ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.07
р.
Справа № 38/17а

Господарський суд Донецької області
у складі судді Радіонової О.О.

при секретарі судового засіданні
Тулаіновій І.А.

розглянувши матеріали справи за
позовом:  Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1  м. Маріуполь Донецької області

до відповідача: Маріупольської
міської ради м. Маріуполь Донецької області

про визнання недійсним рішення
Маріупольської міської ради  НОМЕР_2 та
зобов'язання Маріупольської міської ради прийняти рішення, яким затвердити
фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 проект землеустрою по відводу земельної
ділянки та надання земельної ділянки площею 0,0108 га для реконструкції
торгового павільйону із збільшенням торгової площі АДРЕСА_1

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 представник
за дов. НОМЕР_1

від відповідача: Бурлаченко О.С.
гол. спец. - юрисконсульт за дов. № 147/030 від 18.04.2006р.

У судовому
засіданні оголошувалася

перерва з 12.03.2007р. по 19.03.2007р.

згідно вимог ст. 150 КАС України

Суть справи:

Позивач, фізична особа - підприємець
ОСОБА_1  м. Маріуполь Донецької області
звернувся до  господарського суду з
позовною заявою до Маріупольської міської ради м. Маріуполь Донецької області
про визнання недійсним рішення Маріупольської міської ради  НОМЕР_2 та зобов'язання Маріупольської
міської ради прийняти рішення, яким затвердити фізичній особі - підприємцю
ОСОБА_1 проект землеустрою по відводу земельної ділянки та надання земельної
ділянки площею 0,0108 га для реконструкції торгового павільйону із збільшенням
торгової площі АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивач обґрунтовує з
посиланням на Закон України “Про оренду землі” і тим, що Маріупольська міська
рада винесла рішення  НОМЕР_2,  яким відмовила позивачу  у затверджені
проекту землеустрою по відводу земельної ділянки та наданні  земельної ділянки площею 0,0108 га для  реконструкції торгового павільйону із
збільшенням торгової площі АДРЕСА_1 у зв'язку з тим, що торговельний павільйон
по експлуатації не відповідає санітарним нормам та  у зв”язку із надходженням скарг від жителів.
Позивач  вважає, що прийняте рішення
суперечить діючому законодавству  України
та ущемляє його права та законні інтереси.

У зв”язку з набуттям чинності з
01.11.2005р. Закону України “Про внесення змін до Кодексу адміністративного
судочинства України” № 2953-1У від 06.10.2005р., яким пункти 6 та 7 розділу У11
Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства
України були викладені в новій редакції, згідно якої до початку діяльності
окружного адміністративного суду позовні заяви у господарських справах, що
віднесені цим Кодексом до адміністративної юрисдикції, заяви (подання) про
перегляд судових рішень у зв'язку з нововиявленими та винятковими обставинами у
таких справах, розглядаються господарським судом в порядку, встановленому
Кодексом адміністративного судочинства України, 18.01.2007р. судом було
відкрито провадження в адміністративній справі
№ 38/17а, оскільки у спірних правовідносинах Маріупольська міська рада
виступає як суб'єкт владних повноважень, який здійснює владні управлінські
функції щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору та відповідає вимогам,
передбаченим ст. 3 КАС України.

Відповідач надав суду відзив на
позовну заяву від 27.01.2007р. № 117, який судом розглянутий, прийнятий до
уваги та залучений до матеріалів справи.

У відзиві відповідач позовні вимоги
не визнає, оскільки:

- відповідно до ст. 26 Закону
України „Про  місцеве самоврядування в
Україні”, ст. 12 Земельного кодексу України до виключної компетенції місцевих
рад відносяться вирішення питань, пов'язаних з наданням земельних ділянок. У
відповідності до ст. 59 вищевказаного Закону рішення міської ради вважаються
прийнятими, якщо за них проголосувало більшість депутатів від загальної
чисельності у раді.

Відповідно до ст. 12 Земельного
кодексу України до повноважень міських рад входить розпорядження землями
територіальних громад. Таким чином, на підставі
діючого законодавства Маріупольська міська рада вправі приймати рішення
про надання  земельних ділянок у
користування.

