ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2007                                                                                             Справа № А27/256

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кузнецової І.Л.

суддів:  Чимбар Л.О.-доповідач, Швеця В.В.

при секретарі: Гайдук Ю.А.

за участю представників

від позивача: Левченко В.П., дов. №4362/10/08-09-15  від 12.02.07,                     Васільєв В.О., дов. №31721/10/08-09-15  від 13.12.06,

від відповідача-1: Шуненко Н.Ю., дов. №31  від 26.06.06,

представник відповідача-2 у судове засідання не з"явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином,

розглянувши  у  відкритому  судовому  засіданні  апеляційну  скаргу  відкритого акціонерного товариства "Завод "Дніпропрес", м. Дніпропетровськ  на постанову господарського суду Дніпропетровської області від  09.11.06р. у справі № А27/256

за позовом   спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Дніпропетровську, м. Дніпропетровськ

до В-1  відкритого акціонерного товариства "Завод "Дніпропрес",                               м. Дніпропетровськ

В-2  товариства з обмеженою відповідальністю "Стальбриз",                                   м. Дніпропетровськ

про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 09.11.2006 року у справі № А27/256 (суддя Татарчук В.О.) позов спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Дніпропетровську (далі- СДПІ) задоволено: визнано недійсним договір №1/04-202 від 08.04.2002 р., укладений між товариством з обмеженою відповідальністю “Стальбриз” (далі ТОВ “Стальбриз”) та відкритим акціонерним товариством „Завод “Дніпропрес” (далі- ВАТ “Завод ”Дніпропрес”), стягнуто з ВАТ „Завод “Дніпропрес” на користь державного бюджету 75096,01 грн.

Не погодившись з постановою суду, відповідач-1 ВАТ „Завод “Дніпропрес”  подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права та неповне з’ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати постанову господарського суду та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Скаржник посилається на те, що суд не мав правових підстав для застосування ст. 49 ЦК УРСР на момент ухвалення постанови, оскільки ЦК УРСР від 18.07.1963 року втратив чинність, а ЦК України, який набрав чинності, не містить аналогічної 49-й статті.

Позивач в запереченні на апеляційну скаргу вважає, що постанова господарського суду Дніпропетровської області винесена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення а постанову - без змін.

Про час та місце судового засідання сторони повідомлені належним чином, однак, відповідач - 2 за юридичною адресою не знаходиться, в зв”язку з чим поштою повернута повістка, справа розглядається відповідно до ч.8 ст. 35 КАС України.

Розгляд справи здійснюється за правилами Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАСУ) відповідно до п.6 Розділу VІІ Прикінцеві та перехідні положення цього Кодексу.

Вислухав пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи,  колегія суддів встановила.

СДПІ по роботі з великими платниками податків у м. Дніпропетровську звернулася з позовом до ВАТ „Завод “Дніпропрес” та ТОВ „Стальбриз” про визнання недійсним договору №1/04-202 від 08.04.2002р. та стягнення з відповідача-1 на користь державного бюджету 75096, 01 грн. –вартості товарно-матеріальних цінностей, отриманих за спірним договором.

Постановою господарського суду позов задоволено.

Апеляційний господарський суд вважає постанову суду першої інстанції  правильною та обґрунтованою з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи 08.04.2002р. між ТОВ „Стальбриз” (постачальник) та ВАТ „Завод “Дніпропрес” (покупець) було укладено договір №1/04-2002.

Відповідно до умов вказаного договору постачальник постачає покупцю товарно-матеріальні цінності, а покупець приймає та оплачує товар згідно специфікацій, які є невід’ємною частиною договору. Орієнтовано загальна вартість договору складає 500704,05 грн.

На виконання умов вказаного договору ТОВ „Стальбриз” поставило на адресу ВАТ „Завод “Дніпропрес” товарно-матеріальні цінності на загальну суму 75096,01 грн., про що свідчать копії накладних №1/0912 від 09.12.04, №1/1701 від 17.01.05, №1/1301 від 13.01.04, №1/2702 від 27.02.04, №1/2901 від 29.01.04, №1/0302 від 03.02.04, №1/3009 від 30.09.04, податкових накладних №421 від 13.01.04, №428 від 29.01.04, №430 від 03.02.04, №435 від 27.02.04, №478 від 30.09.04, №503 від 09.12.04, №511 від 17.01.05. Розрахунок проведено шляхом взаємозаліку від 31.03.2004 року.

Ст. 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов”язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до ст.207 ГК України (чинний на момент виконання спірного договору) господарське зобов”язання, вчинене з  метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, може бути визнано судом недійсним повністю або в частині.

Як зазначено в п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року “Про судову практику в справах про визнання угод недійсними”, до угод, укладених з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, які порушують основні принципи існуючого суспільного ладу, зокрема, належать угоди, спрямовані на приховування фізичними та юридичними особами від оподаткування доходів.

31.12.03 року рішенням господарського суду Дніпропетровської області у справі № 28/193 скасована державна реєстрація суб’єкта підприємницької діяльності –ТОВ “Стальбриз”. Підставою для скасування державної реєстрації було неподання протягом 2003 року ТОВ “Стальбриз” до органів державної податкової служби податкових декларацій та інших документів бухгалтерської звітності.

