ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

01 березня 2007 р.

№ 1/189

Вищий господарський
суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді

Добролюбової Т.В.

суддів

Гоголь Т.Г., Продаєвич Л.В.

розглянувши матеріали  касаційної скарги

Малого приватного підприємства “Енергія”

на постанову

Донецького апеляційного
господарського суду від 16.10.2006 року

у справі

№1/189

за позовом

Малого приватного підприємства
“Енергія”

до

Закритого акціонерного товариства “Донецький
комбінат хлібопродуктів №1”

про

стягнення 93290,52 грн.

в судовому засіданні взяли участь представники:

від позивача: Нікітін
В.В.- за дов. №37/16

від відповідача: не
з'явилися, повідомлені належно про час і місце проведення судового засідання.

Малим приватним підприємством
“Енергія” заявлений позов про стягнення з Закритого акціонерного товариства
“Донецький комбінат хлібопродуктів №1” 59193,62 грн. заборгованості за
договором підряду від 02.06.03 №37. Сума позову заявлена з урахуванням
встановленого індексу інфляції, 2588,00 грн. - 3% річних та 31508,90 грн.
-штрафу. Обґрунтовуючи вимоги позивач вказував на те, що ним на підставі  укладеного договору доповідач: Добролюбова
Т.В.

підряду проведені додаткові роботи
з асфальтування території технологічного проїзду, однак, відповідачем
зобов'язання зі сплати цих робіт не виконані.

Рішенням господарського суду Донецької
області від 08.08.06, ухваленим суддею Азаровою З.П., в задоволенні позовних
вимог відмовлено, з огляду на те, що позивачем не надано доказів,
підтверджуючих отримання згоди відповідача на проведення додаткових робіт з
асфальтування  території технологічного
проїзду. При цьому, суд послався на приписи статті 877 Цивільного кодексу
України, якими передбачено зобов'язання підрядника здійснювати будівництво та
пов'язані будівельні роботи відповідно до проектної документації, а у разі
виявлення в ході будівництва не врахованих цією документацією робіт і
необхідність у зв'язку з цим проведення додаткових робіт та збільшення
кошторису, обов'язок підрядника повідомити про це  замовника.

Донецький  апеляційний
господарський  суд  у
складі  головуючого-судді Гези
Т.Д., та  суддів  Акулової Н.В., Стойки О.В., постановою  від 16.10.06 перевірене рішення
господарського суду залишив без змін з тих же підстав, а апеляційну скаргу
Малого приватного підприємства “Енергія” - без задоволення.

Мале  приватне
підприємство “Енергія” звернулось з касаційною скаргою до Вищого
господарського суду України, в якій просить судові акти у справі скасувати , як
ухвалені з порушенням приписів матеріального і процесуального права, а позовні
вимоги задовольнити. Підприємство вважає, що судами попередніх інстанцій
порушені приписи статті 854 Цивільного кодексу України, якими унормовано
обов'язок замовника сплати підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі
роботи. Скаржник зазначає, що вартість виконаних робіт відповідно до спірного
договору складає 453 360,00 грн., однак фактично, відповідачем сплачено
404657,00 грн. Таким чином, застосування до спірних правовідносин приписів
пункту 3 статті 877 Цивільного кодексу України, на думку заявника, є
помилковим, оскільки  позивач при
проведенні додаткових робіт не збільшував кошторисну вартість, передбачену
укладеним договором.   Скаржник також
вважає, що судові акти у справі прийняті з порушенням приписів статей 6 і 13
“Конвенції про захист прав та основних свобод людини”, оскільки не забезпечили
право позивача на справедливий розгляд безстороннім судом та ефективний засіб
порушеного права позивача.

Від Закритого акціонерного товариства
“Донецький комбінат хлібопродуктів №1” відзив на касаційну скаргу судом не
отримано.

Вищий  господарський
суд  України,  заслухавши
доповідь  судді  Добролюбової Т.В. та пояснення присутнього у
судовому засіданні представника позивача, переглянувши  матеріали
справи, і перевіривши
правильність  застосування
судами  приписів  чинного
законодавства,  не вбачає підстав
для задоволення касаційної скарги.

