ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

15.05.2007
Справа №2-17/1963-2007А

За позовом Управління Пенсійного фонду України в Джанкойському районі АР Крим (96100, м. Джанкой, вул. Леніна 8)

До відповідача   Джанкойського виробничого підприємства водопровідно-каналізаційного господарства (96102, м. Джанкой, вул. Совєтська 15-А)

про  стягнення   272 256, 83   грн.

Суддя В.І. Гайворонський

при секретарі  Т.Ю. Шенягіной

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача –  Івіна А.В., дов. № 4 від 09.01.2007 року № 4

Від відповідача –   не з’явився

Сутність спору: Управління ПФУ в  Джанкойському районі АР Крим звернулося до господарського суду АР Крим з позовом  про стягнення   з   відповідача заборгованості в сумі      272 578,22  грн. страхових внесків, у зв’язку з тим, що відповідач не уплатив указану суму  в добровільному порядку.

Позивач зменшив  позовні  вимоги, що згідно ст.ст. 51,137 КАС України є його правом,  і  просить стягнути  з  відповідача  272 256,83   грн.  заборгованості.

Таким чином на момент прийняття постанови  позовні вимоги вважаються  заявленими в указаній сумі.

Відповідач у доповненні до відзиву указав, що позовні вимоги  в сумі  272 256,83 грн. визнає повністю.

Згідно Розрахунків  суми страхових  внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування, що підлягають сплаті за  жовтень, грудень, червень,  липень 2006 року відповідач має заборгованість по сплаті  внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування.

Згідно Рішення позивача № 390 від 22.12.2005 року „Про застосування фінансових санкцій та нарахування пні не несплату (неперерахування) або несвоєчасне перерахування) страхівниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувателями або органом Пенсійного фонду” до відповідача застосовані штрафні санкції.

По справі проголошені вступна та резолютивна частини постанови.

Розглянувши матеріали справи, суд, -

в с т а н о в и в:

Відповідач зареєстрований в Управлінні Пенсійного фонду України в Джанкойському  районі АР Крим як платник збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, про вказує позивач у позові та що указано самим відповідачем в Розрахунках суми страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування, що підлягають сплаті  за   жовтень, грудень, червень,  липень 2006 року.

Відповідно до п. 6. ст. 17 Закону України № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» страхувальник зобов'язаний нараховувати,  обчислювати й сплачувати у встановлений термін й у повному обсязі страхові внески.

Відповідно до абзацу 1 п.п. 4.1 п. 4 Інструкції про порядок вирахування й сплати страхувальником і застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування  в Пенсійний фонд України, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.01.2004р. під № 64/8663, відповідач повинен був сплатити страхові внески на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування.

Відповідач має заборгованість  по сплаті  внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування в сумі   272 256,83   грн.  підтверджується  Розрахунками  відповідача суми страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування, що підлягають сплаті  за   жовтень, грудень, червень,  липень 2006 року,  Вимогами № Ю-71 від 06.02.2006 року, № Ю-877с від 04.08.2006 року, № Ю-877с від 04.08.2006 року, № Ю-126с від 03.11.2006 року, № Ю-1260с від 03.11.2006 року, № Ю-1297с від 06.11.2006 року,  № Ю-1091с від 05.10.2006 року,  рішенням № 390 від 22.12.2005 року, розрахунком суми позовних вимог та указаними в ньому документами.

Згідно статті 106  Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” № 1058 від 09.07.2003 року указана вимоги є достатньою підставою  вважати наявність заборгованості у випадку несплати указаної суми в добровільному порядку.

У встановленому Законом  порядку вимоги позивача  не визнані нечинними, а виходячи із закріпленого  ст. 129 Конституції України принципу  диспозитивності сторін суд не вправі давати їй оцінку на предмет невідповідності законодавству.

Сума, указана в звітах (розрахунках сум) є обов’язком, наданим самим відповідачем.

Згідно статті 202 ЦК України указаний звіт  є правочином.

