СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

17 січня 2007 року

Справа № 2-6/10773-2006

Севастопольський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Сотула
В.В.,

суддів                                                                      Прокопанич
Г.К.,

Горошко Н.П.,

за участю представників сторін:

позивача:     не з'явився

відповідача: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу
відкритого акціонерного товариство "Сімферопольське спеціалізоване
автопідприємство № 1203" на рішення господарського суду Автономної
Республіки Крим (суддя  Шкуро В.М.) від
17.10.2006 у справі № 2-6/10773-2006

за позовом           фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

(АДРЕСА_1)

до           відкритого акціонерного товариства
"Сімферопольське спеціалізоване автопідприємство № 1203"  (вул. Сельвінського,
108,Сімферополь,95022)

про відділення частки у спільному
майні в натурі та визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
господарського суду АР Крим від 17.10.2006 задоволені позовні вимоги підприємця
ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства "Сімферопольське
спеціалізоване автопідприємство № 1203" про відділення частки у спільному
майні в натурі та визнання права власності

Виділені в натурі 5/100 частки
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, у складі приміщення №7 - гараж, загальною
площею 358,7 кв.м. у літер „Ж", літер №13 загальною площею 18,3 кв.м. із
нерухомого майна по АДРЕСА_2.

За позивачем визнано право
власності на вказані приміщення.

З відкритого   акціонерного
товариства  „Сімферопольське  спецавтопідприємство № 1203" на користь
підприємця ОСОБА_1 стягнути судові витрати та витрати на проведення судової
експертизи.

На рішення суду першої
інстанції  відповідачем подана апеляційна
скарга, в якій сторона просить його скасувати та постановити нове рішення, яким
в позові відмовити.

В апеляційній скарзі
заявник вказує на незаконність і
необґрунтованість судового рішення, ухваленого без врахування заперечень
відповідача проти висновків  будівельно -
технічної експертизи. Також відповідач вказує на порушення його процесуальних
прав, які виразились в залишенні  без
задоволення клопотання  про необхідність
проведення повторної судової експертизи у справі і  проведенні
лише одного судового засідання, що
позбавило сторону можливості звернутися до суду з зустрічною
позовною  заявою.

У відзиві на апеляційну
скаргу позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення , рішення суду
першої інстанції - без змін.

В судовому засіданні з 16
січня  по 17 січня 2007 року
оголошувалась перерва, після  якої  представники сторін не з'явились в судове
засідання, явка в яке не визнавалась обов'язковою.

Розглянувши матеріали
справи повторно в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу
України,  судова колегія встановила
наступне.

Згідно витягу з реєстру
прав власності на нерухоме майно від 20.12.2004 підприємецьОСОБА_1є власником
приміщення №7 - гараж, загальною площею 358,7 кв.м. у літер „Ж", літер №13
загальною площею 18,3 кв.м., що згідно розрахунку Сімферопольського МБРТІ
складає 5/100 часток нерухомого майна по АДРЕСА_2 (т.1, а.с.14-16).

Підставою права власності
позивача на вказані приміщення  є
нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу від 27.04.2004 (т.1, а.с.
9-10), укладений 27.04.2004 між ТОВ „Виробничо-сервісна фірма „Крим-
автодізель-сервіс 2000"  і
підприємцем ОСОБА_1

Частка ВАТ „Сімферопольське
спецавтопідприємство №1203" у нерухомому майні складає 92/100, що також
підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 20.12.2004р.
(т.1, а.с.14-16).

Підставою виникнення права власності
є наказ Фонду майна АР Крим НОМЕР_2 та акт приймання-передачі.

Отже, сторони у справі є
співвласниками нерухомого майна за адресою АДРЕСА_2, що перебуває у їхній
спільній частковій власності.

Частки у майні, що є спільною
частковою власністю складають відповідно у підприємцяОСОБА_1- 5/100, а  ВАТ
„Сімферопольське   спецавтопідприємство  №1203"
- 92/100 частки.

Частки у спільній власності ВАТ
„Сімферопольське спецавтопідприємство №1203" та підприємця ОСОБА_1є
визначеними і спору про їх розмір не існує.

Однак, оскільки співвласниками
вказаного нерухомого майна  не була
досягнута згода щодо виділу вказаних часток в натурі, підприємець Запорожець
К.П., на підставі статті 364 Цивільного кодексу України, звернулась до
господарського суду АРК з позовом до ВАТ „Сімферопольське спецавтопідприємство
№1203" про виділ в натурі частки 5/100 із нерухомого майна по АДРЕСА_2, що
перебуває у спільній частковій власності сторін,  та визнання права власності на нежилі
приміщення №7 -гараж, загальною площею 358,7 кв.м. у літер „Ж", літер №13
загальною площею 18,3 кв.м.

