Господарський суд
Чернігівської області
проспект Миру, 20                                                                                         7-99-18
РІШЕННЯ

03 травня 2007р.                                                                                 Справа № 12/200/1/1/1

За позовом: Дочірньої компанії „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України” 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1

До відповідачів: Товариство з обмеженою відповідальністю „НіжинТеплоМережі”
16600, Чернігівська область, м. Ніжин, вул. Глібова, 1

про стягнення 2 041 155 грн. 98 коп.

Суддя              Л.М.Лавриненко

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

Від позивача: Мацегорін А.О. - головний юрисконсульт, довіреність № 368/10 від 29.12.2006р. –був присутній в судовому засіданні 17.04.2007 року,03.05.2007р.

Мицько Р.М. –був присутній в судовому засіданні 23.04.2007 року.

Від відповідача: Коленченко О.О. –представник, довіреність № 05-02/07 від 05.02.2007 року.

Рішення приймається після оголошених в судовому засіданні перерв, з 17.04.2007 року по 23.04.2007 року  та з 23.04.2007 року по 03.05.2007 року, на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем було подано позов до комунального підприємства „Ніжинтеплоенерго” про стягнення з нього 1 673 249 грн. 56 коп. заборгованості за поставлений природний газ, 132 689 грн. 18 коп. пені за прострочення оплати за період з 07.01.2004 року по 28.07.2004 року, 117 127 грн. 47 коп. штрафу , 90 536 грн. 86 коп. інфляційних витрат, 27 852 грн. 91 коп.  три відсотки річних за несвоєчасні розрахунки згідно договору № 06/03-889 ТЕ-39 від 24.01.2003 року на постачання природного газу для вироблення теплової енергії для потреб населення, бюджетних установ та організацій.

Представники сторін  в судовому засіданні надали клопотання про відмову від здійснення технічної фіксації судового процесу, які задоволено судом.

Ухвалою від 21.09.2004 р. було здійснено процесуальне правонаступництво по справі та замінено відповідача  (комунальне підприємство „Ніжинтеплоенерго”) на його правонаступника - товариство з обмеженою відповідальністю „Ніжин Тепло Мережі”.

Представник відповідача в судовому засіданні 03.04.2007 року надав відзив на позов, в якому  просить  припинити  провадження у справі, у зв"язку з відсутністю предмету спору. У відзиві на позовну заяву  відповідач вказує на те, що заборгованість виникла у зв”язку  з несвоєчасним відшкодуванням  різниці в тарифах  на теплову енергію для забезпечення теплопостачання населення. Також  відповідач вказує на те, що відповідно до розділу 8   та п.5.3 договору  № 83705  сторони після  виконання  даних договорів не  мають одна  до одної жодних  претензій , стосовно  предмету договору., а тому у позивача відсутні підстави для стягнення штрафних санкцій.

Представник позивача в судовому засіданні 17.04.2007 року, відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, надав письмову заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої зазначив, що на момент подачі даної заяви, відповідач повністю розрахувався за спірним договором і сума боргу відповідача на момент розгляду справи відсутня. За таких обставин позивач збільшує свої позовні вимоги в частині стягнення  інфляційних втрат та трьох відсотків річних, і   просить суд стягнути з відповідача 132 389 грн. 18 коп. пені, 7% штрафу в розмірі 117 127 грн. 47 коп., 466 634 грн. 56 коп. інфляційних втрат за період з січня 2004 року по липень 2006 року та 3% річних в розмірі 126 337 грн. 29 коп. за період з 07.01.2004 року по 14.07.2006 року.

Дана заява прийнята судом, оскільки вона стосується предмету позову та не  протирічить діючому законодавству та не зачіпає нічиї охоронювані законом інтереси.

В судовому засіданні  03.05.2007р.  позивач надав  додаткові пояснення по справі в яких вказує на те , що  сума боргу сплачена в повному обсязі , а тому предмет спору в часині стягнення основного боргу відсутній.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення повноважних представників сторін, дослідивши докази, які мають суттєве значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,  господарський суд встановив:

24.01.2003 року між КП „Ніжинтеплоенерго” та Дочірньою компанією „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України” було укладено договір   № 06/03-889  ТЕ-39   на постачання природного газу для вироблення теплової енергії для потреб населення, бюджетних установ та організацій.

Відповідно до пункту 1.1  договору, позивач взяв на себе зобов’язання продати Покупцю  у 2003 році природний газ, а Покупець (відповідач)  зобов’язався прийняти та оплатити газ на умовах даного договору.

Пунктом 2.1 договору визначено обсяг постачання газу на період з 01.01.2003 року по 31.12.2003 року –до 26 283 тис. куб. м.,  в тому числі по місяцях.