31.10.2006р., розглянув на сесії
міської ради проект рішення про надання ПП ОСОБА_1 земельної ділянки для
реконструкції  торговельного павільйону
із збільшенням торгової площі АДРЕСА_1, Маріупольська міська рада в особі
депутатів міської ради, в рамках наданих їй повноважень,  прийняла рішення про відмову позивачу у
наданні  земельної ділянки для
реконструкції торговельного павільйону із збільшенням торгової площі АДРЕСА_1,
враховуючи скарги жителів. Слід відзначити, що за оскаржене рішення
проголосувало більшість депутатів міської ради.

Відповідач звертає увагу суду на
те, що право голосування за те чи інше питання є її правом, встановленим Конституцією
України, у зв'язку з чим суд не може зобов'язати Маріупольську міську раду
надати у примусовому порядку земельну ділянку позивачу, оскільки це питання не
підвідомче вирішенню у суді.

Відповідач звертає увагу також на
ст. 116 Земельного кодексу України, відповідно до якої громадяни та юридичні
особи здобувають право власності  або
право користування земельною ділянкою із земель державної чи комунальної
власності по рішенню органів виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в рамках їх компетенції, визначеної цим Кодексом.

Відповідач вважає, що  не порушував законні права позивача, оскільки
діяв в рамках своїх повноважень на принципах законності, дотримуючись місцевих
та державних інтересів, тому просить суд відмовити у задоволені позовних вимог.

Позивач надав суду заперечення від
07.02.2007р. на відзив відповідача, в яких зазначив, на підставі рішення
виконкому Маріупольської міської ради НОМЕР_3 узгоджено місцерозташування та
надання земельної ділянки із земель громадської та житлової забудови площею
81,0 кв.м (кадастровий номер НОМЕР_4) в оренду строком на три роки для
рознічної торгівлі в неспеціалізованому магазині АДРЕСА_1 ПП ОСОБА_1

Згідно з указаним рішенням між
Маріупольскою радою та позивачем був укладений договір оренди земельної ділянки
від 03.06.2004р., зареєстрований НОМЕР_5 на праві платного строкового
користування земельною ділянкою АДРЕСА_1 загальною площею 0,0081 га для
розміщення торговельного павільону. Договор оренди укладений  строком на 3 роки.

Згідно п.7 Договору після
закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий
строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 2 місяця до закінчення
строку дії договору оренди повідомити письмово Орендодавця про намір поновлення
терміну дії договору.

На підставі клопотання позивача,
поданого відповідачу  від 02.11.2005р. та
зареєстрованого 09.11.2005р. під НОМЕР_6 про збільшення розміру земельної
ділянки раніше наданої в оренду земельної ділянки з 91 кв.м до 11кв.м з метою
збільшення торговельної площі павільону, прийнято рішення Маріупольською
міською радою НОМЕР_7 про припинення права користування земельною ділянкою
площею 81 кв.м АДРЕСА_1 міста та узгоджено позивачеві місце розташування
земельної ділянки площею 0,0108 га (кадастровий номер НОМЕР_8) для
реконструкції торговельного павільону із збільшенням торгової площі АДРЕСА_1
міста.

Згідно ч. 3 ст. 33 Закону України
“Про оренду землі” у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною
ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових
заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору
він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були
передачені договором. Письмове заперечення здійснюється листом-повідомленням.

Такого листа-повідомлення
відповідачем позивачу надіслано не було.

Рішенням відповідача НОМЕР_2 ПП
ОСОБА_1 відмовлено у затверджені проекта землеустрою по відводу земельної
ділянки та наданні земельної ділянки площею 0,0108га для реконструкції
торговельного павільону АДРЕСА_1 міста з посиланням на ст. 26 Закону України
“Про місцеве самоврядування в Україні” та мотивовано тим, що торговий павільон
не відповідає санітарним нормам, а також у зв”язку із скаргами жителів.

Позивач вважає, що оскаржуване
рішення є актом ненормативного характеру, суперечить ч. 3 ст. 33 Закону України
“Про оренду землі” та ущемлює його права і законні інтереси, а також не
відповідає ст. 124 Земельного кодексу України.

Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов”язані діяти лише на підставі
та в межах повноважень та у спосіб, які передбачені Конституцією та законами
України.

Пунктом 10 ст. 59 Закону України
“Про місцеве самоврядуванні в Україні” визначено, що акти органів та посадових
осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або
законам України можуть визнаватися незаконними в судовому порядку.

