ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

24.04.07                                                                                           Справа№ 1/57-26/12

За позовом: Відкритого акціонерного товариства „Державний ощадний банк України”, м. Київ в особі філії –Львівського обласного управління ВАТ „Ощадбанк”, м. Львів

до відповідача: Антимонопольного комітету України в особі Львівського територіального відділення, м. Львів

Про визнання недійсним розпорядження адміністративної колегії Львівського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 04.10.2006 р. № 35Р

Суддя  Ю.Б. Деркач

при секретарі: Боровець Я.

Представники:

від позивача Романова Н.В. –заступник начальника юридичного відділу

від відповідача Оленюк С.Л. –завідувач юридичного сектору

Представникам сторін роз’яснено їх права та обов’язки

передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України.

Суть спору: Відкрите акціонерне товариство „Державний ощадний банк України”, м. Київ в особі філії –Львівського обласного управління ВАТ „Ощадбанк”, м. Львів звернулося до господарського суду з позовом до Антимонопольного комітету України в особі Львівського територіального відділення, м. Львів про визнання недійсним розпорядження адміністративної колегії Львівського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 04.10.2006 р. № 35Р.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем при встановленні монопольного (домінуючого) становища позивача на ринку банківських послуг не взято до уваги послуги надані банком в цілому на всій території України. Також позивач зазначає, що він не може займати монопольне становище на ринку, оскільки зазнає значної конкуренції, має конкурентів на ринку і не обмежує доступ на ринок банківських послуг інших банків. Таким чином, позивач вважає, що розпорядження про визнання та внесення його в Перелік  суб’єктів господарювання, що займають монопольне (домінуюче) становище на ринку Львівської області необхідно визнати недійсним.

Ухвалою суду від 24.01.2007 р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено попереднє судове засідання на   19.02.2007 р. В судовому засіданні 19.02.2007 р. оголошувалась перерва до 26.02.2007 р. Ухвалою суду від 26.02.2007 р. перейдено до розгляду даної справи за правилами Господарського процесуального кодексу України та розгляд справи призначено на 13.03.2007 р. В судовому засіданні  13.03.2007 р. оголошувалась перерва до 24.04.2007 р.

Представник позивача в судове засідання з’явився, подав заперечення № 25-08/763 від 05.04.2007 р. на відзив відповідача, позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача в судове засідання з’явився, подав відзив № 13/08-352 від 12.03.2007 р. на позовну заяву, письмове пояснення № 13/08-353 від 12.03.2007 р. по суті спору та письмове пояснення-2 № 13/08-603 від 18.04.2007 р. по суті спору, проти позовних вимог заперечив з підстав наведених у відзиві та письмових поясненнях.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне:

04.10.2006 р. Адміністративною колегією Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України прийнято розпорядження № 35Р «Про внесення змін і доповнень до Переліку суб’єктів господарювання, що займають монопольне (домінуюче) становище на ринках Львівської області».

Пунктом 1 цього розпорядження постановлено виключити Львівське обласне управління ВАТ «Державний ощадний банк України з Переліку суб’єктів господарювання, що займають монопольне (домінуюче) становище на ринках Львівської області, затвердженого розпорядженням голови ТВ Комітету від 28.08.01 р. № 30Р (за підсумками діяльності у 2005 р.).

У пункті 2 даного розпорядження постановлено визнати Відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»в особі Львівського обласного управління та Українське державне підприємство поштового зв’язку «Укрпошта»в особі Львівської дирекції, як такі, що займають монопольне (домінуюче) становище на ринку «надання послуг розрахунково-касового обслуговування населення»в частині прийому комунальних платежів в межах Львівської області із часткою 81 відсоток (за підсумками діяльності у 2005 році), а пунктом 3 –ці господарюючі суб’єкти включені до Переліку суб’єктів господарювання, що займають монопольне (домінуюче) становище на ринку Львівської області, затвердженого розпорядженням голови Львівського ТВ Комітету від 28.08.01 р. № 30Р.

Не погодившись з цим розпорядженням позивач звернувся до суду.

