ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

27 березня 2007 р.

№ 2-100/02

Вищий
господарський суд  України у
складі колегії  суддів:

Т.Б. Дроботової - головуючого
Н.О. Волковицької  Л.І. Рогач

за участю представників:

позивача

не з'явився (про час та місце
судового засідання повідомлений належним чином)

відповідача

Чернявська І.А. -дов. від
01.01.2005р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу

ОСОБА_1

на ухвалу

апеляційного суду Харківської
області від 01.02.2005 року

у справі

№ 2-100/02 Московського районного
суду міста Харкова

за позовом

ОСОБА_1

до

Акціонерного товариства “Ера”

про

стягнення дивідендів

ВСТАНОВИВ:

У березні 2000р. фізична особа
ОСОБА_1 звернулась до Московського районного суду міста Харкова з позовом
Акціонерного товариства “Ера” про стягнення заборгованості за дивідендами,
посилаючись на статті 203, 212, 214 Цивільного кодексу Української РСР, статтю
43 Закону України “Про господарські товариства”.

Ухвалою Московського районного суду
міста Харкова від 15.01.2002р. (суддя Данілова М.В.) вказаний позов залишено
без розгляду на підставі частини 4 статті 172 Цивільного процесуального кодексу
України з огляду на повторну неявку позивача в судове засідання.

25.03.02р. ОСОБА_1 подала
апеляційну скаргу на ухвалу суду від 15.01.2002р., яку залишено без розгляду
ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 05.03.04р. (суддя
Данілова М.В.) з огляду на відмовлення у поновлені строку на подачу апеляційної
скарги.

15.10.2004р. ухвалою колегії суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області ухвала
Московського районного суду міста Харкова була скасована, а справа повернута до
того ж суду для вирішення питання про прийняття апеляційної скарги на ухвалу
того ж суду від 15.01.2002р.

Ухвалою Московського районного суду
міста Харкова від 10.11.2004р. (суддя Данілова М.В.) залишено без руху
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду міста Харкова
від 15.01.2002р. про залишення позову без розгляду на підставі статей 139, 292
Цивільного процесуального кодексу України та складання апеляційної скарги
всупереч вимогам Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвалою Московського районного суду
міста Харкова від 10.12.2004р. (суддя Данілова М.В.) відмовлено в прийнятті
апеляційної скарги на ухвалу суду від 10.11.2004р. на підставі  статей 137, 291 Цивільного процесуального
кодексу України, з мотивів невідповідності поданої скарги вимогам статті 292
Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвалою Московського районного суду
міста Харкова від 10.12.2004р. (суддя Данілова М.В.) апеляційну скаргу ОСОБА_1,
на ухвалу того ж суду від 15.01.02р. визнано неподаною в зв'язку з не
виправленням її недоліків у наданий судом строк.

Ухвалою судді судової колегії
судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області від 03.12.2004р.
Ситніка О.М. повернуто апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу місцевого суду від
10.11.2004р. на підставі статті 299 Цивільного процесуального кодексу України,
оскільки відповідно до статті 291 Цивільного процесуального кодексу України
ухвали про залишення без руху апеляційних скарг не підлягають оскарженню в
апеляційному порядку.

Ухвалою апеляційного суду
Харківської області від 01.02.2005 року (судді: Ситнік О.М. -головуючий,
Довгаль С.П., Луспеник Д.Д.) частково задоволено апеляційні скарги ОСОБА_1;
ухвалу Московського районного суду міста Харкова від 10.12.2004р. про відмову у
прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду
міста Харкова від 15.01.2002р. залишено без змін; ухвалу Московського районного
суду м. Харкова від 10.12.2004 року про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 на
ухвалу вказаного суду від 15.01.2002р. вважається неподаною та підлягає
поверненню апелянту скасовано, прийнято апеляційну скаргу ОСОБА_1. на ухвалу
Московського районного суду міста Харкова від 15.01.2002р.

Визначаючи результат розгляду
апеляційних скарг ОСОБА_1, апеляційний суд зазначив, що відповідно до статті
291 Цивільного процесуального кодексу України не підлягають оскарженню ухвали
суду про залишення апеляційної скарги без руху та надання строку для усунення
недоліків апеляційної скарги, оскільки вони не перешкоджають подальшому
провадженню справи та не включені до складу пункту 2 вказаної статті.

Задовольняючи апеляційну скаргу
ОСОБА_1, суд вказав на відсутність законних підстав у місцевого суду вважати
апеляційну скаргу ОСОБА_1 неподаною та повертати її апелянту, зазначив про
можливе прийняти апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного
суду міста Харкова від 15.01.2002 року.

Не погоджуючись з ухвалою, позивач
звернувся з касаційною скаргою від 23.02.05р., в якій просить скасувати ухвали
апеляційного суду Харківської області від 01.02.05р. та від 03.12.04р. та
ухвали Московського районного суду міста Харкова від 10.11.2004р. та від
10.12.04р. (дві), справу направити до апеляційного суду Харківської області для
апеляційного розгляду по суті поданої 25.03.02р. апеляційної скарги на ухвалу
Московського районного суду міста Харкова про залишення позовної заяви без
розгляду. Касаційну скаргу вмотивовано порушенням судом статей 290, 291, 293,
295, 318 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до Закону України №
483-V від 15.12.2006р. внесено зміни до статті 12 Господарського процесуального
кодексу України та віднесено до компетенції господарських судів України справи,
що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та
його учасником (засновником, акціонером). За пунктами 5 та 6 Прикінцевих
положень вказаного Закону касаційні скарги (подання) на рішення судів у
справах, передбачених пунктом 2 Прикінцевих положень цього Закону, що подані до
набрання чинності цим Законом, по яких провадження не порушено (не відкрито)
Верховним Судом України чи Вищим адміністративним судом України, передаються до
розгляду Вищому господарському суду України та розглядаються за правилами
Господарського процесуального кодексу України.

