 р. в магазині на проспекті
Перемоги, 40-а ОСОБА_1 придбав за власні кошти відеокасету з записом фільму
«ІНФОРМАЦІЯ_1»та відеокасету з записом фільму «ІНФОРМАЦІЯ_2». На упаковці
вказано -авторський договір від 27.10.04 р. Однак, з ОСОБА_1 такий договір не
укладався.

30.01.06 р. ОСОБА_1 подав заяву до
позивача про порушення його права інтелектуальної власності, так як ні він, ні
позивач не укладали з ТОВ «Классік-Відео»будь-яких договорів щодо передачі
майнових прав на фільми, а також не отримували грошової винагороди.

Крім того, вказані твори
зафіксовані у цифровому форматі, тоді як ОСОБА_1 не давав дозволу на
використання творів у такий спосіб.

Вищевикладені порушення
законодавства стали підставою для позивача звернутися до суду з вимогою про
відновлення порушених прав ОСОБА_1 шляхом укладання авторського договору,
визнання всіх касет контрафактними, вилучення їх та передачі позивачеві.

Відповідач проти задоволення позову
заперечив з таких підстав.

Гільдія є не позивачем, а
представником позивача, тобто, виступає не від свого імені, а від імені
ОСОБА_1, і, відповідно, повноваження позивача мають підтверджуватися
нотаріально посвідченою довіреністю згідно ч. 5 ст. 28 ГПК України.

Позов підписаний директором
Гільдії, тобто особою, що не мала права його підписувати.

Також позивач стверджує, що спір не
підлягає вирішенню в господарських судах, так як позивачем фактично є фізична
особа, що виключає можливість розгляду справи у господарському суді згідно
ст.ст. 1, 21 ГПК України.

Стосовно пояснень по суті спору,
представник відповідача зазначає, що моментом виникнення авторських прав на
кінофільми є 1980 та 1988 роки, тобто, для з'ясування про наявність підстав для
виникнення авторського права слід керуватися законодавством, що діяло станом на
зазначений час, а саме: ст. 483 ЦК УРСР, згідно якої авторське право на
кінофільм належить підприємству, яке здійснило його зйомку, тоді як авторові
сценарію, композиторові, режисеру-постановнику, головному операторові,
художнику-постановнику і авторам інших творів, які увійшли складовою частиною в
кінофільм, належить авторське право кожному на свій твір.

Зйомки фільмів здійснено на
Кіностудії ім. О.Довженка, що, відповідно, набула майнові права на фільми.

Кіностудія ім. О.Довженка є
державним підприємством, що підпорядковане Міністерству культури та туризму
України.

Згідно п. 4 Указу Президента
України «Про заходи щодо відзначення 100-річчя від дня народження Олександра
Довженка»від 10.09.94 р. всі фільми та фільмові матеріали кіностудій України,
створені за рахунок бюджетних коштів, є загальнодержавною власністю і можуть
використовуватися лише за погодженням з Міністерством культури України.

Частина 2 ст. 16 Закону України
«Про кінематографію»фактично дублює це положення, так як наділяє державу
майновими авторськими правами на фільми, що створені за рахунок бюджетних
коштів.

Тобто, в даному випадку суб'єктами
майнових авторських прав є Міністерство культури та Кіностудія ім. О.Довженка,
а не позивач та ОСОБА_1

В той же час, відповідач здійснює
розповсюдження фільмів законно, а саме: на підставі авторського договору про
надання виключної ліцензії на використання аудіовізуальних творів від 27.10.04
р., державного посвідчення на розповсюдження і демонстрування фільмів,
маркування контрольними марками (рішення про видачу -14.02.05 р.)

3-я особа -ДП «Національна
кіностудія художніх фільмів ім. О.Довженка»- проти задоволення позовних вимог
заперечило з таких підстав.

3-я особа підтримала позицію
відповідача про те, що правовідносини сторін щодо майнових авторських прав на
фільми регулюються законодавством СРСР, тобто
станом на час зйомки фільмів.

