ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2007 р.  11-20              Справа № АС-13/114-07

вх. № 3048/1-13

Суддя господарського суду Харківської області

за участю секретаря судового засідання

представників сторін :

позивача - Шитель С.А., Кошовенко А.Н. дов.

відповідача - Бабак М.Є. дов.

по справі за позовом  ТОВ "Авіком", м. Харків

до  ДПІ у Червонозаводському районі м. Харкова

про визнання рішення протиправним та скасування

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ТОВ "Авіком", звернувся до суду з позовом про визнання протиправними та скасування повідомлень - рішень ДПІ у Червонозаводському районі м. Харкова від 01.03.07р. №/0, №/0.

Відповідач позовні вимоги не визнає, посилаючись на обставини, викладені у запереченнях на позов та акті перевірки.

З матеріалів справи судом встановлено, що ТОВ "Авіком" знаходиться на податковому обліку в ДПІ у Червонозаводському районі м. Харкова з 17.08.2000р. за № 2069. Як платник податку на додану вартість ТОВ "Авіком" зареєст ровано в ДПІ у Червонозаводському районі м. Харкова з 23.08.2000р., видано свідоцтво платника ПДВ № 29871272, індивідуальний податковий номер 84.

Фахівцями ДПІ у Червонозаводському районі м. Харкова було проведено виїзну планову документальну перевірку ТОВ «Авіком» з питання дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2003 р. по 30.09.2006 р. За результатами перевірки складено акт перевірки від 19.02.2007 р. №563/23-108/31063736. При перевірці встановлено порушення п. 5.1. ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств» , а саме заниження податку на прибуток на загальну суму 1358093,0 грн., в тому числі: за 4 квартал 2005 р. на суму 154837,0 грн., за 2006 рік - 1203256,0 грн., пп. 7.4.1., 7.4.4 ст.4 Закону України „ Про податок на додану вартість", в результаті чого занижено ПДВ на загальну суму 1086478,0 грн., в тому числі: за грудень 2005 р. - 123870,0 грн., за лютий 2006 р. -123574,0 грн., за березень 2006 р. - 402935,0 грн., за серпень 2006 р. - 323467,0 грн.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Щодо порушення п. 5.1. ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств» , а саме заниження податку на прибуток на загальну суму 1358093,0 грн., в тому числі: за 4 квартал 2005 р. на суму 154837,0 грн., за 2006 рік - 1203256,0 грн. суд зазначає наступне. В акті перевірки зазначено, що придбані підприємством товари, які використо вуються в операціях з їх продажу за ціною нижче, ніж ціна придбання і не мають цілі отримання доходу, не можуть вважатися активами, тобто товари втратили економічну вигоду для підприємства. Як вказує відповідач, перевіркою встановлено, що в тих же самих періодах була реалізація паперу на підставі наданих до перевірки первинних бухгалтерських документів за цінами не нижчими цін придбання при тому, що до перевірки не надано ніяких документів, крім вказаних в акті перевірки, що засвідчують знешкодження, втрату ТУ та покупної спроможності товарів. Цемент та папір передавався на збереження підприємствам. При цьому на підприємстві відсутні будь - які документи, що підтверджують транспортування товару. Відсутні витрати на транспортування та відсутні претензії до перевізників або постачальників щодо пошкодження ТМЦ. Доказів про втрату первісної вартості товарів та документів, які підтверджують неможливість реалізувати товар за ціною його придбання, при перевірці не надані. Суд вважає за необхідне відмітити, що судом не приймаються твердження відповідача стосовно того, що у періодах, що перевірялися, позивачем реалізовано папір на підставі наданих до перевірки первинних бухгалтерських документів за цінами не нижчими цін придбання, оскільки це не свідчить про можливість зіпсування іншого такого ж товару та продажу його за нижчою ціною, отже таке твердження є припущенням.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються являються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. Згідно пп. 5.2.1. Закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті. Пп. 5.3.9 п.5.3 Закону встановлює, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку. Пп. 11.2.1 ст. 11 облік валових витрат визначається по даті, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата списання коштів з банківських рахунків на оплату товарів (робіт, послуг), а в разі їх придбання за готівку - день їх видачі з каси, або дата оприбуткування товарооб мінних (бартерних) операцій - дата здійснення". В п. 1.20 Закону зазначено, що якщо цим пунктом не встановлено інше, звичайною вважається ціна то варів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