У відповідності до п.1.3 договору , газ за даним договором , використовується  покупцем виключно  для вироблення теплової  енергії для потреб  населення, бюджетних установ та організацій.

24 грудня 2003р.  між виконкомом  Ніжинської міської Ради  та товариством з обмеженою  відповідальністю „ НіжинТеплоМережі”  було укладено  договір оренди цілісного  майнового  комплексу комунального  підприємства „Ніжинтеплоенерго” та дочірнього  підприємства „Ніжинтеплосервіс”.

У відповідності  до ст. 15  Закону України  „Про оренду державного  та комунального  майна”, орендар  стає правонаступником  прав та обов”язків   підприємства, відповідно до договору  оренди,  а у разі оренди цілісного  майнового комплексу  структурного підрозділу –також  правонаступником  прав та обов”язків  підприємства, пов”язаних з діяльністю цього структурного  підрозділу.

Пунктом 1.4 договору оренди  також  передбачено, що орендар  ( ТОВ „НіжинТеплоМережі”) є правонаступником  усіх прав  та обов”язків  комунального підприємства „Ніжинтеплоенерго” та дочірнього  підприємства „Ніжинтеплосервіс”.

З урахуванням вищезазначеного , суд доходить висновку , що ТОВ „НіжинТеплоМережі” є правонаступником  прав  та обов”язків  комунального підприємства „Ніжинтеплоенерго” , згідно ст. 15 Закону України  „Про оренду державного  та комунального  майна” та п.1.4 договору оренди.

Відповідно до ТОВ „НіжинТеплоМережі” перейшли всі права та обов”язки комунального підприємства „Ніжинтеплоенерго” по договору № 06/03-889  ТЕ-39 від 24.01.03р.  на постачання природного газу для вироблення теплової енергії для потреб населення, бюджетних установ та організацій, укладеного  між  позивачем та комунальним підприємством „Ніжинтеплоенерго”.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу за період з  січня  по грудень 2003 року природного газу в обсязі  22 719,04 тис. куб. м. газу, на суму 3 578 248,80 грн., що підтверджується двохсторонніми актами прийому–передачі газу, які підписані сторонами (ст.15-26 справи).

У відповідності з п.  6.1 договору   оплату  за природний газ та послуги з його транспортування відповідач зобов’язаний здійснювати грошовими коштами шляхом поточного перерахування на рахунок Постачальника протягом місяця поставки 100 % вартості фактично спожитих обсягів  газу та послуг з його транспортування. Остаточний  розрахунок за фактично спожиті обсяги газу та послуги з його транспортування  здійснюється  на підставі акту приймання-передачі до  6 числа, наступного за звітнім місяця.

Пунктом 4 Прикінцевих та Перехідних  положень Цивільного кодексу України  передбачено, що Цивільний кодекс України застосовується  до цивільних відносин , що виникли після набрання  ним чинності . Щодо цивільних  відносин , які виникли  до набрання  чинності Цивільним кодексом України , положення цього кодексу  застосовуються  до тих прав і обов”язків , що виникли або  продовжують  існувати  після набрання  ним чинності. Аналогічна норма міститься і в п.4 Прикінцевих положень Господарського кодексу України.

Оскільки взаємовідносини по договору від 24.01.2003 р. № 06/03-889-ТЕ-39 продовжують існувати  між сторонами і після 01.01.2004р., моменту введення в дію Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, то суд при розгляді даної справи керується Цивільним кодексом України та Господарським кодексом України.

У відповідності зі ст. 193 Господарського кодексу України та ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов’язання повинні виконуватись належним чином  відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно  до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається.

Як вбачається із матеріалів справи відповідач свої зобов’язання щодо оплати поставленого природного газу виконав частково, сплативши  1 904 999 , 24 грн.  Заборгованість за поставлений природний газ за період з  січня по  грудень 2003 року на дату пред”явлення позову становила  1 673 249, 56 грн.

26.06.06р.  між управлінням  Державного казначейства  в Чернігівській області , головним  фінансовим  управлінням  Чернігівської облдержадміністрації , фінансовим  управлінням  міськвиконкому  м. Ніжина ,  управлінням житлово - комунального  господарства та будівництва  Ніжинського  міськвиконкому, КП „Ніжинтеплоенерго” ,ДК „Газ України”  та НАК „Нафтогаз України”   були укладені договори № 84705  та № № 83705 про  організацію  взаєморозрахунку  відповідно  до постанови  Кабінету Міністрів України  від 22.05.06р. № 705.

Згідно вказаних договорів були проведені взаєморозрахунки по договору № 06/03-889  ТЕ-39  від 24.01.03р.  на постачання природного газу для вироблення теплової енергії для потреб населення, бюджетних установ та організацій, укладеного  між  позивачем та комунальним підприємством „Ніжинтеплоенерго” на суму 1 673 249, 56 грн.

