ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

23.05.2007
Справа №2-13/1658.1-2007А

Господарський суд Автономної Республіки Крим у складі:

судді          Жукової А.І.                                                  Жукової А.І.

при секретарі  Ковальчук К.В.

за участю:

від позивача: Полєтаєвої Г.І. – ведучий ю/к, № 1743 від 31.07.2006 року;    Градов К.М. – представник, дов. № 380 від 01.02.2006 року.

від відповідача: Новикової Н.В. – спец. 1-ої категорії, ю/к, дов. № 24/01-06/2152 від 27.10.2006 року; Донцової Н.В. – гол., спец., юрид., відділу, дов. № 24/01-06/2156 від 27.10.2006 року.

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

За позовом  Державного підприємства Радіотелевізійний передавальний центр АР Крим, м. Сімферополь вул. Батуріна, 13.

До відповідача Сімферопольської міської ради, м.  Сімферополь вул. Толстого, 15.

Про скасування рішення.

Суть спору: Державне підприємство Радіотелевізійний передавальний центр АР Крим звернулося до ГС АР Крим з адміністративним позовом та просить визнати протизаконним та скасувати п. 17 рішення Сімферопольської міської ради № 462 від 15.09.2005 року.

Постановою Господарського суду Автономної Республіки  Крим від 24.01.2006 року у справі №  2-17/354-2006А позовні вимоги позивача задоволені у повному обсязі.  Визнано протизаконним і скасовано п. 17 рішення Сімферопольської міської ради № 462 від 15.09.2005 року.

Постановою  Севастопольського апеляційного господарського суду від 03.04.2006р. апеляційна скарга Сімферопольської міської ради була задоволена. Постанова ГС АР Крим від   24.01.2006 року у справі № 2-17/35-2006А скасована. Ухвалено нове рішення, яким у позові відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20.12.2006 року  касаційна скарга позивача була задоволена частково. Рішення ГС АР Крим від 24.01.2006 року та Ухвала Севастопольського апеляційного господарського суд від 03.04.2006 року по справі скасовано.

Матеріали справи повернені в Господарський суд АР Крим на новий розгляд.

Справі привласнений № 2-13/1658.1-2007А і його розгляд доручений судді Жуковой А.І.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Виконавчий комітет Сімферопольської міської ради Рішенням № 3 від 23.01.1960 року закріпив за Кримським Обласним Радіоцентром Міністерства зв’язку УРСР земельну ділянку в границях вул. вул. Батурін-Гражданська-Оріхова-Каштанова. На підставі зазначеного рішення Актами від 10.02.1960 року земельна ділянка була виділена в натурі і передана в безстрокове користування Кримському Обласному Радіоцентру для капітального будівництва та експлуатації.

Міністерство зв’язку УРСР Наказом № 49 від 30.04.1991 року перейменувало Кримський Обласний Радіоцентр у Державне підприємство Радіотелевізійний передавальний центр АР Крим.

Зазначена земельна ділянка була виділена позивачу для здійснення державної політики в сфері телебачення і радіомовлення, покладених Міністерством зв’язку України на позивача, що є державним підприємством і саме з цією метою створений.

У результаті інвентаризації земель зробленої в 1998 році, здійсненої за замовленням позивача, виявлено, що в його користуванні в даний час знаходиться земельна ділянка площею 9,5153 га, що підтверджується Актом від 15.01.1998 року.

Відповідно до діючого на той момент законодавства України, позивач звернувся до відповідача з клопотанням про дозвіл на розробку проекту землевпорядження по відводу земельної ділянки площею 9,5153 га з подальшою передачею її позивачу в постійне користування.

Пунктом 17 Рішення № 462 від 15.09.2005 року відповідач частково задовольнив клопотання, дозволивши розробку проекту землевпорядження по відводу земельної ділянки площею 4 га, іншу частину ділянки залишивши у землях, що числяться у суспільної і житлової забудови.

Відповідач проти позовних вимог позивача заперечує проте відзив на позов суду не представив.

Ухвалою ГС АР Крим від 03.04.2007 року було задоволено клопотання позивача про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Провадження по справи здійснювалось відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України.

Сторони    відмовилися від послуг перекладача.

Відповідно до внесених змін до Кодексу Адміністративного судочинства України (від 08.09.2005р. № 2875-ІУ) повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу здійснюється судом тільки за вимогою особи, яка бере участь у справі, або за ініціативою суду.

Сторони відмовилися від фіксування судового процесу технічними засобами.

Відповідно до статті 130 Кодексу Адміністративного судочинства України перед початком слухання справи позивачу, відповідачу   були вручені пам'ятки про права та обов'язки.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача,  суд, -

в с т а н о в и в:

Відповідно до п.6, 8 ст.3 КАС України адміністративний позов це звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах.

Відповідно до ч. 1, ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема шляхом визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Судом встановлено, що Виконавчий комітет Сімферопольської міської ради Рішенням № 3 від 23.01.1960 року закріпив за Кримським Обласним Радіоцентром Міністерства зв’язку УРСР земельну ділянку в границях вул. вул. Батурін-Гражданська-Оріхова-Каштанова. На підставі зазначеного рішення Актами від 10.02.1960 року земельна ділянка була виділена в натурі і передана в безстрокове користування Кримському Обласному Радіоцентру для капітального будівництва та експлуатації.

Міністерство зв’язку УРСР Наказом № 49 від 30.04.1991 року перейменувало Кримський Обласний Радіоцентр у Державне підприємство Радіотелевізійний передавальний центр АР Крим.

Зазначена земельна ділянка була виділена позивачу для здійснення державної політики в сфері телебачення і радіомовлення, покладених Міністерством зв’язку України на позивача, що є державним підприємством і саме з цією метою створений.

