ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2007 р.
№ 10/283/11/8

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:
Удовиченка О.С.

суддів:
Панової І.Ю.

Хандуріна М.І.

розглянувши
касаційну скаргу
ДК “Газ України” НАК “Нафтогаз України”

на постанову
Київського апеляційного господарського суду від 29.11.2006р.

у справі
№ 10/283/11/8 господарського суду Чернігівської області

за позовом
ДК “Газ України” НАК “Нафтогаз України”

до
ВАТ “Облтеплокомуненерго”

про
стягнення 9308650,23 грн.

в судовому засіданні взяли участь  представники :

ДК “Газ України” НАК “Нафтогаз України”:

Онищенко І.П., Єнік Є.В.

ВАТ “Облтеплокомуненерго”:
Ковальчук О.О.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського суду Чернігівської області з позовом  про стягнення з відповідача заборгованості за договором № 1-ТЕ/626 від 29.12.2000р. купівлі-продажу природного газу в сумі 7 352 227,53 грн., суми пені в розмірі 1 077 861,65 грн., 3% річних у сумі 489 186,71 грн., інфляційних втрат 389 374,34 грн.

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 13.07.2006р. (суддя Пашкіна С.А.) позов ДК “Газ України” НАК “Нафтогаз України” до ВАТ “Облтеплокомуненерго” про стягнення 9308650,23 грн. задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача інфляційні витрати в сумі 389 374,34 коп., суму 3 % річних –489 186,71 грн., держмито у сумі 8 785,61 грн., витрати по забезпеченню процесу у сумі 118 грн.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.11.2006р. ( судді: Зеленін В.О. –головуючий, Рєпіна Л.О., Синиця О.Ф.) рішення господарського суду Чернігівської області від 13.07.2006р. скасовано, прийнято нове рішення, яким у позові ДК “Газ України” НАК “Нафтогаз України”   відмовлено.

ДК “Газ України” НАК “Нафтогаз України”   звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.11.2006р. скасувати, рішення господарського суду Чернігівської області від 13.07.2006р. залишити без змін.

В обґрунтування касаційної скарги скаржник посилається на те, що судом апеляційної інстанції при винесенні оскаржуваного судового рішення порушені норми матеріального та процесуального права, зокрема: ст. 214 ЦК УРСР (ч. 2 ст. 625 ЦК України), ст.ст. 1, 12 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, ст.ст. 4-7,111-12 ГПК України.

Судова колегія, розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відмовляючи ДК “Газ України” НАК “Нафтогаз України” у частині вимог про стягнення сум інфляційних нарахувань і процентів річних, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ці суми не підлягають стягненню з відповідача в силу положень частини четвертої статті 12 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, оскільки вони є санкціями за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов’язань.

Проте з таким висновком погодитись не можна, оскільки він ґрунтується на хибному тлумаченні судом апеляційної інстанції вказаної правової норми.

Відповідно до абзацу четвертого частини четвертої статті 12 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів). За визначенням термінів, вживаних у цьому Законі, грошове зобов'язання - це зобов'язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України (абзац сьомий статті 1).

Такі підстави передбачені, зокрема, статтею 214 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року та частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року, згідно з якими боржник, що прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи викладене, інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних входять до складу грошового зобов'язання, як його визначено у статті 1 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

Суд апеляційної інстанції безпідставно ототожнив зазначені складові грошового зобов'язання із санкціями за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань у розумінні абзацу четвертого частини четвертої статті 12 цього Закону та помилково відхилив грошові  вимоги ДК “Газ України” НАК “Нафтогаз України”  в цій частині.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов  висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних витрат та трьох відсотків річних.

За таких обставин,  колегія суддів вважає, що постанова  Київського апеляційного господарського суду від 29.11.2006р. підлягає скасуванню, як така, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, а рішення господарського суду Чернігівської області від 13.07.2006р.  - залишенню без змін.

Керуючись статтями  1115,  1117,  1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ДК “Газ України” НАК “Нафтогаз України” задовольнити.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.11.2006р. у справі № 10/283/11/8 скасувати.

Рішення господарського суду Чернігівської області від 13.07.2006р. у справі № 10/283/11/8 залишити без змін.

Головуючий                                                                          О.С. Удовиченко

Судді                                                                                      І.Ю. Панова

М.І. Хандурін