На думку позивача, прийняття
оскаржуваного рішення слід розцінювати як фактичне примусове припинення права
землекористування за ініціативою відповідача. Таке припинення здійснено радою
без дотримання вимог ст.ст. 140-149 ЗК України, в порушення ст. 33 Закону
України “Про оренду землі”, умов укладеного договору оренди.

На підставі наведеного, позивач
просить суд задовільнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заперечення судом розглянуті,
прийняті до уваги та залучені до матеріалів справи.

16.02.2007р. відповідач надіслав до
суду доповнення до відзиву, які судом розглянуті, прийняті до уваги та залучені
до матеріалів справи. В доповненнях відповідач зазначив, що підставою для
винесення оскаржуваного рішення  НОМЕР_2
були скарги жителів та невідповідність санітарним вимогам торгового павільйону
позивача АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 1 договору оренди
від 07.06.2004р., укладеного між позивачем та відповідачем відповідно до
рішення виконкому НОМЕР_3 земельна ділянка
надається у тимчасове користування
на умовах оренди строком на 3 роки для встановлення торговельного
павільйону. Строк оренди вищевказаного
договору  витік 07.06.2006р.

У судовому засіданні
12.03.2007р. позивач надав суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій
остаточно просить суд визнати недійсним рішення Маріупольської міської ради
НОМЕР_2 та зобов”язати Маріупольську міську раду розглянути питання про затвердження
фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 проекту землеустрою по відводу земельної
ділянки та надання земельної ділянки площею 0,0108 га для реконструкції
торгового павільону із збільшенням торгової площі АДРЕСА_1. Заява судом
розглянута, прийнята до уваги та залучена до матеріалів справи.

Сторони у попередньому судовому засіданні
05.03.2007р. надали клопотання відповідно до
ст. 121  КАС  України про згоду на початок судового
розгляду справи в цей же день, яке судом розглянуто та задоволено.

Сторонам у судовому засіданні
роз”яснені права та обов”язки згідно вимог ст.ст. 49, 51 КАС України та вручені
пам”ятки на виконання ст. 130 КАС України.

У судовому засіданні сторони надали
клопотання про відмову від фіксації судового процесу технічними засобами, яке
судом прийнято до розгляду та задоволено.

Судом складений протокол судового
засідання згідно вимог ст. 45 КАС України.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення уповноважених представників сторін, господарський суд , -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до свідоцтва про
державну реєстрацію  виконавчого комітету
Маріупольської міської ради Донецької області
НОМЕР_9 ОСОБА_1 (далі- позивач)
зареєстрований як фізична особа-підприємець.

На підставі рішення виконавчого
комітету Маріупольської міської ради НОМЕР_3 позивачу погоджено
місцерозташування та надання земельної ділянки із земель громадської та жилої
забудови площею 81,0 м2 , кадастровий номер НОМЕР_4 в оренду строком на 3 роки
для роздрібної торгівлі в неспеціалізованому магазині (установка торгового
павільйону) АДРЕСА_1.

У відповідності до вказаного
рішення між Маріупольською міською радою ( далі відповідач) (Орендодавцем) та
позивачем ( Орендатором) було укладено договір оренди земельної ділянки від
03.06.2004р., який зареєстрований НОМЕР_5, на праві платного строкового
користування земельною ділянкою, розташованою АДРЕСА_1, загальною площею 0,0081
га для розташування торгового павільйону. В договорі зазначено, що договір
оренди укладено строком на 3 роки.

При цьому в договорі ( п. 6)
зазначено, що строк дії договору до 16.04.2006р.

Відповідно до ч. 2 ст. 125
Земельного кодексу України, право на оренду земельної ділянки виникає після
укладення договору оренди та його державної реєстрації.

Відповідно до п. 7 Договору оренди,
після закінчення строку договору орендатор має переважне право на
продовження  його на новий строк. В цьому
разі орендатор повинен не пізніше ніж за 2 місяці до закінчення строку дії
договору  оренди письмово повідомити
орендодавця про намір продовження строку дії договору.

Позивач звернувся до відповідача з
клопотання від 02.11.2005р., яке зареєстровано 09.11.2005р. НОМЕР_6, про
збільшення  розміру  земельної ділянки раніш наданого в оренду з   81м2
до 110 м2  з метою збільшення  торгової площі вже існуючого торгового  павільйону.