По справі провадилась судова
будівельно-технічна експертиза                         (висновок на арк.с.
39-141).

Оскарженим рішенням суду від
17.10.2006 заявлені позовні вимоги
були  задоволенні.

Дослідивши матеріали справи,  обговоривши
доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін,
які  надавались ними  в судовому засіданні 16.01.2007,  судова колегія вирішила, що рішення суду
підлягає залишенню  без  змін  з
наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 356
Цивільного кодексу України власність двох чи більше осіб із визначенням часток
кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частиною 1 статті 364 цього
кодексу  співвласнику надано право на
виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Згідно з висновком судової
будівельно-технічної експертизи від 25.08.2006 № 6, виділ в натурі 5/100 частки
підприємця ОСОБА_1у складі приміщення №7 - гараж, загальною площею 358,7 кв.м.
у літер „Ж", літер № 13 загальною площею 18,3 кв.м. із нерухомого майна по
АДРЕСА_2 технічно можливий у відповідності з частками. Переобладнання будівель
та приміщень не вимагається (арк.с.39-141 ).

Судова колегія вважає наданий
висновок судової будівельно-технічної експертизи обґрунтованим та таким, що не
суперечить матеріалам справи і відповідає вимогам процесуального права.

Як правильно вказано в рішенні суду
першої інстанції, експертом у висновку
вартість частки позивача була визначена лише для розрахунку розміру
державного мита, яке підлягає сплаті за подачу позову про виділ частки в
натурі.

Доводи відповідача про те, що
розрахунок часток співвласників у спільному майні зроблено без врахування всіх
споруд, а саме,  естакади № 27, судова
колегія не приймає  до уваги.

Питання  про віднесення естакади № 27  до однієї з вищевказаних часток співвласників
спірного майна могло б  мати  значення
для визначення порядку
користування  земельною
ділянкою,  а не при розгляді спору про
право власності на споруди, що
знаходяться на цій ділянки. Крім того, вартість естакади № 27 була
встановлена експертом тільки з метою визначення ціни позову та встановлення
розміру державного мита, яке вимагається
сплатити  за подання  позову про виділ  частки
зі спільного  майна в натурі. Як
встановлено судом, що право власності на частку 3/100 (естакада № 27 ) не за
ким не зареєстровано,  жодна з сторін у
справі на дане майно  не претендує.

Також судова колегія критично
оцінює твердження  заявника скарги про
необхідність призначення повторної експертизи.

Відповідно до пункту 4 статті 42
Господарського процесуального кодексу
України при  необхідності  господарський суд може призначити повторну
судову  експертизу  і
доручити   її  проведення
іншому  судовому експерту.

Зі змісту наведеної норми слідує,
що повторна експертиза призначається у разі необхідності, а саме, якщо висновок
експерта буде необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи
або буде викликати сумніви у його правильності.

Надані відповідачем зауваження щодо
визначення розміру земельної ділянки не стосуються суті тих питань, які були
поставлені перед експертом у даному спорі, а є лише констатуванням існуючого
порядку користування земельною ділянкою,
який  має своє підтвердження
в  тексті договору  оренди
земельної ділянки від 21.0.2006, у зв'язку з чим не мають правового
значення для вирішення спору про можливість виділу частки позивача в натурі.

Про недоцільність  вирішення в експертному дослідженні питання
віднесення естакади № 27 до частки 3/100 було
вказано  вище в даній постанові.

Посилання заявника про
порушення його процесуального права, яке виразилось в позбавленні його
можливості  подати  зустрічну позовну  заяву
та у прийнятті  рішення  в одному судовому засіданні, судова колегія
вважає безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Так, провадження у справі
тривало понад 3 місяців, протягом яких відповідач не скористався своїм правом
подання зустрічного позову в порядку статті 60 Господарського процесуального
кодексу України, тому процесуальні дії суду першої інстанції є законними і
об'єктивними.

Керуючись статтями 101, 103
(пункт 1), 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Автономної Республіки Крим від 17.10.2006 у справі № 2-6/10773-2006 залишити
без змін.

Апеляційну скаргу
відкритого акціонерного товариство "Сімферопольське спеціалізоване
автопідприємство № 1203" залишити без задоволення .

Головуючий суддя                                                            В.В.Сотула

Судді
Н.П. Горошко

Г.К. Прокопанич