Як зазначено в договорах № 84705  та №  83705 про  організацію  взаєморозрахунку  відповідно  до постанови  Кабінету Міністрів України  від 22.05.06р. № 705, і як підтвердили сторони в судовому засіданні, заборгованість в сумі 1 673 249, 56 грн. виникла у відповідача у зв”язку з різницею  в  тарифах  на теплову енергію, яка постачалась населенню.

Таким чином на дату розгляду справи основна сума боргу в розмірі 1 673 249, 56 грн.  за спожитий природний газ  по договору № 06/03-889  ТЕ-39    від 24.01.03р. сплачена  в  повному  обсязі.

Оскільки  борг в сумі 1 673 249,56 грн сплачено, суд доходить висновку, що спір між сторонами в цій частині врегульовано, предмет спору відсутній, а тому провадження у справі в частині стягнення 1 673 249, 56 грн. боргу  підлягає припиненню.

З врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, відповідно до п.2 ст.625 Цивільного кодексу України,  позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати в розмірі 466 634,56 грн .за період з січня 2004 року по  липень 2006  року  та  3% річних в сумі  126 337,29 грн. за період з 07.01.2004 р. по 14.07.2006 р.

Законом України  „Про внесення змін  до ст. 214 Цивільного кодексу  Української РСР”  від 08.10.1999р.  було  викладено ст. 214 Цивільного кодексу  Української РСР   в новій редакції, а саме: Боржник, який прострочив виконання  грошового зобов’язання на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого  індексу інфляції за весь час прострочення, а також  три процентів річних з простроченої суми, якщо законом або договором  не встановлений інший розмір  процентів. Пунктом 2 частини 2 зазначеного Закону  встановлено, що цей Закон  не поширюється на правовідносини, що виникають з прострочення виконання грошового зобов’язання, пов’язаного з оплатою населенням комунальних послуг.

З 01.01.2004р. введено в дію Цивільний кодекс України і статтею 625 цього кодексу передбачено , що   боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого  індексу інфляції за весь час прострочення , а також  три проценти річних з простроченої суми, якщо інший  розмір процентів  не встановлений  договором або законом.

У зв”язку з введенням в дію  Цивільного кодексу України  з  01.01.2004р., Закон України  „Про внесення змін  до ст. 214 Цивільного кодексу  Української РСР”  від 08.10.1999р.  втратив чинність.

Приймаючи до уваги , що  позивачем  інфляційні втрати і три відсотки річних нараховані за період з 01.01.2004р. по 31.07.06р. , тобто  після введення в дію Цивільного кодексу  України , і матеріалами справи підтверджується прострочка відповідачем взятих на себе зобов”язань щодо оплати отриманого газу ,  але оскільки  при розрахунку  інфляційних втрат і трьох відсотків  річних  позивачем не  були враховані   дати і суми здійснених оплат, а також допущені арифметичні  помилки при розрахунку,  а тому інфляційні втрати за період з січня 2004 р.  по липень 2006р. підлягають стягненню в сумі 456091 грн 36 коп та три відсотки річних в сумі 126165 грн 64 коп за період з 07.01.04р. по 14.07.06р.

Аналогічна позиція  щодо  порядку стягнення інфляційних втрат та  трьох відсотків річних міститься в  Постанові  Верховного Суду України  від 13.03.2007р. по справі № 3322-05 .

Також  позивач просить стягнути пеню з відповідача за період прострочки з 07.01.2004 р. по 28.07.2004 р. в сумі 132 389,18 грн.

Відповідно до ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов’язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов’язання.

Пунктами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов’язання застосовуються у розмірі ,передбаченому сторонами у договорі.

Пунктом  7.2. договору № 06/03-889 ТЕ-39 від 24.01.2003 року на постачання природного газу для вироблення теплової енергії для потреб населення,бюджетних установ та організацій  передбачено, що за несвоєчасну оплату  спожитого газу у строки, зазначені у п. 6.1. даного Договору, Покупець сплачує на користь Постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Згідно ст.1 Закону України  „Про тимчасову заборону стягнення з громадян України пені за несвоєчасне внесення плати за житлово - комунальні послуги” , заборонено  нарахування та стягнення  з громадян України пені за несвоєчасне внесення квартирної плати  за житлово- комунальні послуг в тому числі і за газ.

Законом України „ Про реструктуризацію заборгованості з квартирної  плати, плати за жилого-комунальні послуги , спожиті газ  та електроенергію” передбачена   реструктуризація заборгованості з квартирної плати ( плати за  утримання житла) та плати за комунальні  послуги і тому числі і газопостачання  терміном  до 60 місяців.