У результаті інвентаризації земель зробленої в 1998 році, здійсненої за замовленням позивача, виявлено, що в його користуванні в даний час знаходиться земельна ділянка площею 9,5153 га, що підтверджується Актом від 15.01.1998 року.

Позивач звернувся до відповідача з клопотанням про дозвіл на розробку проекту землевпорядження по відводу земельної ділянки площею 9,5153 га з подальшою передачею її позивачу в постійне користування.

Пунктом 17 Рішення № 462 від 15.09.2005 року відповідач частково задовольнив клопотання, дозволивши розробку проекту землевпорядження по відводу земельної ділянки площею 4 га, іншу частину ділянки залишивши у землях, що числяться у суспільної і житлової забудови.

Суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв’язку з наступним.

Відповідно до статті 13 Конституції України, земля та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Стаття 140 Конституції України визначає, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади – мешканців села, селища, міста – самостійно вирішувати питання місцевого значення в рамках Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи самоврядування: сільські, селищні, міські ради і їх органи.

Стаття 144 Конституції України передбачає, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов’язковими до виконання на відповідній території.

Статтею 26 вказаного Закону надано перелік питань виключної компетенції сільських, селищних, міських рад, до яких також віднесено вирішення у відповідності   з законом питань регулювання земельних відносин.

Згідно ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у області земельних відносин на території сіл, селищ, міст відноситься надання земельних ділянок в користування із земель комунальної власності відповідно до Земельного кодексу України.

Згідно п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження по розпорядженню землями в межах населених пунктів, окрім земель, переданих в приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради.

Судом встановлено, що позивач у порядку статті 123 Земельного кодексу України звертався до Сімферопольської міської ради з клопотанням про  дозвіл на розробку проекту відводу земельної ділянки за адресою: м. Сімферополь вул. Батуріна, 13 з обґрунтуванням її розміру та призначення.

25.02.2003 року позивач звертався до Сімферопольської міської ради з листом вих.. № 297, із змісту якого вбачається намір позивача передати частину земельної ділянки по вул. Батуріна, 13 у м. Сімферополі до складу земель запасу м. Сімферополя.

У підтвердження зазначеного наміру, 16.06.2004 року позивачем направлено на адресу Сімферопольської міської ради листа, яким ДП  Радіотелевізійний передавальний центр АР Крим добровільно відмовився від земельної ділянки орієнтовною площею 5,7 га по вул. Батуріна, 13 у м. Сімферополі та запропонував включити її до складу земель запасу.

Порядок припинення права користування земельною ділянкою передбачено статтею 141 Земельного кодексу України.

Відповідно до п. а) ст.141 Земельного кодексу України добровільна відмова від права користування земельною ділянкою є підставою для припинення права користування земельною ділянкою.

Згідно з ст.142 Земельного кодексу України припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.

При цьому, суд погоджується з доводами відповідача, що землекористувач має абсолютне право добровільно відмовитись від власного права  користування земельною ділянкою, якому кореспондується відповідний юридичний обов’язок власника цієї земельної ділянки, в даному випадку – відповідача, прийняти дану відмову землекористувача та припинити його право користування даною земельною ділянкою. Вказане право передбачено п. а) ст.141 Земельного кодексу України та гарантується Конституцією України.

У зв’язку з цім суд вважає не обґрунтованим посилання позивача на той факт, що відповідачем було порушено норми права та безпідставно відмовлено у дозволі на розроблення проекту відведення земельної ділянки площею 5,5153 га.

Судом також встановлено, що Постановою Севастопольського апеляційного суду від 17.06.2004 року у справі № 2-20/17430-2003 за позовом Державного підприємства Радіотелевізійний передавальний центр АР Крим, м. Сімферополь до  Сімферопольської міської ради про спонукання до видачі державного акту на право користування землею встановлений той факт, що Державне підприємство Радіотелевізійний передавальний центр АР Крим зменшив розміри витребуваної земельної ділянки з 9,05 га до 4 га.

Вказана Постанова Севастопольського апеляційного господарського суду від 17.06.2004 року не переглядалася в касаційному порядку та не була скасована вищестоящою інстанцією.

Таким чином судом перевірено, що сторонами був дотриманий порядок надання у постійне користування земельної ділянки позивачу, встановлений статтями 123, 151 Земельного кодексу України.

Зазначена обставина на думку апеляційної інстанції є у розумінні пункту 1 статті 72 КАС України фактом, встановленим судовим рішенням у господарській справі та не потребує доказування про розгляді даної справи.

За вказаних обставин Сімферопольська міська рада позбавлена підстав для надання позивачеві дозволу на розробку проекту відводу земельної ділянки більше ніж на площу у 4 га по вул.  Батуріна, 13 у м. Сімферополі.

У зв’язку з цим пункт 17 рішення від 15.09.2005 року є законним, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач у судових засіданнях довів законність та правомірність пункту 17 рішення, що оскаржується.

Всі наведені висновки та обставини в сукупності повністю спростовують доводи позивача, та вказують на необґрунтованість позовних вимог, а отже відсутність підстав для їх задоволення.

У судовому засіданні проголошена вступна та резолютивна частини постанови.

Постанова складена відповідно до статті 163 КАС України та підписана 30.05.2007 року.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 94, 98, 122, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в:

У позові відмовити.

У разі неподання заяви про апеляційне оскарження, постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення.

Якщо після подачі заяви про апеляційне оскарження, апеляційна скарга не подана, постанова вступає в закону силу через 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена в порядку і строки передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України у Севастопольський апеляційний господарський суд.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Жукова А.І.