Відповідно до ст. 27 ГК України монопольним визнається домінуюче становище суб'єкта господарювання, яке дає йому можливість самостійно або разом з іншими суб'єктами обмежувати конкуренцію на ринку певного товару (робіт, послуг). Монопольним є становище суб'єкта господарювання, частка якого на ринку певного товару перевищує розмір, встановлений законом.

У ч. 5 ст. 12 Закону України «Про захист економічної конкуренції»встановлено, що монопольним (домінуючим) вважається також становище кожного з кількох суб'єктів господарювання, якщо стосовно них виконуються такі умови: сукупна частка не більше ніж трьох суб'єктів господарювання, яким на одному ринку належать найбільші частки на ринку, перевищує 50 відсотків; сукупна частка не більше ніж п'яти суб'єктів господарювання, яким на одному ринку належать найбільші частки на ринку, перевищує 70 відсотків – і при цьому вони не доведуть, що стосовно них не виконуються умови частини четвертої цієї статті.

Згідно з ч. 4 цієї статті Закону вважається, що кожен із двох чи більше суб'єктів господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо стосовно  певного виду товару між ними немає конкуренції або є незначна конкуренція і щодо них,  разом узятих, виконується одна з умов, передбачених частиною першою цієї статті.

Умовами ч. 1 ст. 12 вказаного вище Закону передбачено, що суб'єкт господарювання   займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо: на цьому ринку у нього немає жодного конкурента; не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб'єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар'єрів для доступу на ринок інших суб'єктів господарювання,  наявності пільг чи інших обставин.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що суб’єкт господарювання буде займати монопольне (домінуюче) становище на ринку лише при сукупності таких ознак: наявності частки на рику певного товару у розмірі встановленому чинним законодавством та  відсутність на ринку жодного конкурента або відсутність значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб'єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар'єрів для доступу на ринок інших суб'єктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин.

Позивачем у даній справі є суб’єкт господарювання –банк, діяльність якого регулюється Законами України "Про Національний банк України", "Про банки і банківську діяльність", "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими законодавчими актами України та   нормативно-правовими актами Національного банку України.

У відповідності з ч. 1 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»банки на підставі банківської ліцензії мають право здійснювати такі банківські операції: 1) приймання вкладів (депозитів) від юридичних і фізичних осіб; 2) відкриття та ведення  поточних рахунків клієнтів і банків-кореспондентів, у тому числі переказ грошових коштів з цих рахунків за допомогою платіжних інструментів та зарахування коштів на них; 3) розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Операції, визначені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, належать до виключно банківських операцій, здійснювати які у сукупності дозволяється тільки юридичним особам, які мають банківську ліцензію. Інші юридичні особи мають право здійснювати операції,  визначені пунктами 2-3 частини першої цієї статті, на підставі ліцензії на здійснення окремих банківських операцій, а інші операції та угоди, передбачені цією статтею, вони можуть здійснювати у порядку, визначеному законами України (ч. 4 ст. 47 Закону).

Отже, однією з послуг на ринку товарів, яка надається не лише банками, а й іншими юридичними особами, які мають банківську ліцензію, є розрахунково-касове обслуговування.

Поняття та визначення терміну розрахунково-касове обслуговування наведене в п. 1.37 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", де зазначено, що розрахунково-касове обслуговування –послуги, що надаються банком клієнту на підставі відповідного договору, укладеного між ними, які пов'язані із переказом грошей з рахунка (на рахунок) цього клієнта, видачею йому грошей у готівковій формі, а також   здійсненням інших операцій, передбачених договорами.

Аналогічне визначення поняття розрахунково-касове обслуговування наведено в постанові Національного банку України «Про затвердження Інструкції про безготівкові рахунки в Україні в національній валюті»від 21.01.2004 р. № 22, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 р. № 377/8976.

З огляду на ці норми права, товаром на ринку послуг є розрахунково-касове обслуговування, яке включає в себе як обслуговування фізичних, так і юридичних осіб в цілому. Поняття розрахунково-касове обслуговування населення чи розрахунково-касове обслуговування юридичних осіб в окремому розумінні та надання такої послуги в чинному законодавстві відсутнє, як і відсутнє поняття надання послуг розрахунково-касового обслуговування населенню в частині прийому комунальних платежів.

