ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2007 р.
№ 3/64

Вищий господарський суд України у складі колегії  суддів :

Головуючий
Невдашенко Л.П.

Суддів
Михайлюка М.В.
Дунаєвської Н.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні  касаційну скаргу

Приватного підприємства “Пошук”

на постанову
Київського апеляційного господарського суду
від 13.12.2006

у справі
№3/64 господарського суду  міста Києва

за позовом
Національного технічного університету України “Київський політехнічний інститут”

до
про
ПП “Пошук”
виселення

та за зустрічним позовом
до

про
ПП “Пошук”
Національного технічного університету “Київський політехнічний інститут”
стягнення 292 302 грн.

за участю представників сторін:

позивача
Бежевець А.М., Бабенко А.І.,

відповідача
не з’явились,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням  господарського суду м. Києва від 21.08.2006 року  у справі № 3/64 (суддя: Трофименко Т.Ю.) первісний позов про примусове звільнення приміщень задоволено, а в задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.12.2006 р. (судді: Корсак В.А., Авдеєв П.В., Коршун Н.М.) апеляційну скаргу ПП “Пошук” залишено без задоволення, а рішення господарського суду м. Києва від 21.08.2006 року залишено  без змін.

Не погоджуючись з вказаною постановою відповідач звернувся до Вищого господарського суду України  з касаційною скаргою, в якій просить її  скасувати як таку, що винесена при неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши юридичну оцінку встановлених фактичних обставин, доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає  задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями та вбачається з матеріалів справи, 10.10.2003 року сторони уклали договір оренди не житлового приміщення № 141, відповідно до якого орендодавець (позивач) передав в строкове ( з 01.10.2003 до 01.10.2004 р.) платне користування  орендарю (відповідачу) нежитлові приміщення загальною площею 437,86 м2, що знаходяться за адресою: м. Київ, вул.. Металістів, 5, гуртожиток № 15, кімнати 3, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 15а, 16, 38, 39, 40, 40а, 41, 42.

09.10.2004 р. позивач направив відповідачу лист № 717/1241 з повідомленням про закінчення терміну договору № 141 від 10.10.2003 р. та відсутність наміру у орендодавця пролонгувати умови договору, з вимогою звільнити приміщення у  10-денний термін.

Пунктом 10.4 договору сторони передбачили порядок пролонгації умови договору, встановивши, що у випадку відсутності  заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору після закінчення його терміну протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, що були визначені договором. Як оцінили суди попередніх інстанцій, вищенаведене свідчить про вчасне звернення позивача як орендодавця до орендаря і його волевиявлення щодо небажання пролонгувати умови договору на майбутнє.

Відтак, апеляційний суд правомірно погодився з висновком господарського суду першої інстанції про обґрунтованість вимог за первісним позовом в зв’язку з закінченням строку дії договору оренди.

З приводу заявлених відповідачем зустрічних вимог про стягнення з позивача 292302 грн. витрат на проведення капітального ремонту орендованих приміщень, а також здійснених поліпшень, то апеляційний суд, дослідивши обставини справ, прийшов до висновку, що суд першої інстанції у відповідності з ч. 5 ст. 778 ЦК України обґрунтовано відмовив у задоволенні зустрічного позову, оскільки умовами договору оренди, укладеного сторонами не передбачено обов’язку орендаря проводити капітальний ремонт орендованих приміщень, а підписаний сторонами акт прийому-передачі приміщень в орендне користування свідчить про прийняття відповідачем в оренду зазначених приміщень без будь-яких застережень, оскільки вони передавались в задовільному стані та не потребували ремонту. Крім того, в матеріалах справи відсутні належні докази отримання  відповідачем погодження позивача на проведення капітального ремонту.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що доводи скаржника про неповідомлення його позивачем належним чином щодо припинення дії договору, як правомірно зазначив апеляційний господарський суд не знайшли свого підтвердження і тому колегія суддів також вважає, що вони не обґрунтовані.

Щодо інших доводів касаційної скарги, то вони також не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються вищенаведеним.

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що підстав для скасування постанови Київського апеляційного господарського суду від 13.12.2006 року у справі № 3/64 не вбачається.

Керуючись ст.ст.1115, 1117, 1119, 11111, 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.12.2006 р. у справі № 3/64 залишити без змін.

Головуючий, суддя                                                   Л. Невдашенко

Судді:                                                                         М.Михайлюк

Н.Дунаєвська