П. 1.21 Доходи з джерелом їх походження з України - будь-які доходи, отримані резидентами або нерезидентами від будь-яких видів їх діяльності на території Украї ни, включаючи проценти, дивіденди, роялті та будь-які інші види пасивних доходів, сплачених резидентами України.

Відповідно до п. 1.32 ст. 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" господарська діяльність - будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

Таким чином, суд зазначає, що Закон України «Про оподаткування прибутку підприємств», не передбачає обмежень по віднесенню до складу валових витрат різниці по придбаних ТМЦ і реалізованим за ціною нижче за придбання.

Відповідачем не взято до уваги, що продаж товарів за ціною нижче придбання був здійснений у зв’язку з тим, що на підприємстві було проведено уцінку такого товару. Уцінка була зумовлена пошкодженням та некондиційністю товару, що найшло відображення в актах, висновках та наказах позивача. Уцінка була проведена відповідно до Положення про порядок уцінки і реалізації продукції, що залежалась, з групи товарів широкого вжитку, продукції виробничо-технічного призначення та надлишкових товарно-матеріальних цінностей, що затверджене Наказом Міністерства економіки України, Міністерства фінансів України від 10 вересня 1996 р. N 120/190 (у редакції наказу Міністерства економіки України, Міністерства фінансів України від 15 грудня 1999р. N149/300) зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 грудня 1999 р. за N 921/4214. Наявність цих документів підтверджено в акті перевірки, проте відповідач до уваги цей факт не взяв. Відповідачем також не враховано, що згідно сертифікатів якості термін придатності цементу, який був уцінений, складає 45 днів та 60 днів. Тому позивач не мав можливості реалізувати цемент, що з кожним днем втрачав свою первинну якість та товарні властивості, за ціною придбання.

Щодо відображення результатів уцінки в акті перевірки, то згідно з Положенням N 120/190 дані про уцінені товари, продукцію та надлишкові товарно-матеріальні цін ності записують в опис-акт. Опис-акт складається на виробничих підприємствах і під приємствах оптової торгівлі та постачання у кожному складі товарів, продукції, над лишкових товарно-матеріальних цінностей; на підприємствах роздрібної торгівлі — у кожному відділі (секції), магазині чи іншій торговій одиниці у двох примірниках і підписується членами комісії, що проводила уцінку, а також матеріально відповідаль ними особами. В результаті уцінки товарів відбувається зниження продавцем їх первісно вста новленої ціни. В бухгалтерському обліку сума уцінки товарів, продукції та надлишкових това рно-матеріальних цінностей відображається у порядку, передбаченому Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 9 «Запаси», затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 20 жовтня 1999 року N 246 Відповідно до п. 27 вказаного Положення сума уцінки визначається як різниця між первісною вартістю запасів та чистою вартістю їх реалізації. При цьому згідно із визначенням терміну «чиста вартість реалізації запасів» - це очікувана ціна реалізації запасів в умовах звичайної діяльності за вирахуванням очікуваних витрат на завершення їх виробництва та реалізацію.

Слід відмітити, що в податковому обліку з податку на прибуток результати проведеної уцінки не змінюють балансову вартість запасів та валові витрати, пов'язані з придбанням цих запасів, так відповідно до п. 5.9 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» якщо платник податку приймає рішення про уцінку (дооцінку) запасів згідно з правилами бухгалтерського обліку, то така уцінка (дооцінка) з метою податкового обліку не змінює балансову вартість запасів та валові доходи або валові витрати такого, платника податку, пов'язані з придбанням таких запасів..