Відповідач відзив на касаційну
скаргу не надав, усно заперечив доводи касаційної скарги в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді
-доповідача, пояснення представника відповідача, присутнього в судовому
засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності
юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судовому рішенні,
колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті
1117  Господарського
процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові
рішення, касаційна інстанція на підставі фактичних встановлених обставин справи
перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального
і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання
про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Як вбачається з матеріалів справи,
предметом оскарження у даній справі є додержання апеляційним судом
процесуальних норм, що визначають  порядок
оскарження та наслідки закінчення апеляційного провадження відповідно до
приписів Цивільного процесуального кодексу України від 18.07.1963р.

Частково задовольняючи апеляційну
скаргу, апеляційний суд зазначив, що, в ухвалі суду першої інстанції від 10.11.2004р.
відсутнє посилання на обов'язок ОСОБА_1. подати копію апеляційної скарги на
ухвалу суду від 15.01.2002р., тоді як вимога суду про подання оновленої скарги
не ґрунтується на вимогах цивільно-процесуального законодавства; таким чином,
колегія суддів зазначила про відсутність законних підстав вважати апеляційну
скаргу неподаною та повертати її апелянту.

Також в ухвалі апеляційної
інстанції зазначено про можливість прийняти апеляційну скаргу  ОСОБА_1. на ухвалу місцевого суду від
15.01.2002р.

Відповідно до розділу IV Цивільного
процесуального кодексу України від 18.07.1963р. ухвала суду першої інстанції
оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках,
передбачених цим Кодексом; апеляційна скарга, апеляційне подання прокурора на
ухвалу суду першої інстанції подаються і розглядаються в тому ж порядку, що і
апеляційна скарга, подана на рішення суду.

Відповідно до частини 1 статті 291
Цивільного процесуального кодексу України від 18.07.1963р. оскаржуються ухвали,
що перешкоджають подальшому провадженню справи, та ухвали у випадках,
передбачених статтями 39, 62-9, 81, 83, 89, 132, 136, 157, 213, 214, 215, 223,
347, 350, 351, 353, 354, 355, 421 цього Кодексу.

За результатами розгляду скарги на
ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право відхилити
скаргу, скасувати ухвалу та передати питання на розгляд суду першої інстанції;
змінити або скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу з питання, яке вирішено
судом першої інстанції з порушенням норм цього Кодексу.

Таким чином, висновок апеляційного
суду Харківської області про наявність підстав для скасування ухвали
Московського районного суду м. Харкова від 10.12.2004 року про те, що
апеляційна скарга ОСОБА_1. на ухвалу вказаного суду від 15.01.2002р. вважається
неподаною та підлягає поверненню апелянту, прийняття апеляційної скарги
ОСОБА_1. на ухвалу Московського районного суду міста Харкова від 15.01.2002р.
відповідає вимогам чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується також з
ухвалою апеляційної інстанції від 01.02.2005р. щодо залишення без змін ухвали
Московського районного суду міста Харкова від 10.12.2004р. та ухвалою судді
апеляційної інстанції від 03.12.2004р., оскільки відхилені апеляційні скарги
подано щодо ухвал, які не підлягають оскарженню за приписами Цивільного
процесуального кодексу України 1963р., вказані обставини скаржником не
спростовано.

Касаційна скарга не містить
будь-яких доводів, що спростовували б цей висновок, чи вказували б на
неправильне застосування апеляційним судом норм процесуального права, що
регулюють порядок перегляду справ апеляційним судом.

Таким чином, перевіривши у
відповідності до частини 2 статті 111 5
Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх встановлення в ухвалі апеляційного суду, колегія
суддів дійшла висновків про те, що апеляційний суд в порядку статей 290, 291,
293, 295, 318 Цивільного процесуального кодексу України всебічно, повно та
об'єктивно розглянув в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності;
та дійшов законного та обґрунтованого висновку за наслідком розгляду
апеляційних вимог.

Як наслідок, прийнята апеляційним
судом ухвала відповідає вимогам Постанови Пленуму Верховного суду України № 11
від 29.12.76 р. "Про судове рішення" зі змінами та доповненнями,
підстав для її зміни чи скасування судом не вбачається.

Доводи скаржника стосуються оцінки
обставин справи судом апеляційної інстанції та
не приймаються колегією суддів до уваги з огляду на положення статті 1117
Господарського процесуального кодексу України та з підстав їх
суперечності обставинам справи.

Водночас в силу положень Закону
України № 483-V від 15.12.2006р. та приписів статей Господарського
процесуального кодексу України апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Московського
районного суду міста Харкова від 15.01.02р. про залишення без розгляду позову
ОСОБА_1 підлягає розгляду апеляційним господарським судом Харківської області.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 1115, 1117, пунктом 1 статті 1119
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити
без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 03.12.2004 року у справі та від 01.02.2005р. у справі №
2-100/02 Московського районного суду міста Харкова залишити без змін.

Справу направити до апеляційного
господарського суду Харківської області для розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1
на ухвалу Московського районного суду міста Харкова від 15.01.2002р. про
залишення позову ОСОБА_1 без розгляду.

Головуючий
Т. Дроботова

Судді:
Н. Волковицька

Л. Рогач