ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
18.01.07                                                                                           Справа  № 14/234-3381
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді                              Юрченка Я.О.

суддів                                                  Процик Т.С.

Галушко Н.А.

розглянув апеляційну скаргу Тернопільської об”єднаної державної податкової інспекції, м.Тернопіль

на постанову Господарського суду Тернопільської області від 01.11.2006р.

у справі № 14/234-3381

за позовом Державного підприємства „Мишковицький спиртзавод”, с.Мишковиці Тернопільського району

до Тернопільської об”єднаної державної податкової інспекції, м.Тернопіль

про скасування податкових повідомлень-рішень від 14.08.2006р. № /0, № /0, № /0

За участю представників сторін:

від позивача: Криль М.П. –представник.

від відповідача: Переймибіда Р.Б. –старший державний податковий інспектор.

Особам, які беруть участь у справі, права і обов’язки, передбачені ст.ст.49, 51 Кодексу адміністративного судочинства України, роз’яснено. Заяв про відвід суддів не поступало.

ВСТАНОВИВ:

Постановою Господарського суду Тернопільської області від 01.11.2006р. у справі № 14/234-3381 частково задоволено позовні вимоги Державного підприємства „Мишковицький спиртзавод”, с.Мишковиці Тернопільського району до Тернопільської об”єднаної державної податкової інспекції, м.Тернопіль та скасовано податкові повідомлення-рішення від 14.08.2006р. № /0, № /0, в решті позовних вимог провадження у справі закрито.

В частині закриття провадження у справі, постанова місцевого господарського суду мотивована п.2 ст.157 КАС України, в силу відмови позивача від адміністративного позову в частині вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення від 14.08.2006р. № /0, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 340 грн. за порушення п.9 ст.3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

В частині задоволення позовних вимог щодо скасування податкового повідомлення-рішення від 14.08.2006р. № /0, яким визначено позивачу суму податкового зобов”язання по податку з власників транспортних засобів, місцевий господарський суд виходив з приписів Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", Закону України „Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів”, Порядку заповнення і подання Розрахунку суми податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, затвердженого наказом ДПА України від 17.09.2001р. № 373, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.10.2001р. за № 862/6053, ст.1 Закону України „ Про систему оподаткування” та того, що позивач не допустив жодних помилок в розрахунку транспортного податку від 07.02.2005р., а тому підстави для подання ним уточнюючого розрахунку та перерахунку податку з власників транспортних засобів за 2,3,4 квартали 2005 року відсутні. В частині задоволення позовних вимог щодо скасування податкового повідомлення-рішення від 14.08.2006р. № /0 про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки постанова місцевого господарського суду мотивована п.2.11 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004р. № 637, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005р. за № 0048-05, п.1.11 Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України 13.03.1998р. № 59, зареєстрованої Мінюстом 31.03.1998р. за № 218/2658 (в редакції наказу Міністерства фінансів України від 10.06.1999р. № 146), та тим, що провівши утримання неповернутих коштів із заробітної плати підзвітної особи на підставі заяви поданої працівником разом із авансовим звітом шляхом перерахування коштів із одного рахунку на інший, позивач не порушив вимог законодавства, а тому заборгованість працівника перед підприємством на дату наступної видачі коштів під звіт відсутня; згідно з наказом по підприємству позивача транспортний засіб із реєстраційним номером 555-52ТІ використовувався у службовому відрядженні, а відтак витрати на придбання страхового полісу підставно включені підзвітною особою до авансового звіту, з огляду на що до відповідальності суб'єкта господарювання притягнуто за відсутності визначених на те законом підстав.

Скаржник, відповідач у справі, з постановою місцевого господарського суду в частині задоволення позовних вимог не погоджується, подав апеляційну скаргу, просить постанову суду скасувати, у задоволенні позовних вимог відмовити, з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Представник відповідача у судовому засіданні вимоги та доводи апеляційної скарги підтримав.

Позивач у запереченні на апеляційну скаргу та представник позивача в судому засіданні проти вимог та доводів апеляційної скарги заперечили, просили постанову місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Розглянувши доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши наявні матеріали справи, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що постанову місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами першої і апеляційної інстанцій, підставою прийняття відповідачем спірних податкового повідомлення-рішення від 14.08.2006р. № /0, яким визначено позивачу суму податкового зобов”язання по податку з власників транспортних засобів у розмірі 11606,48 грн., в тому числі основний платіж –8290,35 грн., штрафні санкції –3316,13 грн., та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 14.08.2005р. № /0, яким до позивача за порушення норм з регулювання обігу готівки застосовано штраф у розмірі 472,67 грн., став акт від 0708.2006р. № 14073/23-222/00375154 „Про результати планової виїзної документальної перевірки ДП „Мишковицький спиртзавод” (код.00375154) по питанню дотримання вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.01.2005р. по 31.03.2006р.”. В акті зазначено, що перевіркою встановлено порушення ст.3,6 Закону України „Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів", що спричинило заниження податкових зобов'язань по податку з власників транспортних засобів за 2,3,4 квартали 2005р. на загальну суму 8290,35 грн., та порушення п.2.5 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 19.02.2001р. № 72, п.2.11 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004р. № 637, щодо невідзвітування фізичними особами використаної готівки на загальну суму 1890,70 грн.

