ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

"23" травня 2007 р.
Справа №  03/2357

Господарський
суд Черкаської області, в складі: головуючого - судді Єфіменко В. В.,

з
секретарем Макарченко Н.П.;

за участю представників сторін:

від позивача: Вашета С.П. за
довіреністю,

від відповідача: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Черкаси справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю
"Камаз-транс-сервіс"
м.Рівне

до
приватного підприємця ОСОБА_1
м.Черкаси

про  стягнення 20453 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з
відповідача 20453 грн. за невиконання зобов”язань по договору перевезення
вантажів у міжнародному сполученні НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1 р.

По справі оголошувалась перерва з
ІНФОРМАЦІЯ_2 р. по ІНФОРМАЦІЯ_3 р.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав, просив їх задовольнити посилаючись на те, що згідно договору НОМЕР_1
від ІНФОРМАЦІЯ_1 р. позивачем було прийнято від відповідача замовлення на
перевезення лакофарбових виробів клею, меблів і світильників. На виконання
цього замовлення позивач в повному об”ємі виконав міжнародне перевезення
вантажів автотранспортним засобом, реєстраційний номер НОМЕР_2 по маршруту
“Італія (Senago-Cles-Ghirano-Udine) -Україна (Київ), що підтверджується
товарно-транспортною накладною (CMR) НОМЕР_3.

За виконання цього перевезення відповідач
брав на себе зобов”язання оплатити на протязі 7 днів з моменту отримання
документів 20453 грн.

Документи відповідач отримав
ІНФОРМАЦІЯ_4 р., що підтверджується поштовим повідомленням НОМЕР_4.

Відповідач у відзиві на позов та його
представник в судовому засіданні позов не визнали мотивуючи тим, що як на час
здійснення перевезення, так і на день розгляду спору позивач не надав
відповідачу доказів виконання перевезення згідно умов договору і доставки
вантажу саме вантажоотримувачу у відповідності з вимогами чинного
законодавства.

Суд, вислухавши представників сторін,
дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Сторони ІНФОРМАЦІЯ_1 р. за НОМЕР_1
уклали договір, у відповідності з яким перевізник зобов”язався виконати для
експедитора перевезення вантажу лакофарбових виробів, клею, меблів і
світильників на 1 автомобілі, а експедитор зобов”язався оплатити перевізнику за
перевезення вантажу  домовлену ціну.

Позивач просить суд стягнути
заборгованість на суму 20453 грн. за перевезення лакофарбових виробів, клею,
меблів і світильників з республіки Італії до м.Києва, посилаючись на договір
НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1 р. і товарно-транспортну накладну форми CMR.

Замовлення на перевезення зазначеного
у договорі товару надійшло відповідачу від товариства з обмеженою
відповідальністю “Інтеравто”, що знаходиться у м.Києві і було оформлено угодою
з останнім під аналогічним номером і датою, що з позивачем.

У договорі із замовником п.10
визначено, що розрахунок за доставку товару ним буде здійснено в момент його
вивантаження. Однак, такий розрахунок не проведено. Із слів замовника його не
здійснено по тій причині, що товар доставлений
відповідачем виявився в пошкодженому стані.

З наданої відповідачем
товарно-транспортної накладної та дослідженої в судовому засіданні вбачається,
що у графі 27, де робиться відмітка про факт отримання вантажу значиться, що
доставлений  вантаж отримано “ОСОБА_2”,
але підпис самого ОСОБА_2 відсутній. Відсутня і печатка, яка скріплює підпис
названої особи. З чого виникає сумнів щодо отримання вантажу належним
власником.

Конвенція про договір міжнародного
перевезення вантажів по дорогах (КДПВ) від 19.05.1956 р. (з послідуючими
змінами) такі положення:

Справжня Конвенція застосовується
до всякого договору дорожнього перевезення вантажів за винагороду за допомогою
автомобілів, коли вказані в договорі місце ухвалення до перевезення вантажу і
місце, передбачене для здачі вантажу, знаходяться на території двох різних
країн, з яких принаймні одна є тією, що бере участь в Конвенції. Вживання
Конвенції не залежить від місцепроживання і національності укладаючих договір
сторін.

Накладна, оскільки не доведено
осоружного, служить доказом умов договору і посвідченням ухвалення вантажу
транспортером.

За відсутності в накладній
мотивованих транспортером обмовок, є презумпція, що грузнув і його упаковка
були зовні в справному стані у момент ухвалення вантажу транспортером і що
число вантажних місць, а також їх розмітка і номери відповідали вказівкам
накладної.

Транспортер несе відповідальність
за повну або часткову втрату вантажу або за його пошкодження, що відбулося в
проміжок часу між ухваленням вантажу до перевезення і його здачею, а також за
прострочення доставки.

Транспортер звільняється від цієї
відповідальності, якщо втрата вантажу, його пошкодження або прострочення з
доставкою відбулися з вини правомочної за договором особи, унаслідок наказу
останнього, не викликаного якою-небудь виною транспортера, яким-небудь дефектам
самого вантажу або обставинами, уникнути яких транспортер не міг і наслідки
яких він не міг запобігти.

Транспортер не може посилатися для
складання з себе відповідальності ні на дефекти автомобіля, яким він
користується для виконання перевезення, ні на вину особи, у якої був найнятий
автомобіль, або агентів останнього.

