ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25.05.07 р.                                                                               Справа № 20/101

Суддя господарського суду Донецької області Донець О.Є.

розглянуву відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „ІСТОК”, м.Ясинувата

до відповідача: Закритого акціонерного товариства „Єнакіївський міськмолокозавод”, м.Єнакієве

про  стягнення 12765,91 грн.

За участю представників:

від позивача: Головік О.В. –дов.

від відповідача: Мелещенко Л.В. - дов.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Донецької області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю „ІСТОК”, м.Ясинувата, із позовом до Закритого акціонерного товариства „Єнакіївський міськмолокозавод”, м.Єнакієве, про  стягнення 12765,91 грн., з яких 10342,96 грн. – суми заборгованості за поставлені відповідачеві паливно-мастильні матеріали (далі-ПММ) за договором № 051116 від 16.11.05 р. (далі-Договір), 218,05 грн. – сума 3% річних, 969,24 грн. – сума збитків від інфляції, 1235,66 грн. – сума пені.

Під час розгляду справи позивач зменшив розмір стягуваної пені до 932,18 грн., збільшив розмір позовних вимог в частині збитків від інфляції до 1031,30 грн. та 3% річних до 268,21 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на вищезазначений Договір, накладні, довіреності, акт звірки розрахунків, а також на приписи Господарського та Цивільного кодексів України, Закон України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань”.

Відповідач позову не визнав, посилаючись на припинення господарських відносин між сторонами внаслідок закінчення строку дії Договору, на недоведеність позовних вимог наданими позивачем документами, а також на приписи вищезазначених кодексів, Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”, Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на отримання цінностей.

Відповідачем надані суду копії платіжних доручень, що наявні в матеріалах справи.

У судовому засіданні оголошувалась перерва з 22.05.07 р. до 25.05.07 р.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

16 листопада 2005 р. позивачем (Постачальник) та відповідачем (Покупець) укладено Договір, відповідно до умов якого Постачальник зобов’язався поставити, а Покупець – прийняти та сплатити ПММ (р.1Договору).

Згідно із п.2.1 Договору, Покупець сплачує ПММ за ціною, що діє на час відвантаження, відповідно до виставлених рахунків.

Відповідно до п.3.2 Договору, платежі за товар за Договором здійснюються Покупцем шляхом перерахування грошових коштів протягом 3-х банківських днів з моменту одержання рахунку.

Пунктом 6.4 Договору встановлено, що Договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до 31.12.05 р.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем свого обов’язку зі своєчасної та повної сплати поставлених за Договором ПММ, позивач звернувся до суду та просить, з урахуванням уточнення позовних вимог, стягнути з відповідача 10342,96 грн. – сума заборгованості за Договором, 932,18 грн. – сума пені, 1031,30 грн. – сума збитків від інфляції, 268,21 грн. – суму 3% річних.

Відповідач проти позову заперечив, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог та недоведеність їх позивачем шляхом подання належних доказів.

Згідно із ст.4-2) Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ст.4-3) зазначеного кодексу, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею ст.33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За своєю правовою природою укладений сторонами Договір є договором поставки.

Відповідно до ст.265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Поставка товарів без укладення договору поставки може здійснюватися лише у випадках і порядку, передбачених законом.

Реалізація суб'єктами господарювання товарів негосподарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно із ст.267 зазначеного кодексу, договір поставки може бути укладений на один рік, на строк більше одного року (довгостроковий договір) або на інший строк, визначений угодою сторін. Якщо в договорі строк його дії не визначений, він вважається укладеним на один рік.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст.525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст.526 зазначеного кодексу, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, до 31.12.05 р., тобто в період дії Договору, позивач поставив відповідачеві ПММ за накладними № 1140 від 16.11.05 р., № 1166 від 21.11.05 р., № 1187 від 25.11.05 р., № 1230 від 02.12.05 р., № 1256 від 09.12.05 р., № 1284 від 15.12.05 р., № 1315 від 22.12.05 р., № 1348 від 28.12.05 р.

В матеріалах справи також наявні накладні за січень-червень 2006 р.

Всі накладні, надані позивачем, не містять посилання на Договір.

Згідно із ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.629 зазначеного кодексу, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 631 Цивільного кодексу України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Позивачем не доведено, що підставою передання відповідачеві ПММ був саме Договір. Отже, посилання позивача на Договір як на підставу позовних вимог не можна вважати обґрунтованим.

Позивачем не надано суду доказів направлення та отримання відповідачем рахунків на сплату ПММ, які в силу п.3.2 Договору відповідач мав сплатити протягом 3-х банківських днів з моменту одержання.

Позивачем не надано суду документів, що свідчили б про пред’явлення відповідачеві вимоги в порядку ст.530 Цивільного кодексу України.

Наявний в матеріалах справи акт звірки рахунків між сторонами не є первинним документом, не містить посилання на Договір, отже позовних вимог не підтверджує.

Разом з тим, копії платіжних доручень за період з листопада 2005 р. по січень 2007 р. про сплату відповідачем позивачеві грошових коштів за бензин мають посилання на договір б/н від 01.01.04 р., договір б/н від 01.01.05 р., договір № 051116 від 16.11.05 р.

Таким чином, позивачем не доведено, що стягувана сума – 10342,96 грн. є заборгованістю саме за договором № 05116 від 16.11.05 р., у зв’язку з чим у задоволенні позову за заявленою у ньому підставою – Договором в цій частині слід відмовити.

При цьому суд враховує також, що у зв’язку із відсутністю доказів отримання відповідачем рахунків на сплату товару за Договором та грошової вимоги про сплату ПММ в порядку ст.530 Цивільного кодексу України, строк виконання відповідачем цих дій не наступив.

За змістом п.2.1 Договору, ціна товару визначається у рахунках, що виставляються Покупцеві. Оскільки позивачем не надані суду зазначені рахунки, розмір суми стягуваної заборгованості за Договором не є обґрунтованим.

Оскільки судом не задоволено основну позовну вимогу, задоволенню не підлягають й додаткові позовні вимоги щодо стягнення сум збитків від інфляції, 3% річних та пені.

Крім того, Договір не містить умов щодо відповідальності Покупця за прострочку сплати ПММ у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, застосованої позивачем при визначенні розміру стягуваної пені.

За даних обставин, у задоволенні позову слід відмовити повністю, судові витрати – покласти на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.4-2, 4-3, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу  України, ст.ст.193, 265, 267 Господарського кодексу України, ст.ст.525, 526, 530, 626, 629, 631 Цивільного кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову – відмовити.

Вступна та резолютивна частини рішення оголошені 25.05.07 р.

Повний текст рішення підписано 29.05.07 р.

Суддя

Надруковано 3 примірники:

1- позивачеві;

1 – відповідачеві;

1 – у справу