На підставі вказаного клопотання
відповідач прийняв рішення  НОМЕР_7 про
припинення права користування земельною ділянкою площею 81м2  АДРЕСА_1 та узгодив позивачу  місце розташування земельної ділянки площею
0,0108 га для реконструкції торгового павільйону із збільшенням торгової площі
АДРЕСА_1, дозволив позивачу  розробити
проект землеустрою по відводу земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_8,
тобто мова йде про різні земельні ділянки, оскільки в користуванні позивача
знаходилася земельна ділянка з іншим кадастровим номером ( кадастровий номер
НОМЕР_4), чим ділянка, що запроектована до відводу позивачу.

На підставі вказаного рішення був
розроблений проект землеустрою відносно відведення земельної ділянки позивачу
для реконструкції торгового  павільйону
із збільшенням  торгової площі АДРЕСА_1
від 17.08.2006р., який  включає в себе
всю технічну документацію.

Позивачем оформлений в головному
управлінні архітектури та градобудівництва міської ради паспорт на торговий
павільйон із збільшенням габаритів від 28.04.2006р., який погоджений всіма
необхідними службами.

Відповідно до висновку Головного
управління архітектури та градобудівництва Маріупольської міської ради від
30.08.2006р. вважається можливим відведення в оренду земельної ділянки  площею 0,0108га строком на 10 років.

Висновком Маріупольської
міськсанепідемстанції   НОМЕР_10
передбачено, що земельна ділянка площею 0,0108га АДРЕСА_1 придатна для
закріплення за позивачем  для реконструкції
торгового павільйону та відповідає санітарним нормам.

Приазовською регіональною
екологічною інспекцією видано висновок
НОМЕР_11, відповідно  до якого
погоджений проект землеустрою.

31.10.2006р. відповідачем по справі
винесено рішення НОМЕР_2, яким відмовлено позивачу  у затверджені
проекту землеустрою по відводу земельної ділянки та наданні  земельної ділянки площею 0,0108 га для  реконструкції торгового павільйону із
збільшенням торгової площі АДРЕСА_1 у зв'язку з тим, що торговий павільйон по
експлуатації не відповідає санітарним нормам та
надходженням скарг від жителів.

Позивач вважає, що рішення
відповідача НОМЕР_2 є актом ненормативного характеру, суперечить діючому
законодавству України  та ущемлює  його права і законні інтереси, тому  просить суд
з урахуванням остаточного уточнення позовних вимог визнати вказане
рішення недійсним та зобов”язати Маріупольську міську раду розглянути питання
про затвердження фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 проекту землеустрою по
відводу земельної ділянки та надання земельної ділянки площею 0,0108 га для
реконструкції торгового павільону із збільшенням торгової площі АДРЕСА_1.

Згідно ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на договір оренди від 03.06.2004р., рішення виконавчого комітету
Маріупольської міської ради НОМЕР_3, рішення Маріупольської міської ради
НОМЕР_2, НОМЕР_7, копію проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки від
17.08.2006р., заперечення на відзив від 07.02.2007р., заяву про уточнення
позовних вимог від 12.03.2007р., свідоцтво про державну реєстрацію тощо.

Відповідач посилається на відзив
27.01.2007р. № 117, доповнення до відзив від 16.02.2007р.,  правоустановчі документи тощо.

Суд оцінює докази, які є у справі,
за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об”єктивному дослідженні відповідно ч. 1 ст. 86 КАС
України.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов”язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Однією із найважливіших ознак
правової держави є її пов”язаність правовим законом. Це означає, що діяльність
зазначених органів, посадових осіб повинна здійснюватися на основі правових
актів, у їх межах і за процедурою, встановленою цими актами.

Офіційно представляючи народ,
органи держави та органи місцевого самоврядування мають набір владних
повноважень для виконання покладених на них завдань. Для цього вони наділені
правами та іншими засобами виражати і втілювати в життя інтереси та волю
народу.

Владні повноваження надаються
органам держави та органам місцевого самоврядування, їх посадовим особам для
обов”язкової реалізації. Якщо користування громадянином своїми правами залежить
від його волі, то суб”єкт владних повноважень зобов”язаний здійснювати надані
йому права для забезпечення і захисту публічних інтересів.

Спосіб - це визначене законом в їх
компетенції те, яким чином здійснюються дії, спрямовані на реалізацію владних
повноважень. Здійснюючи такі дії, вони можуть спиратися тільки на компетенційні
права і обов”язки та використовувати у своїй діяльності ті засоби, форми, прийоми,
що передбачені законодавством.