Так як Кіностудія є власником
майнових авторських прав на фільми, то нею правомірно було надано виключну
ліцензію на фільми ТОВ «Классік-Відео», яке, в свою чергу, на законних
підставах здійснює розповсюдження фільмів.

3-я особа -Міністерство культури і
туризму України -проти задоволення позовних вимог заперечило з таких підстав.

Посилання позивача на Закони
України «Про кінематографію»та «Про авторське право та суміжні права»є
необґрунтованим, так як зазначені закони не мають зворотної сили і діють з
моменту набуття ними чинності.

Моментом виникнення авторських прав
на кінофільми є 1980 та 1988 роки, тобто, для з'ясування про наявність підстав
для виникнення авторського права слід керуватися законодавством, що діяло
станом на зазначений час, а саме: ст. 483 ЦК УРСР, згідно якої авторське право
на кінофільм належить підприємству, яке здійснило його зйомку, тоді як авторові
сценарію, композиторові, режисеру-постановнику, головному операторові, художнику-постановнику
і авторам інших творів, які увійшли складовою частиною в кінофільм, належить
авторське право кожному на свій твір.

Таким чином, суб'єктом майнових
авторських прав на фільми є саме Кіностудія, яка правомірно здійснила
розпорядження своїми майновими правами шляхом укладення договору з
відповідачем.

Посилання позивача на міжнародні
конвенції необґрунтоване, так як ними передбачено, що після уступки майнових
прав за авторами залишаються лише особисті авторські права.

3-я особа -ДП «ІНТЕЛЗАХИСТ»- проти
задоволення позовних вимог заперечила з таких підстав.

Під час опрацювання документів
відповідача для отримання контрольних марок на примірники аудіовізуальних
творів «ІНФОРМАЦІЯ_1»та «ІНФОРМАЦІЯ_2»не було встановлено порушення чинного
законодавства.

Проаналізувавши матеріали справи та
пояснення представників сторін та третіх осіб, суд приходить до висновку про
те, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають  задоволенню з таких підстав.

По-перше,
позовна заява в частині вимог про укладання авторського договору та визнання
всіх касет, випущених з порушенням Закону України “Про авторське право та
суміжні права”, контрафактними, вилучення їх та передачу позивачеві, підвідомча
господарським судам з таких підстав.

Позивач -Всеукраїнська громадська
організація «Гільдія кінорежисерів «24/1»- в даному випадку звернулася до суду
не в якості представника фізичної особи, а на захист своїх власних інтересів,
так як між нею та ОСОБА_1 укладено договір про передачу майнових авторських
прав від 29.07.03 р. Тобто, позивач звернувся до суду саме за захистом своїх
прав як сторони за зазначеним договором.

Той факт, що при цьому автоматично
дії позивача спрямовані на захист прав фізичної особи, не означає, що справа не
підвідомча господарському суду.

При чому питання, наскільки
законною була передача майнових авторських прав за договором від 29.07.03 р.,
і, відповідно, чи виникло у позивача право вимоги до третіх осіб щодо
дотримання майнових авторських прав та фільми, не може вирішуватися судом до
порушення провадження з розгляду справи, а може розглядатися лише під час її
розгляду та вирішення по суті.

При цьому  суд зазначає, що деякі з заявлених позивачем
вимог не можуть бути предметом розгляду в господарському суді, так як є не
позовними вимогами, а по суті клопотаннями, тому вони розглядаються судом в
якості клопотань, а не позовних вимог. Зазначене стосується таких вимог як
вимога про витребування матеріалів, на підставі яких було надано відповідачу
контрольні марки та прокатне посвідчення, витребування у відповідача документів
про сплату справедливої авторської винагороди (роялті) згідно ст. 48 п. 6
Закону України “Про авторське право та суміжні права”.

