ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2007 р.
№ 23/386

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П.–головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.

розглянув касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства “Укртелеком” в особі його Донецької філії, м. Київ (далі –ВАТ "Укртелеком")

на  рішення господарського суду Донецької області від 11.12.2006 та

постанову Донецького апеляційного господарського суду від  20.02.2007

зі справи  № 23/386

за позовом   Державної інспекції з контролю за цінами в Донецькій області,

м. Донецьк (далі –Інспекція)

до ВАТ “Укртелеком”

про стягнення  14 955, 78 грн.

Судове засідання проведено за участю представників:

Інспекції –не з’яв.,

ВАТ "Укртелеком" –Сандули М.О.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2006 року Інспекція звернулася до господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з відповідача штрафних санкцій в сумі 14955,78 грн. за порушення державної дисципліни цін.

Рішенням названого суду від 11.12.2006 (суддя Забарющий М.І.), залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 20.02.2007 (колегія суддів у складі: М’ясищева А.В. –головуючий, судді Алєєва І.В., Величко Н.Л.), позов задоволено повністю з мотивів застосування відповідачем тарифів за надані телекомунікаційні послуги з порушенням запроваджених методів регулювання цін.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України ВАТ "Укртелеком" просить скасувати оскаржувані рішення та постанову суду апеляційної інстанції та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на правомірність застосування відповідачем тарифів за послуги електрозв’язку "як для інших підприємств, установ, організацій", а не за тарифами, встановленими для бюджетних організацій, під час проведення розрахунків з комунальним підприємством "Редакція газети "Життя" .

У відзиві на касаційну скаргу Інспекція зазначає про правильність та обґрунтованість висновків попередніх судових інстанцій та просить залишити оскаржувані рішення без змін, а скаргу –без задоволення.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Перевіривши правильність застосування попередніми судовими інстанціями норм процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку про необхідність скасування оскаржуваних судових актів з огляду на таке.

У зв’язку з набранням чинності Кодексом адміністративного судочинства України (далі –КАС України) до компетенції адміністративних судів віднесено усі публічно-правові спори, позивачами в яких є особи, на захист прав, свобод та інтересів яких подано адміністративний позов до суб’єкта владних повноважень (статті 2, 3, 17, 50 і 104 названого Кодексу).

Відповідно до статті 4 КАС України правосуддя в адміністративних справах здійснюється адміністративними судами. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

За визначенням термінів, наведеним у статті 3 цього Кодексу:

справа адміністративної юрисдикції (адміністративна справа) –це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 1 частини першої);

адміністративний позов –це звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах (пункт 6 частини першої);

суб'єкт владних повноважень –це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої).

Виходячи з наведених норм, спір є публічно-правовим і підлягає розгляду в порядку адміністративної юрисдикції в тому разі, якщо він виник із публічно-правових відносин за участю суб'єкта владних повноважень, який саме у цих відносинах здійснює надані йому чинним законодавством владні управлінські функції.

Статтею 4 Закону України “Про ціни і ціноутворення” визначено повноваження Кабінету Міністрів України в галузі ціноутворення, зокрема, встановлено, що Кабінет Міністрів України визначає повноваження органів державного управління в галузі встановлення і застосування цін (тарифів), а також по контролю за цінами (тарифами).

Таким органом відповідно до Положення про Державну інспекцію з контролю за цінами, затвердженого постановою кабінету Міністрів України від 13.12.2000 № 1819 (далі –Положення), є Державна інспекція з контролю за цінами (далі –Держцінінспекція). Вона є урядовим органом державного управління, який діє у складі Мінекономіки і підпорядковується останньому.

Згідно з пунктом 11 Положення Держцінінспекція має територіальні органи –державні інспекції з контролю за цінами в Автономній Республіці Крим,  областях, містах Києві та Севастополі, які становлять єдину систему органів державного контролю за цінами і мають права, передбачені пунктами 5, 6 Положення.

За змістом абзацу третього пункту 4 Положення  Держцінінспекція відповідно до покладених на неї завдань у межах своєї компетенції здійснює перевірки додержання порядку формування, встановлення і застосування цін і тарифів, а також їх економічного обґрунтування.

Відповідно до пункту 5 Положення Держцінінспекція, зокрема, має право проводити в органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, підприємствах, установах та організаціях незалежно від форми власності перевірки бухгалтерських документів, книг, звітів, калькуляцій та інших документів, пов'язаних з формуванням, встановленням і застосуванням цін і тарифів.

Згідно з Інструкцією про порядок застосування економічних та фінансових (штрафних) санкцій органами державного контролю за цінами, затвердженої наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Міністерства фінансів України від 03.12.2001 № 298/519, прийняття рішень про застосування економічних або фінансових (штрафних) за фактами порушення державної дисципліни цін покладено на  Держцінінспекцію та відповідні державні інспекції з контролю за цінами в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

З наведеного випливає, що Інспекція, приймаючи рішення про застосування санкцій за порушення держаної дисципліни цін, діє як суб’єкт владних повноважень, а відносини сторін щодо обов’язку відповідача сплатити відповідні санкції є публічно-правовими. Отже, за суб'єктним складом сторін та предметом спору дана справа належить саме до адміністративної юрисдикції та підлягає розгляду в порядку, визначеному КАС України.

Відповідно до приписів абзаців першого та другого пункту 6 розділу VІІ “Прикінцеві та перехідні положення” КАС України  до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до ГПК України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами КАС України. Касаційний перегляд рішень за такими справами здійснює Вищий адміністративний суд України за правилами КАС України.

Згідно з абзацами четвертим, п’ятим першого пункту 6 розділу VІІ “Прикінцеві та перехідні положення” КАС України  після початку діяльності апеляційного адміністративного суду апеляційні скарги в адміністративних справах, подані до відповідних апеляційних господарських судів, передаються цими судами до апеляційного адміністративного суду, якщо апеляційне провадження у справі ще не відкрито. Адміністративні справи, провадження в яких було відкрито місцевими та апеляційними господарськими судами до початку діяльності відповідного адміністративного суду, розглядаються і вирішуються цими судами відповідно до абзацу першого цього пункту.

Відтак даний спір мав бути вирішений місцевим та апеляційним господарськими судами за правилами КАС України. Однак всупереч вимогам статей 1, 12 ГПК України справу було розглянуто попередніми судовими інстанціями в порядку господарської юрисдикції. Наведене виключає можливість здійснення касаційної перевірки оскаржуваних рішень в порядку адміністративного судочинства з огляду на те, що Вищий господарський суд України не має повноважень з касаційного перегляду публічно-правових спорів по суті.

Відповідну правову позицію викладено й у постановах Верховного Суду України від 13.02.2007 № 07/053 у справі № 2-27/1828.1-2006(2-27/6399.1-05, 2-25/6399-05) та від 13.02.2007 № 07/058 у справі № 25/162-06-4457.

За таких обставин рішення та постанова місцевого та апеляційного господарських судів з даного спору підлягають безумовному скасуванню відповідно до пункту 6 частини другої статті 11110 ГПК України, а справа –передачі на розгляд господарського суду першої інстанції за правилами КАС України.

Керуючись статтями  1117, 1119 - 11111 ГПК України Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства “Укртелеком” в особі його Донецької філії задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Донецької області від 11.12.2006 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 20.02.2007 зі справи № 23/386 скасувати.

Справу передати на розгляд за правилами адміністративного судочинства до господарського суду Донецької області.

Суддя                 В. Селіваненко

Суддя                                                                                                  І. Бенедисюк

Суддя                                                                                                  Б. Львов