ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
Господарський суд Чернігівської області
________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

"30" травня 2007 р.                                                  Справа № 8/112

10год.40хв.

Господарський суд Чернігівської області у складі:

судді                                         Оленич Т.Г.

при секретарі                         Лященко А.С.,

за участю представників

позивача:                                 Білоусової  В.Д. –головний спеціаліст, довіреність № 41/1-8-

5597 від 18.05.07р.

відповідача:                             Грабової О.В. –представник, довір. пост. від 09.04.07р.,

Приходько  С.М. - директор

від прокуратури:                    Булавко О.В. –ст.помічник Чернігівського транспортного

прокурора

розглянувши у судовому засіданні

позов: Чернігівського транспортного прокурора в інтересах держави в особі Головної державної інспекції на автомобільному транспорті, пр.Перемоги, 14, м.Київ (територіальне управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в Чернігівській області, вул..Пушкіна, 16, м.Чернігів)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Спрінтавтотранс”, вул.Інструментальна, 24, м.Чернігів

про  стягнення 1700грн. штрафу

ВСТАНОВИВ:

Чернігівським транспортним прокурором в інтересах держави в особі Головної державної інспекції на автомобільному транспорті заявлено позов про стягнення в доход державного бюджету з відповідача 1700грн. штрафу, застосованого до останнього на підставі постанови № 030056 про застосування до суб’єкта підприємницької діяльності фінансових санкцій від 14.08.06р.

В ході розгляду справи прокурор та позивач підтримали свої позовні вимоги.

Відповідач проти позову заперечує, стверджуючи, що перевірка, за результатами якої було прийнято постанову від 14.08.06р., проведена з порушеннями вимог чинного законодавства, зокрема: Закону України “Про автомобільний транспорт”, Постанови Кабінету Міністрів України від 29.01.03р. № 143 “Про затвердження Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті загального користування”.

В ході судового   розгляду справи відповідач підтримав свої заперечення.

Відповідачем в судовому засіданні двічі заявлялося клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення справи за його позовом до Головної державної інспекції на автомобільному транспорті про визнання незаконною постанови № 030056 від 14.08.06р. При цьому в обгрунтування свого клопотання відповідач посилався на копію позовної заяви, на якій міститься відмітка канцелярії суду про реєстрацію даної заяви. Разом з тим, доказів прийняття судом позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі відповідачем не надано. Враховуючи, що відповідно до п.3 ч.1 ст.156 Кодексу адміністративного судочинства України суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, а доказів наявності іншої справи, що розглядається в порядку адміністративного чи іншого судочинства  відповідач суду не надав, суд не вбачає підстав для зупинення провадження у справі, в зв’язку з чим клопотання відповідача судом відхиляється.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення та доводи прокурора, представників сторін, вислухавши показання свідків, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідач у справі є суб’єктом господарювання, який здійснює автомобільні перевезення пасажирів, що визнається обома сторонами, а тому в силу ч.3 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, дані обставини не доказуються перед судом.

22 червня 2006р. державними інспекторами територіального управління Головавтотрансінспекції у Чернігівській області на підставі завдання на перевірку №285/06 від 22.06.06р. в с.Новоселівка на трасі Чернігів-Новгород-Сіверський  проведено перевірку транспортного засобу: автомобілю марки “Мерседес”, номерний знак СВ 0795 АА, який на момент перевірки використовувався відповідачем, що ним не заперечується. Під час перевірки інспекторами було виявлене порушення, а саме: у водія автомобілю була відсутня ліцензійна картка, про що складений акт №001281 перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 22.06.06р.

14 серпня 2006р. за результатами проведеної 22.06.06р. перевірки  складений протокол №000832, в якому зазначено про виявлене порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт під час перевезення пасажирів, що полягало у не оформленні документів, передбачених ст.39 Закону України “Про автомобільний транспорт”, зокрема: відсутності у водія ліцензійної картки.

