ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"20" квітня 2007 р.
Справа  № 17/60-07-2605

За позивом: Акціонерного товариства закритого типу “Комета”

До відповідача: Приватного підприємства “Кочергін і Ко”

Про визнання договору дійсним та усунення перешкод в користуванні

Суддя Зуєва Л.Є.

Представники сторін:

Від позивача: Мельничук В.О. –повірений, згідно довіреності від 01.03.2007р.

Від відповідача: Тарасенко В.С. –повірений,  згідно довіреності від 05.03.2007р.

По справі у відповідності до ст.77 ГПК України, була оголошена  перерва з 18.04.2007р по 20.04.2007р. до 11 години.

Суть спору: До господарського суду Одеської області з позовною заявою (вхідн.№3197 від 27.03.2007р.) звернулося акціонерне товариство закритого типу “Комета” з позовом до приватного підприємства “Кочергін і Ко”. Позивач просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений 16 травня 2002 року між ним та Відповідачем, а також усунути перешкоди в користуванні придбаним майном.

Представник відповідача в судовому засіданні позов АТЗТ “Комета” не визнав, надав суду письмовий відзив на позовну заяву,  в якому викладені підстави заперечень відповідача.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

16 травня 2002 року приватна фірма “Кочергін і Ко” та акціонерне товариство закритого типу “Комета” уклали договір купівлі-продажу, за яким Відповідач продав на користь Позивача рухоме та нерухоме майно, розташоване в м. Одесі по провулку Петренко, 1, а саме: адміністративну будівлю –будівлю господарського призначення, площею 342,1 кв.м.; склад зовнішнього схову загальною площею 6528 кв.м., що складається з електричної кранової естакади в комплектації з двох мостових електричних кранів загального призначення, вантажопідйомністю 10 тонн та 5 тонн з місцем управління крановика; 30 стелажів для зберігання металу.

Вказане в Договорі майно 16.05.2002р. було передане Позивачу за актом приймання-передачі.

Втім, Позивач стверджує, що Відповідач не визнає дійсності Договору та право власності Позивача на майно, вказане в Договорі, а також чинить перепони Позивачеві в здійснені ним прав власника придбаного за Договором рухомого та нерухомого майна. Позивач вважає Договір таким, що укладений у відповідності до законодавства, що діяло на момент його укладення.

Так, на думку Позивача, Договір був укладений у відповідності до Цивільного кодексу УРСР, який на момент укладання угоди купівлі-продажу не передбачав обов’язку юридичних осіб укладати між собою договори купівлі-продажу нерухомого майна виключно в письмовій нотаріальній формі. Позивач вказує на те, що на момент укладення Договору ЦК УРСР встановлював лише один випадок, що вимагав укладення договору купівлі-продажу в нотаріальній формі, це договір купівлі-продажу жилого будинку, який повинен в нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин (ст. 227 ЦКУРСР).

Позивач вважає, що невизнання Відповідачем Договору, порушує права АТЗТ “Комета” як власника придбаного за договором майна, які, зокрема, закріплені в ст. 319 ЦК України.

У зв’язку з викладеним, на думку Позивача, підстави для оскарження законності Договору відсутні, а дії Відповідача є незаконними.

Відповідач зі свого боку вважає Договір є нікчемним з  підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву. Так, на думку ПП “Кочергін і Ко”, договір купівлі-продажу, укладений між сторонами 16.05.2002р., не був оформлений належним чином, адже не був завірений нотаріально.

Свою позицію Відповідач ґрунтує на нормах статей 220 та 657 Цивільного кодексу України. Так, відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно до ст. 657 ЦК України,  Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Таким чином, Відповідач вважає Договір нікчемним, тобто правочином, визнання якого недійсним в судовому порядку не вимагається (ч.2 ст.215 ЦК України). У зв’язку з викладеним, Відповідач вважає, що йому слід ставитися до майна, яке вказане в Договорі купівлі-продажу, як до своєї власності.

Дослідивши обставини справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги АТЗТ “Комета” підлягають задоволенню з наступних правових підстав.

Так, відповідно до п.4 Перехідних положень чинного Цивільного кодексу України № 435-IV від 16.01.2003р., цей кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Правовідносини щодо купівлі-продажу рухомого та нерухомого майна, розташованого в м. Одесі по провулку Петренка, №1 виникли між Позивачем та Відповідачем в момент укладення оспорюваного Договору, тобто 16.05.2002 року. Дані правовідносини регулюються законодавством, що діяло на той час.

Таким чином, суд вважає, що до зясування правовідносин, які стосуються  оспарюваного Договору слід застосовувати положення Цивільного кодексу УРСР, а також інші нормативно-правові акти в редакції за станом на дату укладення вказаного Договору.