Господарськими судами першої та
апеляційної інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що
02.06.03 між  Закритим акціонерним
товариством “Донецький комбінат хлібопродуктів №1” -замовником та  Малим приватним підприємством “Енергія”
-виконавцем було укладено договір підряду на виконання робіт №37.  За умовами названого договору позивач
зобов'язався виконати ремонтні роботи централізованого водозливу та технологічного
проїзду біля залізничної колії елеватора №1,2,3. Пунктами 3.1, 3.3 укладеного
договору передбачено, що вартість робіт визначається  кошторисом. Згідно розділу 4 пункту 4.1 цього
договору виконання робіт оформлюється відповідним актом, підписаним  сторонами. Строк дії договору встановлено
сторонами до 31.12.2003. Додатковою угодою від 31.12.03 строк дії договору
продовжено до 01.09.04. Відповідно до умов укладеного договору сторони
підписали локальний кошторис, в якому визначили вартість робіт у розмірі 453
360,00 грн. Пунктом 10 локального кошторису передбачено виконання робіт з
цементно-бетонного покриття технологічного проїзду вздовж залізничних шляхів.
Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального
кодексу України касаційна інстанція виходить з обставин, встановлених у даній
справі судами першої та апеляційної інстанцій. Судами встановлено, що предметом
спору у даній справі є матеріально - правова вимога позивача про стягнення з
відповідача вартості додаткових робіт, обсяг яких договором не передбачений.
Колегія суддів зазначає, що  посилання
скаржника на порушення господарськими судами приписів статті 854 Цивільного
кодексу України, якими встановлено зобов'язання замовника сплатити підрядникові
обумовлену ціну після остаточної здачі роботи не може бути підставою для
скасування переглянутих судових рішень. Статтею 875 Цивільного кодексу України
унормовано, що за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується
збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні
роботи відповідно до проектно -кошторисної документації, а замовник
зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик, передати затверджену
проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на
підрядника, прийняти закінчені будівельні роботи та оплатити їх.  Як встановлено судами та не заперечується
позивачем, відповідачем здійснено розрахунки за договором від 02.06.03 на
загальну суму 404 657,00 грн., що підтверджується, підписаними сторонами  актами: за
червень 2003 року на загальну суму 55 594,00 грн., за березень 2004
року  на суму 62 985,00грн.,  за квітень 2004 року на суму  124 983,00 грн. та актом, без дати
підписання,  на суму 161 095,00 грн.  Згідно приписів пункту 3 статті 877
Цивільного кодексу України підрядник зобов'язаний здійснювати будівництво та
пов'язані будівельні роботи відповідно до проектної документації, що визначає
обсяг і зміст робіт. Підрядник, який виявив в ході будівництва не враховані
цією документацією роботи і необхідність у зв'язку з цим проведенням додаткових
робіт і збільшення кошторису, зобов'язаний повідомити про це замовника. У разі
неодержання від замовника в розумний строк відповіді на своє повідомлення
підрядник зобов'язаний зупинити відповідні роботи. Приписами статті 879
вказаного Кодексу передбачено, що оплата робіт провадиться після прийняття
замовником виконаних робіт, якщо інший порядок розрахунків не встановлений за
погодженням сторін. Разом з цим, відповідно до розділу 4 пункту 4.1 укладеного
договору виконання робіт оформлюється актом, підписаним сторонами. Судом
апеляційної інстанції встановлено, що позивачем заявлено вимогу на
підставі  акта виконаних робіт від
31.08.04, в якому останнім вписано виконання додаткових робіт з асфальтування території
технологічного проїзду, за згодою замовника. Даний акт містить підписи від
імені ЗАТ “Донецький комбінат хлібопродуктів” ІНФОРМАЦІЯ_1  ОСОБА_1, який звільнений ще 30.05.04
таІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2, що  помер ІНФОРМАЦІЯ_3.
Згідно встановлених судом обставин,  акт
від 31.08.04 не прийнятий судом  в якості
доказу здачі - приймання  виконаних
підрядником додаткових робіт. Окрім цього, суд зазначив, що матеріали справи не
містять доказів, які підтверджують надання відповідачем згоди на проведення
вказаних додаткових робіт, факту узгодження між сторонами проектно-кошторисної
документації в цій частині, вартості додаткових робіт і їх обсяг,  що є обов'язковою умовою для здійснення
підрядних робіт. Згідно із приписами частини 2
статті 1117 Господарського
процесуального  кодексу  України
до  юрисдикції  касаційної
інстанції  не  відноситься
повторна  оцінка  доказів
та  встановлення  обставин
відхилених  господарським  судом
при  розгляді  спору. Отже, суд апеляційної інстанції вірно
дійшов висновку про те, що роботи перелічені в акті від 31.08.04 не були
обумовлені договором НОМЕР_1,  не
передбачені і не враховані в локальному
кошторисі та здійснені без згоди замовника, а тому вимога позивача  про стягнення   93 290,52 грн. на підставі акта виконаних
робіт від 31.08.04 не ґрунтується на умовах договору, укладеного з відповідачем
та не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, колегія
суддів відзначає, що апеляційним господарським судом дана правильна юридична
оцінка обставинам справи, порушень норм матеріального,  процесуального права та “Конвенції про захист
прав та основних свобод людини” не вбачається, тому переглянута постанова
відповідає чинному законодавству України, а доводи касаційної скарги
визнаються  непереконливими, оскільки не
підтверджуються матеріалами справи.

З
урахуванням  викладеного,
керуючись статтями  1115, 1117,  1118,  1119, 11111 Господарського
процесуального кодексу України,  Вищий
господарський суд України

П О С Т А Н О
В И В  :

Постанову Донецького апеляційного
господарського суду від 16.10.06 у справі № 1/189 залишити без змін.

Касаційну скаргу Малого приватного
підприємства “Енергія” залишити без задоволення.

Головуючий
Т.Добролюбова

Судді                                                                                            Т.Гоголь

Л.Продаєвич