Постановою т.в.о. начальника територіального управління Головавтотрансінспекції  в Чернігівській області від 14.08.06р. №030056 про застосування до суб’єкта підприємницької діяльності фінансових санкцій до відповідача застосовані фінансові санкції в сумі 1700грн., які підлягали сплаті до державного бюджету України.

Основні засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначаються Законом України “Про автомобільний транспорт”. Відповідно до приписів даного Закону, усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників,  що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України підлягають державному контролю, який здійснюється Головною державною інспекцією на автомобільному транспорті як  урядовим органом  державного управління  з  питань  контролю  на автомобільному транспорті.

Згідно п.п.1 п.4  Положення про Головну державну інспекцію на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.04р. № 1190, Головавтотрансінспекція  здійснює  державний  контроль  за  додержанням  суб'єктами господарювання,  які  провадять  діяльність у сфері автомобільного транспорту  загального  користування,  вимог   законодавства   про автомобільний  транспорт,   норм   та  стандартів,  що  регулюють організацію перевезення  пасажирів і вантажів   автомобільним транспортом загального користування. Отже, позивач у справі є суб’єктом владних повноважень.

В силу п.п.1 п.5 Положення про територіальні органи Головної державної інспекції на автомобільному транспорті, затвердженого наказом Міністерства транспорту і зв’язку України від 14.12.05р. №888, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.12.05р. за №1573/11853, територіальні органи Головної державної  інспекції на автомобільному транспорті в областях здійснюють у відповідному регіоні державний контроль за виконанням суб’єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту загального користування, правил перевезень пасажирів і вантажів; дотримання вимог нормативно-правових актів, стандартів і норм, що регулюють перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що здійснюючи 22.06.06р. перевірку відповідача з питань дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів, позивач діяв в межах наданих йому повноважень.

Загальні положення щодо порядку та вимог до перевезення пасажирів автомобільним транспортом визначені у гл.7 Закону України “Про автомобільний транспорт” (в редакції, яка діє з 07.04.06р.), зокрема в ст.39 цього Закону наведений перелік документів, при наявності яких можуть виконуватися пасажирські перевезення: для автомобільного  перевізника - ліцензія,  договір із органами  виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи,  передбачені законодавством України; для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні  документи на транспортний засіб,  ліцензійна картка, дорожній лист, квитково-касовий  лист,  схема  маршруту,  розклад руху,  таблиця  вартості  проїзду (крім міських перевезень),  інші документи, передбачені законодавством України. Тобто, як вбачається із змісту даної статті, у разі відсутності будь-якого документу, зазначеного у переліку, регулярні перевезення пасажирів не можуть здійснюватися.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме: копії заяви відповідача на видачу ліцензійних карток до ліцензії серії АБ №295176 на провадження господарської діяльності з надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів автомобільним транспортом загального користування, яка ним подана 23.06.06р.,  та списку транспортних засобів, на які потрібно оформити ліцензійні картки, доданого до заяви відповідачем, до даного списку включений також автомобіль марки “DAIMLER CHRYSLER” номерний знак СВ 0795 АА. Як пояснив в судовому засіданні представник відповідача Приходько С.М. та свідки Лісовий С.А., Буряк О.О.,  марка автомобілю  “Мерседес”, що зазначена у акті перевірки від 22.06.06р. та в протоколі №000832 від 14.08.06р.  є ідентичною марці  “DAIMLER CHRYSLER” і це є один й той  же автомобіль.

Допитані в ході судового розгляду свідки Лісовий С.А., Буряк О.О. пояснили суду, що під час перевірки вищезазначеного автомобільного транспорту у водія транспортного засобу не було в наявності ліцензійної картки.