На момент укладення Договору відносини власності регулювалися, зокрема, Законом України “Про власність”, відповідно до ст.4 якого власник на свій розсуд володів, користувався та розпоряджувався належним йому майном. Ст. 3 Закону України “Про підприємництво” гарантувала власникові право вільно та без обмежень приймати рішення і здійснювати самостійно будь-яку діяльність, що не суперечить чинному законодавству.

Стаття 21 Закону України “Про підприємства в Україні” встановлювала норму, відповідно до якої відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, будь-яких інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Скориставшись своїм правом на вільне здійснення не забороненої законом господарської діяльності, 16 травня 2002 року сторони уклали між собою договір купівлі-продажу рухомого та нерухомого майна, розташованого в м. Одесі по провулку Петренка,1.

Відповідно до ст. 42 ЦКУРСР, що діяв на момент укладення Договору, угоди можуть укладатись усно або в письмовій формі –простій чи нотаріальній. При цьому згідно ст. 47 ЦКУРСР, нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. На момент укладення оспарюваного Договору ЦКУРСР встановлював лише один випадок, що вимагав укладення договору купівлі-продажу в письмовій нотаріальній формі –якщо однією зі сторін договору купівлі-продажу жилого будинку є громадянин (ст. 227 ЦКУРСР).

Згідно ст. 154 ЦКУРСР, коли сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому обумовленої форми. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах –ст. 153 ЦКУРСР.

Підписавши Договір, сторони уклали його, тобто підтвердили свою волю вступити в правовідносини, набути права та обов’язки покупця та продавця, що обумовлені умовами підписаного договору. Крім того, Договір було реально виконано –відчужене майно було передане Покупцеві за актом приймання-передачі. Таким чином, судом встановлено факт того, що покупець (Позивач в справі) набув право власності на куплене майно на підставі ч.1 ст. 128 ЦКУРСР, відповідно до якої, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Крім того, п.1.2. Договору передбачає, що право власності на нерухоме майно, вказане в Договорі, виникає у покупця з моменту підписання Акту приймання-передачі, а Договір вважається виконаним з моменту підписання Акту приймання-передачі –п.4.2. Договору.

Набуте право власності на придбане за Договором нерухоме майно –адміністративну будівлю та склад зовнішнього сховища –Позивач зареєстрував в єдиному реєстрі прав на нерухоме майно, про що свідчить відповідний витяг про реєстрацію права власності №11615591 від 21.08.2006р., виданий КП “Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об’єктів нерухомості”.

Таким чином, на думку суду, договір купівлі-продажу, укладений між Позивачем та Відповідачем 16.05.2002 року, був укладений у відповідності до законодавства, що діяло на момент його підписання, а підстави для визнання його нікчемним відсутні.

Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст.43 ГПК України).

Враховуючи вищевикладене суд вважає заявлені позовні вимоги щодо визнання дійсним договору купівлі-продажу, укладеного 16.05.2002р. між приватною фірмою “Кочергін і Ко” та акціонерним товариством закритого типу “Комета” щодо рухомого та нерухомого майна, розташованого в м. Одесі по провулку Петренка, 1, обґрунтованими, доведеними, такими, що відповідають дійсним обставинам справи, у зв’язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню .

Стосовно позовних вимог щодо заборони приватній фірмі "Кочергін і Ко" чинити акціонерному товариству закритого типу "Комета" перешкоди в користуванні наступним рухомим та нерухомим майном, що розташоване за адресою: м. Одеса, провулок Петренка, 1, а саме електрична  кранова  естакада,   облаштована  двома  мостовими  кранами вантажопідйомністю 10 тонн та 5 тонн, склад зовнішнього сховища загальною площею 6528 кв.м., адміністративна будівля, площею 331,2 кв.м., 30 стелажів для зберігання металу  суд вважає ці вимоги не обґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають, оскільки позивачем в ході розгляду справи у суді  не було надано доказів здійснення відповідачем будь-яких дій, повязаних з  перешкоджанням  позивачу у користуванні цим майном, а відповідно до ст.15 ЦК України  особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судові витрати по держмиту, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу слід покласти на відповідача, згідно зі ст.ст. 44, 49 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.          Позовну заяву Акціонерного товариства закритого типу “Комета” задовольнити частково.

2.          Визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений 16.05.2002р. між приватною фірмою “Кочергін і Ко” та акціонерним товариством закритого типу “Комета” щодо рухомого та нерухомого майна, розташованого в м. Одесі по провулку Петренка, 1.

3.          В решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили згідно зі ст. 85 ГПК України, після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Повний текст рішення складено, підписано та оголошено сторонам 20.04.2007р.

Суддя