ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

01.02.2007
Справа №2-6/1091-2007А

Господарський суд Автономної Республіки Крим у складі

судді Шкуро В.М.,

секретаря судового засідання Чернової К.В, розглянувши за участю представників:

від позивача – Свинобоєва О.С. – представник, дов. № 04-5/5 від 10.01.2007р.

від відповідача – Матвєєва С.В. – представник, дов.№945 від 28.11.2006р.

у відкритому судовому засіданні справу

за адміністративним позовом Кримського республіканського відділення Фонду України  соціального захисту інвалідів, м. Сімферополь,

до відповідача Відкритого акціонерного товариства „Південьстальмонтаж”, м. Сімферополь,

про стягнення 19020,00 грн.

в с т а н о в и в :

Кримське республіканське відділення Фонду України соціального захисту інвалідів звернулося до господарського суду АР Крим з позовною заявою до Відкритого акціонерного товариства „Південьстальмонтаж” про стягнення штрафних санкцій в розмірі 19020,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не сплачені штрафні санкції за не створення двох робочих місць для працевлаштування інваліда у 2005 році.

Відповідач позов не визнав, у відзиві на позовну заяву зазначив, що у вказаний період інваліди відповідними органами для працевлаштування на підприємство не направлялися і безпосередньо самі інваліди з метою працевлаштування не зверталися, підприємство неодноразово інформувало органи державної служби зайнятості про наявність вакантних посад. Крім того, у зв’язку з порушенням ухвалою господарського суду АР Крим від 13.07.2005р. провадження у справі про банкрутство ВАТ „Південьстальмонтаж”  підприємство не має прибутку, тоді як в силу статті 20 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в України” сплату адміністративно-господарських     санкцій  і пені підприємства,  установи,  організації проводять відповідно до  закону  за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов'язкових платежів).

Розглянувши матеріали справи, заслухав пояснення представників сторін, судом встановлено наступне.

Відповідно до статті 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” (далі - Закон) для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб - у кількості одного робочого місця.

Звітом про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2005 рік за формою № 10-ПІ, затвердженим наказом Міністерства праці України від 29.12.2004р. № 338, відповідач визначив норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів на рівні п’яти місць. Зазначив середньооблікову чисельністю штатних працівників облікового складу що працювали у 2005р. – 133особи, із них середньооблікова чисельність штатних працівників, яким за висновками медико-соціальних експертних комісій встановлена інвалідність – 3, розмір фонду оплати праці штатних працівників на рівні 1264,8 тис. грн., розмір середньорічної заробітної плати штатного працівника – 9510,00 грн. (аркуш  справи 8).

Частиною 1 статті 20 Закону встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Згідно пунктів 3, 4, 5, Порядку сплати підприємствами (об'єднаннями), установами і організаціями штрафних санкцій до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, акумуляції, обліку та використання цих коштів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001р. №1767 (далі - Порядок), підприємства, де кількість працюючих інвалідів менша від установленої нормативом сплачують відповідним відділенням Фонду штрафні санкції, які перераховуються підприємствами в дохід державного бюджету не пізніше 15 квітня року, що настає за звітним. На підприємствах, де працює більш як 15 чоловік, суми штрафних санкцій визначаються у розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом, а на підприємствах, де працює від 8 до 15 чоловік, - у розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному  підприємстві за  кожне робоче місце, не зайняте інвалідом.

З матеріалів справи, зокрема листів Управління праці і соціального захисту  населення Центрального району м. Сімферополя від 26.05.2006р. №1607/02.1-9, Виконавчого комітету Центральної районної ради №12-19/02.1-17 від 30.05.2006р., Сімферопольського міського центру зайнятості №05-1194 від 02.06.2006р., Кримського республіканського об'єднання інвалідних організацій №42від 23.05.2006р. (аркуш справи 14,16,18,20) у 2005 році інформація про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів від Відкритого акціонерного товариства „Південьстальмонтаж” не надходила, що спростовує твердження відповідача про неодноразове інформування органів державної служби зайнятості про вакантні місця для працевлаштування інвалідів.