Згідно інформації ДПІ у Бабушкінському районі від 22.11.2005 року ТОВ “Стальбриз”” за юридичною адресою не знаходиться, останню звітність до ДПІ надало за квітень 2002 року, 19.12.2003 року підприємство вилучено з реєстру платників податку на додану вартість.

Як вірно зазначено в постанові господарського суду, умисел на укладення оспорюваної угоди з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, присутній в діях товариства з обмеженою відповідальністю “Стальбриз”, який виразився в ухиленні від сплати податків на користь держави.

Наявність відповідного умислу і мети в діях товариства з обмеженою відповідальністю “Стальбриз” підтверджується неподанням податкової звітності з травня 2002 року, незнаходженням  підприємства за юридичною адресою, що свідчить про несплату податків і зборів та про наявність наміру при укладанні оспорюваної угоди ТОВ “Стальбриз” на отримання неконтрольованого державою доходу і приховування отриманих прибутків та доходів від оподаткування.

Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України “Про деякі питання застосування законодавства про відповідальність за ухилення від сплати податків, зборів, інших обов’язкових платежів” від 08.10.2004 №15 ухилення від сплати податків, зборів, інших обов’язкових платежів може бути вчинене як шляхом неподання документів, із їх обчисленням та сплатою до бюджетів чи державних цільових фондів (податкових декларацій, розрахунків, бухгалтерських звітів і балансів тощо), так і шляхом приховування об’єктів оподаткування, а також шляхом заниження об’єктів оподаткування та іншими способами. При цьому неподання податкової декларації, як правило, є одночасно і приховуванням об’єктів оподаткування.

Як вбачається з матеріалів справи, в результаті угоди у товариства з обмеженою відповідальністю “Стальбриз” виникли податкові зобов”язання по податку на додану вартість та податку на прибуток. Докази сплати до бюджету сум податків  згідно угоди відсутні.

Вищенаведене у сукупності свідчить, що товариство з обмеженою відповідальністю “Стальбриз”,  при укладанні спірного договору мало умисел на приховування прибутків від оподаткування, тобто мало умисел на досягнення мети, суперечної інтересам держави.

Згідно з п.1 ст. 208 ГК України, якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Таким чином, за умови наявності в діях ТОВ „Стальбриз” мети завідомо суперечної інтересам держави та суспільства позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Посилання апеляційної скарги на те, що суд не мав правових підстав для застосування ст. 49 ЦК УРСР на момент ухвалення постанови, оскільки ЦК УРСР від 18.07.1963 року втратив чинність, а ЦК України, який набрав чинності, не містить аналогічної статті, не може слугувати підставою для скасування постанови суду з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 4 Прикінцевих положень Господарського кодексу України до господарських відносин, що виникли до набрання чинності відповідними положеннями Господарського кодексу України, зазначені положення застосовуються щодо тих прав і обов”язків, які продовжують існувати або виникли після набрання чинності цими положеннями. Враховуючи, що спірна угода була виконана після 01.01.2004 року, тобто після набрання чинності Господарським кодексом України, відносини стосовно спірної угоди повинні регулюватись саме Господарським кодексом України.

Справа розглянута згідно норм Кодексу адміністративного судочинства. В статті 106  цього кодексу зазначені вимоги до позовної заяви, а саме: позивач в позовній заяві повинен зазначити зміст позовних вимог та виклад обставин, якими він обгрунтовує свої вимоги. В позовній заяві позивач визначив підстави позову, виклавши обставини, якими він обгрунтовує свої вимоги (викладення в позовній заяві конкретної норми права, яка підлягає застосуваннню  статтею 106 КАСУ не передбачено). Разом з тим, як позивач, так і суд першої інстанції неправильно визначились з нормою права, яку необхідно було застосувати відповідно до обставини, якими позивач обгрунтовує свої вимоги, тобто ст. 49 ЦК УРСР замість ст. 207 Господарського кодексу України.

Неправильно визначена норма права не є зміною підстави позову, оскільки а тому апеляційний суд вважає необхідним виключити з мотивувальної частини постанови господарського суду посилання на ст. 49 ЦК УРСР та визначити правильним застосування до даних правовідносин ст.207 ГК України.

Приймаючи до уваги викладене, апеляційний господарський суд вважає, що господарським судом справа вирішена  правильно, оскільки фактичні обставини (підстави позову), якими позивач обгрунтовує свої вимоги, викладені ним відповідно до ст. 207 ГК України.  Колегія суддів підстав для скасування постанови господарського суду Дніпропетровської області не вбачає.

Керуючись ст.ст.160, 167, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В:

Постанову господарського суду Дніпропетровської області від  09.11.06 р.  у справі № А27/256 залишити без змін, а апеляційну скаргу  відкритого акціонерного товариства "Завод "Дніпропрес", м. Дніпропетровськ  –без задоволення.

Ухвала вступає в силу з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі одного місяця з дня її виготовлення в повному обсязі до Вищого адміністративного суду.

Головуючий                                                                    І.Л.Кузнецова

Судді:                                                                       Л.О.Чимбар

В.В.Швець

Ухвала виготовлена в повному обсязі 27.02.2007 року.