Статтею 2 Закону України “Про
місцеве самоврядування в Україні” від 21.05.1997р.             № 280/97-ВР в редакції Закону від
19.12.2006р. (далі - Закон України № 280/97-ВР) визначено, що місцеве
самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність
територіальної громади - жителів села чи добровільного об”єднання у сільську
громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під
відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати
питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Одним із  основних принципів місцевого самоврядування є
законність ( ст. 4 Закону України № 280/97-ВР).

Сільські, селищні, міські ради є
органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні
громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження
місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими
законами ( ст. 10 Закону України № 280/97-ВР).

Частиною 3 ст. 24 Закону
України  № 280/97-ВР встановлено, що
органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та
керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента
України, Кабінету Міністрів України..., прийнятими у межах їхньої компетенції.

Пунктом 34 ст. 26 Закону України №
280/97-ВР передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної,
міської ради вирішується відповідно до закону питання регулювання земельних
відносин.

Рада в межах своїх повноважень
приймає нормативні та інші акти у формі рішень, визначено у пункті 1 ст. 59
Закону України № 280/97-ВР.

Акт державного чи іншого органу -
це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який
породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших
суспільних відносин і має обов”язковий характер для суб”єктів цих відносин.

Залежно від компетенції органу,
який прийняв такий документ, і характеру та обсягу відносин, що врегульовано
ним, акти поділяються на нормативні і такі, що не мають нормативного характеру,
тобто індивідуальні.

Що до актів ненормативного
характеру ( індивідуальних актів), то вони породжують права і обов”язки тільки у
того суб”єкта ( чи визначеного ними певного кола суб”єктів), якому вони
адресовані.

Форми, найменування і порядок
прийняття актів державними чи іншими органами                 ( далі - акти) залежать від
місця даного органу у системі відповідних органів та його компетенції і
регламентуються Конституцією України, відповідними законами України та
положеннями.

Підставами для визнання акта
недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та /або
визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов”язковою умовою
визнання акта недійсним є також порушення у зв”язку з прийняттям відповідного
акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації -
позивача у справі.

Акти органів та посадових осіб
місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або
законам України визнаються незаконними в судовому порядку ( п.10 ст. 59 Закону
України № 280/97-ВР).

Відповідно до ст. 20 Господарського
кодексу України кожен суб”єкт господарювання має право на захист своїх законних
інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб”єктів захищаються шляхом
визнання наявності або відсутності прав, визнання повністю або частково
недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Як вбачається з матеріалів справи,
оскаржуване позивачем рішення Маріупольської міської ради НОМЕР_2  “Про надання приватному підприємцю ОСОБА_1
земельної ділянки для реконструкції торговельного павільону із збільшенням
торгової площі АДРЕСА_1 міста” було прийнято на У1 сесії міської ради.

Оскаржуване  рішення міської ради є актом ненормативного
характера, оскільки породжує права і обов”язки тільки у того суб”єкта, якому
воно адресоване.

За вказане рішення згідно протоколу
У1 сесії міської ради проголосовало 55 депутатів із 75.

Висновки, що подаються уповноваженим
органам, враховуються ними при прийнятті рішення, але вони не мають
обов”язкової сили, а тому відповідний уповноважений орган вправі прийняти й
інше рішення, ніж це зазначено у висновку, яке має бути належним чином
аргументоване.

Оскаржуване рішення прийнято на
підставі ст. 26 Закону України № 280/97-ВР та вмотивовано тим, що торговий
павільон по експлуатації не відповідає санітарним вимогам, крім того є скарги
жителів.

Матеріали справи свідчать про те,
що в процесі підготовки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки
позивачем був отриманий висновок Маріупольської міськсанепідстанції по вибору
(відведенню) земельної ділянки під будівництво НОМЕР_12, який дійсний три роки
із дати видачі, про те, що земельна ділянка площею 0,0108 га АДРЕСА_1 пригодна
для закріплення за ПП ОСОБА_1 для реконструкції торгового павільону. Ніяких
зауважень висновок не містить.

Скарги жителів, на які посилався
відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення, суду надані не були.Таким
чином, оскаржуване рішення аргументовано підставою, яка не підтверджена
відповідними документами.