Стосовно вимоги про встановлення
інших порушників Закону України “Про авторське право та суміжні права”, то
зазначена вимога не може бути предметом розгляду по суті, так як не заявлена до
конкретного відповідача та не містить конкретний предмет оскарження, у зв'язку
з чим суд припиняє провадження з розгляду зазначеної вимоги згідно п. 1-1 ч. 1
ст. 80 ГПК України за відсутності предмету спору.

По-друге,
в даному випадку суд приходить до висновку про те, що ні позивач, ні ОСОБА_1 не
є суб'єктами майнових авторських прав на фільми «ІНФОРМАЦІЯ_1»та
«ІНФОРМАЦІЯ_2», так як майнові авторські права на фільми належали з моменту їх
створення кіностудії, де вони були зняті.

Суд погоджується з твердженням
відповідача та 3-х осіб про те, що суб'єкт авторських прав щодо фільмів
визначається згідно законодавства станом на момент, коли фільми були створені,
тобто станом на 1980 та 1988р., і не може визначатися законодавством, що набуло
чинності пізніше.

Первісний суб'єкт авторських прав
визначається один раз -станом на момент створення фільму -і не може змінюватися
в залежності від пізніших змін до законодавства, тому сучасне українське
законодавство застосовується саме до правовідносин щодо теперішнього
використання фільмів, тоді як не може застосовуватися для визначення нового
суб'єкта авторських прав на фільм.

Згідно ст. 483 ЦК УРСР, що був
чинний станом на 1980-1988 р.р., авторське право на кінофільм належить
підприємству, яке здійснило його зйомку, тоді як авторові сценарію,
композиторові, режисеру-постановнику, головному операторові,
художнику-постановнику і авторам інших творів, які увійшли складовою частиною в
кінофільм, належить авторське право кожному на свій твір.

Тобто, питання суб'єкта авторських
прав саме на такий єдиний комплексний об'єкт авторського права як кінофільм,
визначено чітко і недвозначно в імперативному порядку, тому підприємству, яке
здійснило зйомку (в даному випадку -ДП «Державна кіностудія ім. О.Довженка»)
належить авторське право на фільми незалежно від того, чи укладалися окремо
договори щодо передачі кожною особою, що долучилася до створення фільму,
майнових прав кіностудії, чи ні.

Статті 500, 501 ЦК УРСР, які
визначають загальний порядок передачі авторських прав на підставі договору, не
впливають на імперативність застосування ст. 483 ЦК УРСР, так як ст. 483 ЦК
УРСР стосується кінофільму як єдиного комплексного об'єкта авторських прав,
тоді як ст. ст. 500, 501 ЦК УРСР - творів, які увійшли складовою частиною в
кінофільм і про які також зазначено в ст. 483 ЦК УРСР як про твори, права на
які належать, відповідно, авторові сценарію, композиторові,
режисеру-постановнику, головному операторові, художнику-постановнику і іншим
авторам.

В даному випадку відбулося
використання кінофільму в цілому, а не окремих об'єктів авторського права, що
увійшли складовою частиною до фільму, тому твердження позивача про порушення
прав ОСОБА_1 безпідставні.

ОСОБА_1 є режисером-постановником
обох фільмів та автором сценарію до другого фільму.

Сценарій як окремий об'єкт
авторського права в даному випадку відповідачем не використовувався; режисура
фільму як окремий об'єкт авторського права, що може бути відділений від фільму
в цілому, не існує, тому також відповідачем не використовувалася.

В той же час, ОСОБА_1 був і
залишається власником особистих немайнових прав щодо об'єктів авторського
права, що ним створені.

На підставі вищенаведеного та
керуючись п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст. ст. 49, 82-85 ГПК України, ст. 483 ЦК УРСР,
суд, -

ВИРІШИВ:

1.          Припинити провадження з розгляду
справи в частині вимоги про встановлення інших порушників Закону України “Про
авторське право та суміжні права”.

2.          В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

3.          Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку протягом 10 днів з дня підписання.

Суддя
Л.В.Прокопенко

Дата підписання

23.05.07
р.