ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

22.05.2007
Справа №2-24/3559-2007А

За адміністративним позовом – ДПІ в м.Армянськ (АР Крим, м. Армянськ, вул.Гайдара, 6)

До відповідачів  -1.  ЗАТ «Кримський Титан» ( АР Крим, м.Армянськ, Північна промзона)

2. ТОВ «Тайлер» ( м.Миколаїв, вул.Світанкова,24)

про визнання недійсними   угод

Суддя Г.Г.Колосова

При секретарі Капустіної І.М.

За участю представників:

Від позивача – Новицький А.А., ст.оперуповноважений ДПІ, дов. у справі, Джемілева Е.Ю., зав.сектором, дов. у справі.

Від відповідачів–  1. Нижник І.І., нач. юр.управління, дов у справі, Матяш С.Ф., пров.спеціаліст, дов у справі.

2.не з’явився

Обставини справи:

Позивач звернувся до господарського суду із позовом  до відповідачів про визнання  недійсним  договору підряду на загальну суму  249446,83грн., в тому числі ПДВ у сумі 41574,47грн. на підставі  ст.. 203 ЦК України та ст.ст. 207,208  ГК України.

Позивач  у судовому засіданні підтримав позовні вимоги.

Перший відповідач проти позовних вимог заперечує за мотивами, викладеними у запереченні на позов ( а.с. 40-41)

Другий відповідач явку представника до судового засідання не забезпечив. Про день слухання справи були надіслані судові повістки, які повернуті поштовими відділеннями  з позначкою пошти, що такої організації за вказаною адресою не існує.

Згідно з п. 6 ч. 3 розділу V11 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України  до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991р. (1798-12), вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до внесених змін до Кодексу Адміністративного судочинства України (від 08.09.2005р. № 2875-ІУ) повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу здійснюється судом тільки за вимогою особи, яка бере участь у справі, або за ініціативою суду.

Вказаних вимог від сторін не надходило.

Суд вважає можливим проведення судового процесу без здійснення фіксування судового процесу технічними засобами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, вислухавши пояснення представника позивача та прокурора, суд, -

встановив:

Закрите акціонерне товариство «Кримський Титан» зареєстровано як суб’єкт підприємницької діяльності -юридична особа виконкомом Армянської міської ради 31.08.2004р. та узято на податковий облік в ДПІ в м.Армянську.

В результаті  проведеної  позапланової  документальної  перевірки  ДПІ в м. Армянська   встановлені взаємовідносини між ЗАТ «Кримський Титан» м.Армянська та ТОВ «Тайлер» м. Миколаєва.

22.09.2004р. вони уклали договір підряду № 41, згідно з яким за завданням ЗАТ «Кримський Титан» -Замовника окремо по кожному об’єкту Підрядник зобов’язується в межах узгодженої обома сторонами  договірної ціни  самостійно і власними коштами виконати всі передбачені замовленням роботи з ремонту покрівлі складів. Роботи виконуються з матеріалів підрядника. Ціна договору 249551,44грн., в тому числі 41591,91грн. Оплата здійснюється поетапно протягом 15 днів з моменту підписання акту виконаних робіт.

Фактичне виконання робіт за договором підтверджується актом виконаних робіт № 5-10і від 27.10.2004р. на загальну суму 249446,83грн., в тому числі ПДВ 41574,47грн. На виконані роботи   ТОВ «Тайлер» видало податкові накладні № 182 від 24.09.2004р. на загальну суму 120000грн., в тому числі ПДВ 20000грн. та № 184 від 28.10.2004р на загальну суму 129446,82грн., в тому числі ПДВ 21574,47грн.

Податкова накладна № 182 від 24.09.2004р. ЗАТ «Кримський Титан» включило до складу   податкового кредиту листопада 2004р. Податкову накладну  № 184 від 28.10.2004р.- до складу  податкового кредиту серпня 2006 року.

Оплата  за ЗАТ  «Кримський Титан»  здійснив засновник ДАК «Титан» банківським переказом  платіжними дорученнями № 84 від 12.10.2004р. та № 249 від 29.10.2004р. у загальній сумі  249446,83грн.

З метою підтвердження цих взаємовідносин ДПІ в м. Армянську здійснений запит в ДПІ в Центральному районі м. Миколаєва на проведення  зустрічної перевірки ТОВ «Тайлер».

Згідно отриманої  відповіді (лист № 20900723-14 від 10.10.2006р.) ТОВ «Тайлер» зареєстровано 26.08.2003р., на податковий облік узято 27.08.2006р., останню звітність з податку на додану вартість надало 19.07.2005р. за червень 2005р., з податку на прибуток-11.05.2005р. за 1 квартал 2005р.

20.02.2006р. ДПІ в Центральному районі звернулась до Господарського суду Миколаївської області про визнання недійсними установчих документів ТОВ «Тайлер» в зв’язку з тим, що підприємство зареєстровано на підставну особу, яка не мала метою займатися підприємницькою діяльністю.   Ухвалою ГС  від 24.02.2006р., яка набрала законної сили, у прийнятті позовної заяви відмовлено на підставі ст..1,12,21 п.1 ст. 62  ГПК України.

В зв’язку з чим ДПІ в м. Армянську  на підставі ст.ст. 207 та 208 Господарського кодексу України просить визнати угоди недійсними, як такі, що укладені з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави  і суспільства.

Вимоги  ДПІ задоволенню не підлягають  за наступних підстав.