Відповідно до частини 3 Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1995р. № 314, робоче місце інваліда вважається створеним, якщо воно відповідає встановленим вимогам робочого місця для інвалідів відповідної нозології, атестоване спеціальною комісією підприємства за участю представників МСЕК, органів Держнаглядохоронпраці, громадських організацій інвалідів, і введено в дію шляхом працевлаштування на ньому інваліда.

Згідно частини 1 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 2 вищенаведеної статті встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов’язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відсутність вакансій робочих місць для інвалідів відповідно до квоти та рішень спеціалізованої комісії щодо акредитації місць працевлаштування інвалідів, свідчать про відсутність у 2005 році фактично створених робочих місць для працевлаштування інвалідів, а відповідно і про невиконання відповідачем покладеного на нього Законом обов’язку створити такі робочі місця для працевлаштування інвалідів, що є порушенням у сфері господарювання.

Таким чином, здійснювати функції контролю за своєчасним і повним отриманням коштів бюджетом неможливо без вживання і стягнення Фондом штрафних санкцій   підприємств (об'єднань), установ, організацій, які не забезпечують встановлених нормативів робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, якщо ними добровільно не сплачуються у відповідне відділення Фонду штрафні санкції за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом (Практика Верховного Суду України,  справа №4292/1-36 постанова від 05.01.2003р.).

Пунктом 11 Порядку встановлено, що у разі несплати штрафних санкцій в установлений  термін відділення Фонду вживають заходів щодо  їх  стягнення  у  судовому порядку.

Заперечення відповідача щодо зобов’язання працевлаштувати інваліда лише за наявності пропозиції відповідних органів або у випадку звернення інваліда самостійно є неспроможнім, оскільки штрафні санкції застосовуються не за відмову у працевлаштуванні інвалідів, а за не створенні робочі місця для працевлаштування інвалідів. Крім того, у поданому звіті про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2005 рік за формою № 10-ПІ (аркуш справи 8), відповідач самостійно зазначив у ньому, як норматив для працевлаштування інвалідів так і суму штрафних санкцій за нестворені робочі місця, що свідчить про його обізнаність та вказує на обов’язок у добровільному порядку сплатити суму самостійно визначених санкцій.

Посилання відповідача на відсутність прибутку внаслідок порушення провадження справи про банкрутство є неспроможними та не приймаються судом до уваги, позаяк відсутність прибутку не є підставою для звільнення від господарсько-правової відповідальності, оскільки частина 3 статті 20 Закону визначає джерело сплати штрафних санкцій, а не підставу для звільнення від відповідальності.

Відтак, штрафні санкції, за не створення Відкритим акціонерним товариством „Південьстальмонтаж”  у 2005 році двох робочих місць для працевлаштування  інвалідів становлять суму 19020,00грн. (9510,00грн. х 2 місця), яка і підлягає стягненню з відповідача.

Вступну та резолютивну частину постанови проголошено у судовому засіданні 01 лютого 2007 року.

У повному обсязі постанову складено 06 лютого 2007 року.

На підставі викладеного, керуючись статтями 122, 158-164, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства „Південьстальмонтаж” (адреса: 95000, АР Крим, м. Сімферополь, вул. К.Лібкнехта, 5; банківські реквізити: рахунок 1103 в ОКБ, м. Сімферополь, МФО 324485, ідентифікаційний код у ЄДРПО України 01413750) у доход Державного бюджету України (одержувач: Державний бюджет м. Сімферополя; 50070000, Банк одержувача: Управління Держказначейства в Автономній республіці Крим,   м. Сімферополь, рахунок 0002, МФО 824026, ідентифікаційний код у ЄДРПО України 22301854) 19020,00 грн. штрафних санкцій.

Постанова може бути оскаржена до Севастопольського апеляційного господарського суду через господарський суд АР Крим шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови в десятиденний строк з дня складення постанови у повному обсязі, з подальшим поданням апеляційної скарги на постанову протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження та в порядку, передбаченому частиною 5 статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, у разі неподання відповідної заяви (стаття 254 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Шкуро В.М.