Указаний правочин у встановленому Законом порядку  не  визнаний недійсним, а цьому не приймати його до уваги  у суду немає підстав згідно ст. 204  ЦК України.

Ст. 129 Конституції України  передбачено, що  сторона вільна в наданні суду доказів та доказуванні перед судом їх переконливості, а також закріплений принцип змагальності сторін, та їх рівності перед Законом та судом.

Згідно   ст. 8  Конституції  України   вона має вищу юридичну силу та її норми являються нормами прямої дії.

Про необхідність дотримання принципу диспозитивності  сторін також указується в постанові  Верховного Суду України від 20.05.2002 року № 02/132 (справа № Д12/12 по аналогічному питанню), а в постанові  Пленуму  Верховного суду України від 01.11.1996 року “Про застосування  норм Конституції України при здійсненні  правосуддя” вказується, що  суди вправі  застосовувати безпосередньо  норми Конституції як норми прямої  дії.

Доказів погашення  заборгованості  відповідачем  не представлено, а також доказів в обґрунтування заперечень.

Оскільки відповідні докази не представлені зацікавленою стороною до винесення постанови, немає підстав залучати їх до матеріалів справи після прийняття постанови по цій справі.

Якщо відповідач погасив заборгованість до прийняття цієї  постанови, він вправі звернутися в суд з завою про  перегляд  постанови  за нововиявленими обставинами.

Таким чином, з врахуванням  заявлених позовних вимог стягненню підлягає  заборгованість  в сумі  272 256,83  грн.

Позивач, згідно ст.  81 ЦК України є юридичною особою публічного права. Відповідно, відношення, які виникають при реалізації ним своїх повноважень є публічно-правовими відношеннями і підлягають розгляду за нормами КАС України згідно п. 4 ч. 1 ст. 17  Кодексу адміністративного судочинства України, яка  є відносно інших норм спеціальною.

Згідно Постанови Верховного Суду України № 06/035 від 24.01.2006 року та Постанови Верховного Суду України від 06.07.2006 року № 06/246 (справа № 14/3 об пн), а також згідно Постанов Верховного Суду України від 24.01.2006 року у справах №№ 11/268, 6/140, 23/178, 11/261, 13/212, 11/206, 11/266, 27/231 аналогічні спори  повинні розглядатися за нормами КАС України.

Згідно ч.2. ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у даному випадку відшкодуванню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, а також керуючись ст. ст. 94, 162-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути  з  відповідача  Джанкойського виробничого підприємства водопровідно-каналізаційного господарства (96102, м. Джанкой, вул. Совєтська 15-А; , р/р 9790 Євпаторія-Грант, МФО 324690)  на  користь  Управління Пенсійного фонду України в Джанкойському районі АР Крим (96100, АР Крим, вул. Леніна 8, р/р 012 в КРУ “Державний Ощадний банк України”, м. Сімферополь, МФО 324805, ЗКПО 20727218)  заборгованість в сумі   272 256,83   коп.

Ст. 254 КАС України передбачено, що  постанова першої інстанції, якщо інше не встановлено КАСУ, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна

скарга не була подана у строк, встановлений КАСУ, постанова суду першої інстанції  набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної  скарги судове рішення, якщо його не  скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Якщо строк  апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена  у порядку і строки, передбачені ст. 186 КАСУ країни у Севастопольський апеляційний господарський суд, якою встановлено, що:   про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку   подається  заява.     Обґрунтування  мотивів  оскарження  і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява  про  апеляційне  оскарження  та  апеляційна  скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява  про  апеляційне  оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення,  а  в разі   складення   постанови  у  повному  обсязі  відповідно  до статті 160 КАСУ -  з  дня  складення  в  повному  обсязі.

Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається  протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне  оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява  про  апеляційне  оскарження  чи  апеляційна скарга, подані  після  закінчення  строків,  встановлених  цією   статтею, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про  що постановляється ухвала.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Гайворонський В.І.