Згідно п.11 ст. 10 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» однією з функцій державних податкових  інспекцій в районах,  містах без районного поділу,   районах  у  містах,  міжрайонних  та  об`єднаних  державних податкових інспекцій є звернення до судів з позовами  до  підприємств,  установ, організацій та громадян про визнання угод недійсними і стягнення в доход  держави коштів, одержаних ними за такими угодами, а в інших випадках  -  коштів, одержаних без установлених законом підстав, а також  про  стягнення  заборгованості  перед бюджетом і державними цільовими  фондами  за  рахунок   їх майна.

Частиною 1, 3 статті 207 Господарського кодексу України передбачено: господарське зобов’язання, що не відповідає вимогам закону, чи зроблено з метою, свідомо противної інтересам держави і суспільства, чи укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції, може бути за вимогою однієї зі сторін, чи відповідного органу державної влади визнано судом недійсним чи цілком частково. Виконання господарського зобов’язання, визнаного судом недійсним чи цілком часткового, припиняється цілком або частково з дня вступу рішення суду в законну силу як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення.

Статтею  208 Господарського кодексу України передбачено, що якщо господарське зобов’язання визнане недійсним як зроблене з метою, свідомо противної інтересам держави і суспільства, то при наявності наміру в обох сторін – у випадку виконання зобов’язання обома сторонами – у доход держави за рішенням суду стягується все отримане ними по зобов’язанню. У випадку наявності наміру лише в однієї зі сторін все отримане нею повинно бути повернуте іншій стороні, а отримане останньої чи приналежне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Аналізуючи норми Закону України «Про державну податкову службу в України» та  Господарського кодексу України суд вважає, що  ДПІ має право звертатись до суду з позовами про визнання угод недійсними лише у разі, якщо вони суперечать інтересам держави та суспільства.

Позивач у позові  не вказав  та  у засіданнях не представив доказів, підтверджуючих, що угода, укладена відповідачами з метою, яка є свідомо протиправною  інтересам держави та суспільства і цією угодою спричинені які-небудь збитки або шкода.

В позові позивач посилається на ст. 203 Цивільного кодексу України, тоді як ця  норма взагалі не передбачає можливість визнання угоди недійсною.

Відповідно  ч. 1 ст. 9 КАС України та ч. 2 ст. 19 Конституції України  органи  державної влади  та органи місцевого  самоврядування,  їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач не має повноважень, встановлених Законом України «Про державну податкову службу в Україні» та ст. 19 Конституції України, на пред’явлення позовів з підстав , вказаних в   позовній заяві.

Також необхідно вказати на те, що відповідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу  України правочином є дія особи, спрямована на придбання, зміну або припинення цивільних прав та  обов’язків.

Таким правочином між відповідачами є укладений договір підряду № 41 від 22.09.2004р.

Позивач у позові не обґрунтовує та  не доводить якої саме нормі закону не відповідає  ця угода.

Згідно з ч.1 ст.207 Господарського кодексу України, який набрав чинність з 1 січня 2004 р., господарське зобов’язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб’єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Однак, ухвалою ГС Миколаївської області  від 24.02.2006р., яка набрала законної сили, у прийнятті позовної заяви відмовлено на підставі ст..1,12,21 п.1 ст. 62  ГПК України.

Положення статей 207 та 208 Господарського кодексу України слід застосовувати з урахуванням того, що правочин, який вчинено з метою завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, водночас суперечить моральним засадам суспільства, а тому згідно з ч.1 ст.203, ч.2 ст.215 ЦК України є нікчемним, і визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Органи державної податкової служби, вказані в абзаці першому ст.10 Закону України „Про державну податкову службу в Україні”, можуть на підставі п.11 цієї статті звертатись до судів з позовами про стягнення в дохід держави коштів, одержаних за правочинами, вчиненими з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їхню нікчемність. У разі задоволення позову висновок суду про нікчемність правочину має міститись у мотивувальній, а не в резолютивній частині судового рішення.

Посилання позивача також на те, що відсутній факт сплати до бюджету по цьому договору дозволяє зробити висновок про незаконне формування податкового кредиту, а тому ТОВ «Тайлер» уклало вказану угоду з метою приховання  доходів від оподаткування, що суперечить інтересам держави, суд до уваги не приймає.

Належних доказів, які б підтверджували наведені факти, позивач не надав.

Взагалі визнання недійсними установчих документів юридичної особи та свідоцтва платника податку на додану вартість  само по собі не тягне за собою недійсність всіх угод, укладених з моменту  державної реєстрації такої особи і до моменту  виключення з Державного реєстру, та не позбавляло правового значення виданих за такими господарськими операціями податкових накладних.

Тим більш позивачем не надані докази виключення ТОВ «Тайлер» з Державного реєстру.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України  кожна сторона   повинна  довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу, тоді як  ДПІ таких доказів не представило.

За таких обставин позовні вимоги не підлягають задоволенню.

У судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частини постанови.

Постанова складена у повному обсязі   29 травня 2007року.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

П О С Т А Н О В И В :

У позові відмовити.

У разі неподання заяви про апеляційне оскарження, постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення.

Якщо після подачі заяви про апеляційне оскарження, апеляційна скарга не подана, постанова вступає в законну силу через 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена в порядку і строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України  до Севастопольського апеляційного господарського суду.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Колосова Г.Г.