Допитаний в ході судового розгляду свідок Крес В.В. пояснив суду, що дійсно 22.06.06р. при  перевірці  у нього була відсутня ліцензійна картка, але в той момент у нього знаходився весь пакет документів на отримання ліцензійної картки для здачі в територіальне управління Головавтотрансінспекції.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що на момент проведення перевірки, а саме 22.06.06р., відповідач не звертався до позивача, як органу, уповноваженого вирішувати питання щодо видачі ліцензійних карток, з заявою про оформлення ліцензійних карток, у водія автомобілю марки “Мерседес”, номерний знак СВ 0795 АА, ліцензійна картка була відсутня, разом з тим автомобільні пасажирські перевезення цим автомобілем здійснювалися. До того ж, як вбачається із копії ліцензійної картки до ліцензії серії АБ №295176 на автобус-D, державний номер СВ 0795 АА, строк дії ліцензійної картки встановлений з 20.07.06р. до 19.10.2010р., а тому до 20.07.06р. відповідач не міг використовувати зазначений транспортний засіб для здійснення перевезень пасажирів.

Відповідно до ст.60 Закону України “Про автомобільний транспорт” передбачена відповідальність автомобільних перевізників за порушення законодавства про  автомобільний  транспорт:  за надання послуг   з   перевезень  пасажирів  та  вантажів  без оформлення документів,  перелік яких визначений статтями 39 та  48 цього  Закону, у вигляді застосування  штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В силу ч.4 ст.60 зазначеного Закону від імені  центрального  органу  виконавчої  влади  з  питань автомобільного   транспорту  розглядати  справи  про  стягнення  у вигляді штрафів за порушення,  визначені у цій статті, мають право посадові  особи  урядового  органу  державного управління з питань контролю на автомобільному транспорті. При цьому порядок стягнення у вигляді штрафу за порушення, та  порядок оскарження і опротестування постанови по справі про правопорушення визначає Кабінет Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.03р. № 143, яка діяла на момент проведення перевірки та прийняття постанови про застосування до відповідача фінансових санкцій,  затверджений Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті загального користування (далі по тексту –Порядок). Відповідно до п.2 Порядку органами державного контролю є, в тому числі, територіальні органи Головавтотрансінспекції (автотранспортні управління). Пунктом 4 Порядку визначено, що безпосереднє здійснення державного контролю в областях покладається на відповідні автотранспортні управління.

Згідно із ч.ч.10,16 ст.6 Закону України “Про автомобільний транспорт” державний контроль  автомобільних  перевізників  здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок, при цьому порядок здійснення державного контролю  визначається Кабінетом Міністрів України.  В силу п.2 Прикінцевих положень Закону України “Про автомобільний транспорт” до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом  закони  та  інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону, а тому Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті загального користування, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.03р. № 143, застосовується судом при розгляді даної справи тільки в тій частині, яка не суперечить нормам Закону.

Відповідно до п.21 Порядку перевірка автотранспортних засобів проводиться з метою встановлення наявності у водія документів, передбачених ст.ст.38 і 57 Закону України “Про автомобільний транспорт”.  Аналіз  ст.38 Закону України “Про автомобільний транспорт”, в редакції, що діяла до 07.04.06р., показує, що в ній містилися вимоги щодо документів на перевезення пасажирів автомобільним транспортом загального користування. В новій редакції Закону, яка набрала чинності з 07.04.06р., вимоги щодо документів на перевезення пасажирів автомобільним транспортом містяться у ст.39. Таким чином, враховуючи, що у п.21 Порядку міститься посилання на ст..38 Закону в  редакції, що на момент винесення постанови від 14.08.06р. вже не діяла,  проте в новій редакції Закону також визначаються документи, лише при наявності яких можуть здійснюватися пасажирські перевезення автомобільним транспортом загального користування, суд приходить до   висновку, що п.21 Порядку не суперечить новій редакції Закону та може застосовуватися при здійсненні державного контролю на автомобільному транспорті. З підстав зазначеного, судом не приймається до уваги посилання відповідача, на те, що статтею 38 Закону України “Про автомобільний транспорт” в діючий редакції визначені вимоги до перевезення організованих груп дітей автобусами, а тому позивачем була незаконно проведена перевірка. До того ж, правомірність проведення перевірки та правомірність прийняття позивачем постанови про застосування фінансових санкцій не є предметом спору у даній справі та не є об’єктом дослідження, а тому  з цих підстав заперечення відповідача щодо неправомірності застосування до нього фінансових санкцій залишаються судом поза увагою.