Як випливає з акту перевірки, підставою для визначення відповідачем позивачу податкового зобов'язання по податку з власників транспортних засобів, стали зміни, які внесені Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про державний бюджет України на 2005 рік" та деяких інших законодавчих актів України" від 25.03.2005р. № 2505 до ст.3 Закону України „Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів”, якими з 31.03.2005р. збільшено ставки податку на окремі види транспортних засобів. У зв'язку із збільшенням ставок податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів відповідач прийшов до висновку, що позивач був зобов'язаний зробити перерахунок суми податку з власників транспортних засобів за 2005 рік, подавши при цьому контролюючому органу уточнюючий розрахунок. Зважаючи, що підприємством уточнюючий розрахунок суми транспортного податку до податкового органу поданий не був, відповідачем донараховано транспортний податок за 2,3,4 квартали 2005 року у відповідних розмірах.

Такий висновок відповідача є неправомірним і спростовується наступним.

Статтею 6 Закону України „Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів” базовий податковий (звітний) період по податку з власників транспортних засобів визначено рік.

Порядок заповнення і подання Розрахунку суми податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів регламентується наказом ДПА України від 17.09.2001р. № 373, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.10.2001р. за № 862/6053 (далі –Порядок).

Наведений Порядок прийнятий відповідно до п.5.1 ст.5 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" та ст.6 Закону України „Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів” і його положення повністю кореспондуються із вимогами наведених вище законодавчих актів.

Пунктом 2 Порядку визначено, що розрахунок податку складається на підставі бухгалтерських звітних даних про кількість транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів станом на 1 січня поточного року і подається платником податку до органів державної податкової служби за місцезнаходженням та місцем постійного базування транспортних засобів у строки, визначені пп.4.1.4 п.4.1 ст.4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" для річного звітного періоду, - протягом 60 календарних днів після останнього календарного дня звітного (податкового) року.

Наведена вимога позивачем виконана належним чином і у встановленому порядку, про що свідчить наявна у справі копія розрахунку із відміткою про його одержання відповідачем 07.02.2005р.

Пунктом 3 Порядку обумовлено, що податок, самостійно визначений платником податку, вважається узгодженим з дня подання Розрахунку до органу державної податкової служби і не може бути оскаржений платником у адміністративному або судовому порядку.

При цьому, як Порядок (п.13), так і Закон України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (ст.5) покладають на платника податків обов'язок щодо подання уточненого Розрахунку, а відтак і збільшення (зменшення) своїх податкових зобов'язань тільки у разі виявлення ним самостійно у майбутньому помилок, що містяться у раніше поданій податковій декларації, при цьому із обов'язковим нарахуванням та сплатою штрафу у розмірі 10 відсотків від суми недоплати.

Як підтверджено матеріалами справи та вірно встановлено судом першої інстанції, позивач не допустив жодних помилок в розрахунку транспортного податку від 07.02.2005р. Відповідно підстави для подання ним уточнюючого розрахунку та перерахунку податку з власників транспортних засобів відсутні.

Крім цього, статтею ст.1 Закону України „ Про систему оподаткування” визначено, що зміни і доповнення до законів України про оподаткування стосовно ставок податків, механізму їх сплати вносяться не пізніше ніж за шість місяців до початку нового бюджетного року і набирають чинності з початку нового бюджетного року.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про неправомірність та як наслідок - скасування податкового повідомлення-рішення Тернопільської ОДПІ від 14.08.2006р. № /0.