Крім того, слід зауважити, що позивач
відповідно до укладеного договору оренди земельної ділянки від 03.06.2004р. мав
переважне право на поновлення договору згідно вимог ст. 33 Закону України “Про
оренду землі” і письмових заперечень орендодавця протягом місяця після
закінчення строку  договору не отримував.

Подальша відмова в реалізації права
позивача на оренду земельної ділянки не містить мотивованих причин відмови, а
тому не відповідає нормам чинного законодавства, зокрема ст. 123 Земельного
кодексу України.

Відповідно до вимог частини другої
ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи
бездіяльність суб”єкта владних повноважень обов”язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача,
якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на наведене, суд вважає, що
відповідачем не доведена суду правомірність прийняття Маріупольською міською
радою рішення НОМЕР_2 та порушені права позивача як землекористувача за
укладеним договором оренди земельної ділянки.

Статтею 123 ЗК України передбачений
порядок надання у постійне користування земельних ділянок юридичним особам.

Частиною 5 цієї статті передбачено,
що відповідна районна державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада
розглядає клопотання у місячний строк і дає згоду на розроблення проекту
відведення земельної ділянки.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач своїм рішенням НОМЕР_7 надав позивачеві згоду на розробку проекту
землеустрою по відводу земельної ділянки та узгодив місце розташування
земельної ділянки площею 0,0108 га кадастровий номер НОМЕР_8 для реконструкції
торгового павільйона із збільшенням торгової площі АДРЕСА_1.

Позивачем були здійснені всі заходи
щодо оформлення земельної ділянки площею 0,0108 га АДРЕСА_1, передбачені
законом, що підтверджується представленими доказами по справі та не
спростовується жодним доказом відповідача.

Згідно статті 12 ЗК України до
повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на
території сіл, селищ, міст належить, зокрема, а) розпорядження землями
територіальних громад; в) надання земельних ділянок у користування із земель
комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 6 ст.  123 Земельного кодексу України передбачено,
що проект відведення земельної ділянки погоджується із землекористувачем,
органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним
органами, органами архітектури та охорони культурної спадщини і після одержання
висновку державної землевпорядної експертизи по об”єктах, які їй підлягають,
подається до відповідної державної адміністрації або сільської, селищної,
міської ради, які розглядають його у місячний термін і, в межах своїх
повноважень, визначених цим Кодексом, приймають рішення про надання земельної
ділянки.

З огляду на вищенаведене суд
вважає, що позовні вимоги щодо зобов”язання відповідача розглянути питання про
затвердження фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 проекту землеустрою по відводу
земельної ділянки та надання земельної ділянки площею 0,0108 га для
реконструкції торгового павільону із збільшенням торгової площі АДРЕСА_1, є
обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу
відповідно вимог  ч.1 ст. 94 КАС України.

Враховуючи викладене, керуючись
ст.ст.17, 48, 69, 71, 87, 89,  94,
122-127, 133-154, 160, 162, 163, пунктів 2-1, 6,7 Прикінцевих та перехідних
положень Кодексу адміністративного судочинства України господарський суд,

П О С
Т А Н О В И В:

Позовні вимоги фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 м.Маріуполь Донецької області до Маріупольської міської ради
про визнання недійсним рішенням Маріупольської міської ради НОМЕР_2 та
зобов”язання відповідача розглянути питання про затвердження фізичній особі -
підприємцю ОСОБА_1 проекту землеустрою по відводу земельної ділянки та надання
земельної ділянки площею 0,0108 га для реконструкції торгового павільону із
збільшенням торгової площі АДРЕСА_1, задовольнити.

Визнати недійсним  рішення
Маріупольської міської ради НОМЕР_2.

Зобов”язати Маріупольську міську
раду розглянути питання про затвердження фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1
проекту землеустрою по відводу земельної ділянки та надання земельної ділянки
площею 0,0108 га для реконструкції торгового павільону із збільшенням торгової
площі АДРЕСА_1.

Відшкодувати фізичній особі -
підприємцю ОСОБА_1
м. Маріуполь Донецької області з Державного бюджету України судові
витрати у розмірі 3 грн. 40 коп.

У судовому засіданні оголошено
вступну та резолютивну частину постанови згідно вимог ч. 4 ст. 167 КАС України.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подання через суд першої інстанції заяви про
апеляційне оскарження постанови суду протягом десяти днів з дня проголошення
постанови. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                                              Радіонова
О.О.

Надруковано 3 примірника:

1 - до справи

2 - сторонам у справі