ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

№ 3/32
13.02.07

За позовом    Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровська

плодоовочева база»

До                       Товариства з обмеженою відповідальністю «Вайзбунас»

Про                        стягнення 39 588,30 грн.

Суддя Хілінська В.В.

Представники:

Від позивача             Свирид Н.М. –по дов. № 30 від 13.02.2007

Від відповідача           не з’явились

В засіданні приймали участь

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги  Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровська плодоовочева база»про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вайзбунас»27 925 грн. боргу за оренду приміщення згідно договору оренди № 122 від 01.12.2005 та 11 663,30 грн. боргу за надані телефонні послуги.

Відповідач в судове засідання не з’явився, письмовий відзив на позов не надав, не виконав вимог суду викладених в ухвалі про порушення провадження у справі від 25.12.2006 та ухвалі від 30.01.2007.

Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві. (роз’яснення Президії Вищого Арбітражного суду України від 18.09.97 № 02 - 5/289 із змінами «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України»).

Про поважні причини неявки в судове засідання повноважного представника відповідача суд не повідомлений. Клопотань  про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.12.2005 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпровська плодоовочева база»(орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вайзбунас»(орендар) було укладено договір оренди № 122.

Відповідно до п. 1.1 договору орендодавець передав, в оренда прийняв у тимчасове користування приміщення площею 390 кв. м., що знаходиться на балансі орендодавця та розміщено по вул. Каховській, 64.

Строк дії договору оренди встановлений сторонами з 01.12.2005 по 10.04.2006 (п. 9.1. договору).

Додатком № 3 до договору оренди № 122 від 01.12.2005 внесено зміни до п. 9.1., а саме «договір діє з 01.04.2006 по 01.10.2006».

Пунктом 3.2. договору встановлено, що орендна плата сплачується орендарем  орендодавцю не пізніше 5-го числа –за передплатою.

Відповідно до п. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Однак, відповідач в порушення умов договору, не виконав основного обов’язку орендаря, орендну плату повністю не вніс, в результаті чого виникла заборгованість і яка, як вбачається з наданого позивачем і не оспореного відповідачем розрахунку, складає  27 925 грн.

Згідно п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 7 ст. 193 Господарського кодексу України не допускаються одностороння відмова від виконання зобов’язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов’язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов»язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 27 925 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.01.2007 позивача було зобов’язано надати докази надання телефонних послуг, докази того, що позивач має право надавати телефонні послуги.

Згідно з Правилами користування міським телефонним зв’язком затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 22.04.197 р. № 385 не дозволяється передача телефонів в оренду іншим особам. В разі передачі в оренду телефонізованих приміщень абонент (в даному випадку позивач) зобов’язаний на протязі місяця сповістити про це підприємство зв’язку. В даному випадку позивач мав право тимчасово переоформити договір з вузлом зв’язку на ім’я орендатора з подальшим правом відновлення попереднього договору –на підставі вище названих Правил.

Обов’язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до суду з вимогою про стягнення боргу за телефонні послуги в розмірі 11 663,30 грн., тому позов в частині стягнення суми 11 663,30 грн. підлягає залишенню без розгляду.

Після усунення обставин, що зумовили залишення позову без розгляду, позивач має право знову звернутись з нею до господарського суду в загальному порядку. (ст. 81 ГПК України).

Згідно з ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

Таким чином позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, відповідно юдо ст. 49 ГПК України,  підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись  ст. 49,  ст.ст. 82-85 ГПК України, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з  Товариства з обмеженою відповідальністю «Вайзбунас»         (м. Київ, вул. Каховська, 64, код 31923899) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровська плодоовочева база»(м. Київ, вул. Каховська, 64, код 31923768) 27 925 (двадцять сім тисяч дев’ятсот двадцять п’ять) грн. основного боргу, 279 (двісті сімдесят дев’ять) грн. 25 коп. витрат по сплаті державного мита та 118 (сто вісімнадцять) грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3. В іншій частині позов залишити без розгляду.

Суддя
В.В. Хілінська