З урахуванням наведеного, суд вважає, що  висновки акту перевірки про те що частина вартості товару, на яку зменшена ціна, не використана у господарській діяльнос ті підприємства, чим порушено п.5.1. ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємства», законодавчо не обґрунтовані та документально не підтверджуються.

Висновки відповідача про те, що обов'язковою умовою віднесення вартості придбаних товарів на валові витрати є їх використання у власній господарській діяльності, є такими, що не ґрунтуються на положеннях законодавства. Обов'язковою умовою для віднесення вартості придбаних товарів на валові витрати є вимога подальшого використання товарів у власній господарській діяльності, а не їх вартості. Чинним законодавством України не передбачено коригування валових витрат при продажу товарів за ціною, нижчою від ціни їх придбання, так як держава не здійснює регулювання цін та тарифів на товари, що реалізуються позивачем. Такий висновок підтверджується також листом ДПА України від 19.09.2003 р. N 7931/6/15-2415-8.

П.1.32 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств", визначає господарську діяльність як регулярну і постійну участь в організації такої діяльності, тобто має на увазі діяльність підприємства в цілому, а не з конкретної окремо взятої операції, і якщо діяльність у цілому за період не збиткова, то господарська діяльність наявна. В самому акті перевірки зазначається, що поряд з продажем товару за ціною нижче ціни придбання наше підприємство реалізовувало товар і за цінами не нижче ціни придбання. Це доводить,  що підприємство позивача мало намір використовувати саме в господарській діяльності весь придбаний товар, сам факт пошкодження товару та проведення уцінки тільки підтверджує господарську діяльність позивача в цілому, крім того, така діяльність не була збиткова. Суд зазначає, що отримання прибутку позивачем підтверджується наданими суду деклараціями з податку на прибуток за 2005, 2006 роки.

Таким чином, донарахування податку на прибуток в сумі 1358093,0 грн. є неправомірним. З цих же підстав неправомірним є і застосування штрафних санкцій в сумі 1127375,20 грн.  за несвоєчасну сплату податкового зобов’язання з податку на прибуток на підставі пп. 17.1.3 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами». Отже, позовні вимоги щодо скасування  податкового повідомлення - рішення від 01.03.07р.  № підлягають задоволенню.

Також, перевіркою встановлено порушення пп. 7.4.1., 7.4.4 ст.4 Закону України „ Про податок на додану вартість", в результаті чого занижено ПДВ на загальну суму 1086478,0 грн., в тому числі: за грудень 2005 р. - 123870,0 грн., за лютий 2006 р. -123574,0 грн., за березень 2006 р. - 402935,0 грн., за серпень 2006 р. - 323467,0 грн. На підставі цих висновків прийнято податкове повідомлення - рішення від 01.03.07р. №/0 про донарахування ПДВ в сумі 1086478, 0 грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 543239, 0 грн.

Перевіркою встановлено, що позивачем реалізовано папір на підставі наданих до перевірки первинних документів - податкових накладних, за цінами нижчими цін придбання. Цемент та папір передавався на збереження підприємствам зберігачам. Встановлено, що у цих самих періодах, підприємство реалізувало папір, при тому, що до перевірки не надано ніяких документів, крім перелічених в акті перевірки, що засвідчують одержання втрату ТУ та покупної спроможності товарів. Крім того, на підприємстві відсутні будь - які документи, що підтверджують транспортування. Відсутні витрати на транспортування та відсутні претензії до перевізників або постачальників, пошкоджений ТМЦ.

Відповідно до пп. 7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на вартість" податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх цільового використання, в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника. Підпунктом 7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону передбачено, що в разі, якщо платник податку придбаває матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання у господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням, не включаються до складу податкового кредиту.