Платник –особа, з рахунка якої ініціюється переказ грошей або яка ініціює переказ шляхом внесення до банку або іншої установи –члена платіжної системи документа на переказ готівки разом із відповідною сумою грошей (п. 1.32 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

Таким чином, платники особисто ініціюють внесення до будь-якого банку або іншої установи комунальних платежів, а в них, у свою чергу відсутні підстави для відмови у прийнятті таких платежів.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказів про те, що в межах Львівської області послуги по розрахунково-касовому обслуговуванню на ринку товарів надаються лише ВАТ «Державний ощадний банк України», або доказів існування незначної конкуренції на цьому ринку товарів, а саме: розрахунково-касове обслуговування, внаслідок обмеження можливостей доступу інших суб’єктів господарювання, яким надана банківська ліцензія на надання такої послуги, наявність бар’єрів для доступу на ринку таких суб’єктів господарювання, наявності у позивача пільг щодо надання такої послуги чи інших обставин, відповідачем суду не подано.

За таких обставин суд приходить до висновку, щодо неправомірності прийняття Адміністративною колегією Львівського обласного відділення Антимонопольного комітету України № 35Р розпорядження про визнання та включення позивача в Перелік суб’єктів господарювання, що займають монопольне (домінуюче) становище на ринку «надання послуг розрахунково-касового обслуговування населення»в частині прийому комунальних платежів в межах Львівської області.

Судом не приймається до уваги твердження відповідача про те, що позивач займає монопольне (домінуюче) становище на ринку лише з причин найбільшого прийому комунальних платежів від населення, оскільки платники, як вже зазначалось, є особистими ініціаторами звернення до будь-якого банку чи іншої установи з приводу перерахування комунальних платежів на рахунки комунальних підприємств.

Право вільного вибору громадянами послуги гарантовано ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів»в якій передбачено, що держава забезпечує громадянам як  споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору товарів (робіт, послуг), набуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання товарів (робіт, послуг) відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання іншими законними способами товарів (робіт, послуг) в обсягах, що забезпечують рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я і життєдіяльності.

Наявність у населення Львівської області попиту на послуги позивача може пояснюватись, як кращим обслуговуванням населення при наданні такої послуги, так і звичаєм користуватись послугами Ощадбанку в частині сплати комунальних платежів, що не може свідчити про його монопольне (домінуюче) становище на ринку товарів.

Таким чином, оскаржуваним розпорядженням визначено монопольне (домінуюче) становище позивача на ринку надання послуг розрахунково-касового обслуговування населення без фактичної наявності підстав передбачених чинним законодавством для визначення такого становища, що порушує законні права та інтереси останнього.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене та те, що оскаржуване розпорядження стосується не тільки позивача, позов підлягає до часткового задоволення.

З огляду на викладене, керуючись Законом України „Про захист економічної конкуренції”, Законом України „Про платіжні системи та переказ коштів в Україні”, Законом України „Про захист прав споживачів”, ст. 27 ГК України та ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 78, 82, 83, 84, 85, 115, 116 ГПК України, суд –

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задоволити частково.

2.          Визнати п. 2 розпорядження Адміністративної колегії Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від         04.10.2006 р. № 35Р в частині визнання Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»в особі Львівського обласного управління, як таке, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку «надання послуг розрахунково-касового обслуговування населення» в частині прийому комунальних платежів в межах Львівської області (за підсумками діяльності у 2005 р.) недійсним.

3.          Визнати п. 3 розпорядження Адміністративної колегії Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 04.10.2006 р. № 35Р в частині включення Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»в особі Львівського обласного управління до Переліку суб’єктів господарювання, що займають монопольне (домінуюче) становище на ринках Львівської області недійсним.

4.          Стягнути з Антимонопольного комітету України в особі Львівського обласного територіального відділення, м. Львів, вул. І. Франка, 61 (відомості про банківські реквізити відсутні, ) на користь Відкритого акціонерного товариства „Державний ощадний банк України” в особі філії –Львівського обласного управління ВАТ „Ощадбанк”, м. Львів, вул. Січових Стрільців, 9 відомості про банківські реквізити відсутні, ) 85 грн. 00 коп. державного мита та 118 грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

5.          Накази видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

6.  В решті частин позовних вимог у задоволенні позову відмовити.

Суддя