Як вбачається з акту перевірки, підставою для висновків відповідача про порушення позивачем порядку ведення касових операцій у національній валюті в Україні, є недотримання його посадовими особами вимог законодавства в частині видачі готівкових коштів під звіт або на відрядження, а саме: станом на 01.02.2005р. підприємством заборговано перед підзвітною особою (гр.Білас В.І.) 21,80 грн.; 07.02.2005р. згідно з видатковим касовим ордером № 43 вказаному працівнику видано 350 грн., із яких ним авансовим звітом б/н прозвітовано на суму 287,50 грн.; кошти в сумі 40,70 грн. в касу підприємства не повернуті, що, на думку контролюючого органу, є несвоєчасним відзвітуванням виданих під звіт готівкових коштів. За наявності заборгованості перед підприємством за раніше видані під звіт кошти, вказаній підзвітній особі позивачем 16.05.2005р. згідно з видатковим касовим ордером № 218 видано під звіт 1700 грн. Крім того, при перевірці авансового звіту б/н від 16.01.2006р., складеного посадовою особою Тіцьким Б.М. на суму 845,14 грн., встановлено відсутність підтверджуючих документів про фактично використані кошти на суму 150 грн., дані кошти до каси не повернуто.

Відповідно до пункту 2.11 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005р. за № 40/10320, яким визначено, що видача відповідній особі готівкових коштів під звіт проводиться за умови звітування нею у встановленому порядку за раніше отримані під звіт суми. Звітування за одержані під звіт готівкові кошти здійснюється відповідно до законодавства України.

В свою чергу, нормативно-правовими актами, що регламентують вказані правовідносини, а саме п.1.11 Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України 13.03.1998р. № 59, зареєстрованої Мінюстом 31.03.1998р. за № 218/2658 (в редакції наказу Міністерства фінансів України від 10.06.1999р. № 146), обумовлено, що після повернення з відрядження працівник зобов'язаний до закінчення третього банківського дня, наступного за днем прибуття до місця постійної роботи, подати звіт про використання коштів, наданих на відрядження. Сума надміру витрачених коштів (залишку коштів понад суму, витрачену згідно із звітом про використання коштів, наданих на відрядження) підлягає поверненню працівником до каси або зарахуванню на відповідний рахунок підприємства, що їх надало, у встановленому законодавством порядку.

Таким чином, твердження відповідача про те, що надміру витрачені кошти чи їх залишок можуть бути поверненні працівником виключно до каси підприємства, наведеними вище положеннями нормативно-правового акту не підтверджуються.

В свою чергу, провівши утримання неповернутих коштів із заробітної плати підзвітної особи, на підставі заяви поданої працівником разом із авансовим звітом, шляхом перерахування коштів із одного рахунку на інший (відомості по оборотах на р/р 37200064, - аналіз та кореспонденція даного рахунку в матеріалах справи ) позивач вимог Інструкції не порушив, а діяв у відповідності із її приписами.

Відтак, відповідачем не доведено, а матеріалами справи спростовано твердження відповідача про наявність на дату наступної видачі під звіт коштів (16.05.2005р.) заборгованості працівника Білас В.І. перед підприємством, з огляду на що до відповідальності суб'єкта господарювання притягнуто за відсутності визначених на те законом підстав.

Крім того, як видно з акту перевірки, при перевірці авансового звіту б/н від 16.01.2006р. відповідачем встановлено відсутність підтверджуючих документів про фактично використані підзвітною особою Тіцьким Б.М. коштів в сумі 150 грн.

Такий висновок відповідача є безпідставним, оскільки податковим органом безпідставно не взято до уваги представленого для перевірки і дослідженого перевіряючими, що засвідчується надписом на документі, страхового полісу, придбаного при перетині транспортним засобом митного кордону України.

Посилання відповідача на те, що страховий поліс виписаний на іншу особу ніж підзвітна, не заслуговує на увагу, оскільки вказаний документ містить інформацію про власника транспортного засобу за реєстраційним номером 555-52 ТІ, а не про особу, яка ним пересувається.

В свою чергу, із наказу позивача від 10.01.2005р. № 4к та авансового звіту від 16.01.2005р. випливає, що саме транспортний засіб із реєстраційним номером 555-52ТІ використовувався у службовому відрядженні, а відтак витрати на придбання страхового полісу № 4492106 підставно включені підзвітною особою до авансового звіту.

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про неправомірність та як наслідок - скасування рішення Тернопільської ОДПІ від 14.08.2006р. № /0.

Виходячи з наведеного в сукупності та в силу того, що доводами апеляційної скарги правомірності висновків суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову не спростовано, підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови місцевого господарського суду –відсутні.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, -

Львівський апеляційний господарський суд УХВАЛИВ:

Постанову Господарського суду Тернопільської області від 01.11.2006р. у справі № 14/234-3381 залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Ухвала апеляційного господарського суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.212 КАС України.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий суддя                                                                                Юрченко Я.О.

Суддя                                                                                                    Процик Т.С.

Суддя                                                                                                    Галушко Н.А.