Слід відмітити, що відповідно до п.4.1 ст.4 Закону України «Про податок на додану вартість», база оподаткування операцій з продажу товарів ви значається виходячи з договірної ( контрактної) вартості, визначеної за вільними або і регульованими цінами ( тарифам) з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших податків і зборів. Отже, у разі реалізації ТМЦ базою оподаткування ПДВ є договірна вартість, не дивлячись на те, що вона менше собівартості виготовлення або вартості, по якій були придбані такі ТМЦ.

Відповідно до п. 1.12 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість» встановлено, що для цілей цього Закону звичайні ціни розуміються і застосовуються за правилами, встановленими п. 1.20 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємства».

Оскільки податкове зобов'язання по ПДВ обчислюється виходячи з ціни продажу, договірної або контрактної вартості, яка по даній справі є нижчою за ціну придбання ТМЦ, то сума податкового зобов'язання буде меншою від суми податкового кредиту. Проте в Законі України «Про податок і на додану вартість немає норми, відповідно до якої необхідно корегувати податковий кредит, якщо придбаний товар проданий за ціною, нижчої від ціни придбання.          Закон не передбачає обмежень по віднесенню до скла ду валових витрат різниці по придбаних ТМЦ і реалізації за ціною, нижчою за ціною при дбання.

Закон України «Про оподаткування прибутку підприємств», не містить додаткових вимог по донарахуванню сум валових доходів або корегування (зменшенню) валових витрат при про дажі товарів за грошові кошти за ціною нижче за цін}' придбання, а п.5.9 цього закону передбачає уцінку ТМЦ, яка не змінює балансову вартість запасів та валові витрати, пов'язані з придбанням цих запасів. Враховуючи вищевикладене, купівельна вартість придбаних товарів обґрунтовано ТОВ «Авіком» віднесена до складу валових витрат і податкового кредиту оскі льки підприємство фактично понесло дані витрати, сплативши товар частково грошо вими коштами, частково векселями, як відмічено в акті ДПІ на листі № 12-13. Корегування валових витрат і податкового кредиту у разі продажу товарів за цінами нижче за звичайних податковим законодавством не передбачена. Враховуючи вищевикладене, включення, до складу податкового кредиту ПДВ виходячи з ціни придбання є обґрунтованим.

Таким чином, донарахування податку на додану вартість в сумі 1086478, 0 грн. зроблено неправомірно. З урахуванням цього неправомірним є і застосування штрафних санкцій в сумі 543239, 0 грн. на підставі пп. 17.1.3 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами». Отже, позовні вимоги щодо скасування  податкового повідомлення - рішення від 01.03.07р.  № підлягають задоволенню.

Позивачем  в обґрунтування своєї позиції надано висновок спеціаліста – економіста ХНДІСЕ ім. засл. проф. М. С. Бокаріуса № 3823 по матеріалах перевірки «Авіком» від 25.04.2007 р. Але суд не приймає вказаний висновок в якості доказу, оскільки по справі не було призначено судової експертизи, а спеціаліст не залучався до участі у справі за правилами, встановленими КАС України..

Задовольняючи позов, суд зазначає, що згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди серед іншого перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок доведення правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не доведено правомірність висновків, зроблених при перевірці та прийняття оскаржуваних повідомлень – рішень.

Керуючись ст.ст. 4, 8, 71, 86, 94, 160 - 163  Кодексу адміністративного судочинства України , суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення ДПІ у Червонозаводському районі м. Харкова від 01.03.07р. №/0, №/0.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ТОВ «Авіком», м. Харків, 3, 40 грн. судового збору.

На постанову через суд першої інстанції може бути подана заява про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня складання постанови у повному обсязі.

Апеляційна скарга може бути подана через суд першої інстанції протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Копія апеляційної скарги одночасно направляється до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків для подачі заяви про апеляційне оскарження.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку.

Повний текст постанови виготовлений 28.04.07 р.

Суддя