З дотриманням ухвал, що містяться в
пункті 2 і 5 статті 18, транспортер звільняється від лежачої на ньому
відповідальності, коли втрата або пошкодження вантажу є слідством особливого
ризику, нерозривний пов'язаного з одним або декількома з перерахованих нижче
обставин:

a) з користуванням відкритими або
покритими брезентом автомобілями, якщо таке користування безумовно договорило і
про це згадане в накладній;

b) з відсутністю або несправністю
упаковки вантажів, по своїй природі схильних псуванню і пошкодженню без
упаковки або при незадовільній упаковці їх;

c) з переміщенням, навантаженням,
розміщенням або вивантаженням вантажу відправником або одержувачем, або
особами, діючими від імені відправника або вантажоодержувача;

d) з характером деяких вантажів,
схильним по властивостях, обумовлених таким характером їх, повній або частковій
загибелі або пошкодженні від поломки, ржавіння, раптового гниття, усихання,
убули, нормального витоку або дії паразитів і гризунів;

e) з недостатністю або
незадовільністю розмітки або нумерації вантажних місць;

f) з перевезенням живих тварин.

В тих випадках, коли згідно
справжній статті транспортер не несе відповідальності за деякі обставини, що
викликали збиток, лежача на ньому відповідальність обмежується лише тією мірою,
в якій він відповідає згідно справжній статті за обставини, що сприяли
спричиненню збитку.

На транспортері лежить тягар
доказу, що втрата вантажу, його пошкодження або прострочення в доставці
викликано обставинами, вказаними в пункті 2 статті 17.

Якщо транспортер доведе, що при
обставинах, що створилися, втрата вантажу або його пошкодження могли з'явитися
слідством одного або декількох особливих ризиків, вказаних в пункті 4 статті
17, допускається презумпція, що такі виникли внаслідок цього.

Вказана вище презумпція не
допускається у випадку, згаданому в пункті 4 а) статті 17, якщо спад перевищує
нормально допустиму або при втраті вантажного місця.

Якщо перевезення проводиться за
допомогою автомобіля, обладнаного так, щоб вантаж не підпадав під вплив тепла,
холоду, змін температури або вологи повітря, транспортер може посилатися на
пункт 4 d) статті 17 лише в тому випадку, якщо доведе, що всі заходи, які він
зобов'язаний прийняти, враховуючи обставини, були їм прийняті відносно вибору,
зміст і використовування вищезазначених установок і що він дотримувався даних
йому спеціальних інструкцій.

Транспортер може посилатися в свою
користь на пункт 4 f) статті 17 тільки в тому випадку, якщо доведе, що всі
заходи, які він був зобов'язаний прийняти, враховуючи обставини, були їм
прийняті і що він дотримувався даних йому спеціальних інструкцій.

Признається, що мало місце
прострочення, якщо вантаж не був доставлений в термін, що договорив, або за
відсутності терміну, що договорив, якщо з ухваленням в увагу обставин, в яких
перевезення проводилося, а при частковому навантаженні особливо з ухваленням в
увагу часу, необхідного для складання партії часткових вантажів в нормальних
умовах, - фактична тривалість перевезення перевищує час, необхідний за
звичайних умов для виконання перевезення старанним транспортером.

Правомочна за договором особа може,
без обов'язкового представлення інших доказів, вважати вантаж втраченим, якщо
він не був доставлений протягом тридцяти днів після встановленого граничного
терміну або, коли такого не було встановлено, протягом шістдесяти днів з дня
ухвалення вантажу транспортером.

Правомочна за договором особа може,
при отриманні ним відшкодування за втрачений вантаж, просити у письмовій формі,
щоб воно було негайно сповіщено, у випадку якби вантаж був знайдений протягом
року, наступного за сплатою відшкодування. Ухвалення до зведення такої його
вимоги повинне бути підтверджено письмово.

Протягом тридцяти днів після
отримання сповіщення про те, що вантаж знайдений, правомочна за договором особа
може вимагати, щоб вантаж був йому зданий по сплаті боргових зобов'язань,
витікаючих з накладної, а також після повернення одержаного їм відшкодування за
вирахуванням евентуальний понесених витрат, включених у відшкодовану суму, і з
обмовкою про збереження всіх прав на відшкодування за спізнення з доставкою,
передбачених в статті 23 і, якщо до того є підстави, в статті 26.

За відсутністю або прохання, вказаного
вище в пункті 2, або інструкцій, даних в тридцятиденний термін, передбачених в
пункті 3, або ж, у випадку якщо вантаж був знайдений тільки після року з дня
сплати відшкодування за його втрату, транспортер може розпоряджатися знайденим
вантажем, дотримуючи вимоги закону місцезнаходження вантажу.

Досліджена в судовому засіданні
міжнародна товарно-транспортна накладна (CMR) НОМЕР_3 в розділі 24 не містить
відомостей про підпис і штамп вантажоотримувача, зазначеного в розділі 2 цієї
накладної -“ОСОБА_2 Сергія”.

Посилання представника позивача на
рукопис з назвою “акт прийома-передачи” суд оцінює критично і не може
покласти  в основу рішення, оскільки він
не відповідає вимогам до документів, які містять відомості про господарські
операції та підтверджують її здійснення, передбачені Законом України “Про
бухгалтерський облік та фінансову звітність” (далі - Закон).

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону,
первині та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі обов”язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З огляду на викладене, суд
приходить до висновку, що позивач не довів наявність виконання ним зобов”язань
перед відповідачем відповідно до умов договору та чинного законодавства.

Керуючись
ст. ст. 49,  82-84 ГПК України суд,

ВИРІШИВ:

У
позові відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до
Київського міжобласного апеляційного господарського суду протягом 10 діб.

Суддя
В.В. Єфіменко