Як зазначено вище, надання послуг з перевезення пасажирів без оформлення документів, визначених у статті 39 Закону України ”Про автомобільний транспорт”, в тому числі, без ліцензійної картки для водія, є підставою для покладення відповідальності за порушення вимог законодавства. При цьому, аналіз ст.60 даного Закону свідчить, що санкції за порушення законодавства про автомобільний транспорт застосовуються саме до автомобільного перевізника. Виходячи із визначення поняття ”автомобільний перевізник” наданого у ст.1 Закону ”Про автомобільний транспорт”, та враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт здійснення 22.06.06р. автомобільного перевезення пасажирів на маршруті м.Семенівка –м.Чернігів автомобілем, який використовувався відповідачем, тому суд приходить до висновку, що фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 1700грн. правомірно застосовані до відповідача. При цьому судом приймається до уваги, що відповідно  до ч.2 ст.30 Закону України ”Про автомобільний транспорт” саме на автомобільного перевізника покладається обов’язок забезпечувати водія необхідною документацією. З цих підстав заперечення відповідача, що акт та протокол складені відносно водія автомобілю «Мерседес»номерний знак СВ 0795 АА, та не стосуються ТОВ ”Спрінтавтотранс” судом до уваги не приймаються.

Відповідно до п.п.24,26 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті загального користування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.03р. № 143, постанова про застосування до суб’єкта господарювання фінансових  санкцій за порушення, відповідальність за які передбачена  Законом України  ”Про автомобільний транспорт”, ухвалюється керівником органу державного контролю на підставі протоколу, складеного за результатами перевірки автотранспортного засобу, що належить цьому суб’єкту господарювання.

На виконання п.28 Порядку копія постанови від 14.08.06р. надсилалася рекомендованим листом  за місцезнаходженням відповідача, проте повернулася без вручення останньому.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується, факт вчинення відповідачем порушення, а саме: здійснення автомобільних перевезень пасажирів без наявності у водія всіх документів, визначених ст..39 Закону України ”Про автомобільний транспорт”,  відповідальність за яке передбачена ст.60 цього ж Закону,  на момент розгляду даної справи постанова №030056 від 14.08.06р. в установленому законом порядку не скасована, разом з тим відповідач доказів сплати штрафу не надав, суд приходить до висновку, що позов є обгрунтованим, а тому підлягає задоволенню.

При вирішенні питання розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.4 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а  відповідачем  -  фізична  чи  юридична  особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються. Покладення на відповідача держмита у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, даною статтею не передбачено.

На підставі викладеного, суд не знаходить підстав для покладення на відповідача обов’язку сплачувати держмито за розгляд даної справи.

Керуючись ст.1,6,30,39,60 Закону України “Про автомобільний транспорт”, Постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.03р. № 143 “Про затвердження Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті загального користування”, ст.ст.71,72,158,160-163,167,186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Спрінтавтотранс”, м.Чернігів, вул..Інструментальна, 24 (ідентифікаційний код 3688837, р/р 2201 в АКБ “ТАС-Комерцбанк” м.Чернігів)  в доход державного бюджету (отримувач: Держбюджет м.Чернігова, р/р 0002  в УДКУ в Чернігівській області, код 228259665, МФО 853592, код бюджетної класифікації 21081100) 1700грн. штрафу.

Виконавчий лист видати після набрання постановою законної сили в разі надходження заяви особи, на користь якої ухвалено судове рішення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного  суду через Господарський суд Чернігівської області в порядку, передбаченому ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була  подана у  двадцятиденний строк,  постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не  скасовано,  набирає  законної  сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Суддя                                                                  Т.Г.Оленич

Постанова підписана 4 червня 2007р.

Суддя                                                                  Т.Г.Оленич