Статтею 5 зазначеного Закону передбачено, що  на суму реструктуризованої заборгованості  не нараховується пеня  житлово-комунальним підприємствам на їх заборгованість  перед постачальниками  енергоносіїв, інших матеріальних цінностей, що використовуються для надання послуг.

У відповідності  до ст. 614 Цивільного кодексу України , особа яка порушила зобов”язання несе відповідальність  за наявності її вини.

Суд при прийнятті рішення враховує, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість-одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Враховуючи вищевикладене  та приймаючи до уваги , що заборгованість, на  яку нарахована пеня, це є вартість газу , який поставлявся  для забезпечення  теплопостачання населення,  яке в свою чергу звільнено від  відповідальності за несвоєчасну оплату послуг теплопостачання , і на даний час відповідачем сума основного боргу сплачена в повному обсязі ,  суд доходить висновку про відсутність вини відповідача у прострочці оплати отриманого газу, а тому позовні вимоги позивача щодо стягнення пені задоволенню не підлягають.

Позивач посилаючись на те, що є суб’єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, з загальнодержавною формою власності, просить стягнути з відповідача на свою користь, відповідно до ч.2 ст.231 Господарського кодексу України, в зв’язку з простроченням грошового зобов’язання понад 30 днів, штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості у сумі  117 127 ,47 грн.

З наданих матеріалів вбачається, що позивач належить до  державного сектору економіки з загальнодержавною формою власності.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Господарського кодексу України  відповідальність за порушення правил здійснення господарської діяльності, а також за порушення господарських зобов’язань застосовується у разі, якщо ці порушення були вчинені після набрання чинності Господарського кодексу України (після 01.01.2004р.), крім  випадків коли за порушення  господарських зобов”язань  була встановлена  інша відповідальність  договором , укладеним до зазначеного в  п.1 цього розділу строку,  а також в разі, якщо відповідні положення Господарського кодексу пом’якшують відповідальність за вказані порушення.

Оскільки  умовами договору , який було укладено до 01.01.2004р. визначена сторонами відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов”язань, та застосування штрафу  в розмірі 7% відповідно до ч.2 ст.231 Господарського кодексу України фактично не пом”якшує відповідальність суб”єкта господарювання за порушення виконання зобов”язання, а тому суд доходить  , що  позовні вимоги позивача про стягнення 7% штрафу у розмірі 117  127,47 грн. задоволенню не підлягають.

Твердження  відповідача про те, що відповідно до розділу 8   та п.5.3 договору  № 83705  сторони після  виконання  даних договорів не  мають одна  до одної жодних  претензій , стосовно  предмету договору, а тому у позивача відсутні підстави для стягнення штрафних санкцій, судом до уваги не може бути прийнято, оскільки предметом договорів № 83705   та № 84705 було проведення  взаєморозрахунків щодо суми основного боргу в розмірі 1673249,56 грн,  а не суми   штрафних санкцій.

Не може бути прийнято судом до уваги і посилання відповідача на те, що ухвалою господарського суду Чернігівської області  від 09.08.2005р. по справі № 9206б було порушено  справу про банкрутство  ТОВ „ НіжинТеплоМережі” та введено мораторій на  задоволення  вимог  кредиторів, оскільки нарахування пені та  штрафу позивачем було здійснено до  моменту порушення справи про банкрутство та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, а інфляційні втрати та три відсотки річних не відносяться до штрафних санкцій.

Враховуючи, що відповідач в порушення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України взяті на себе зобов'язання не виконав, заборгованість за поставлений природний газ  в установлений строк не сплатив, суд з урахуванням вищезазначеного , доходить висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню в  частині стягнення  3 % річних в сумі  126 165 ,64 грн. ,  інфляційних втрат в сумі 456 091, 36 грн.   , в частині стягнення 1673 249,56 грн боргу провадження у справі підлягає припиненню, в решті позовних вимог відмовити.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті держмита в сумі  1524,15   грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу  в розмірі    105,79 грн.

Керуючись ст.ст. 193, 230, 231, 232 Господарського кодексу України, п.п.4, 5 Прикінцевих положень Господарського кодексу України  , ст.ст. 525, 526, 546, 549, 625  Цивільного кодексу України, п. 4 Прикінцевих та Перехідних  положень Цивільного кодексу України  ,   ст.ст. 22, 49, п.1-1 ст. 80, ст.ст. 82-85  Господарського  процесуального кодексу України,  господарський суд

ВИРІШИВ:

1.Провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 1673249,56 грн  припинити.

2. Позовні вимоги задовольнити  частково.

3.Стягнути з  Товариства з обмеженою відповідальністю „НіжинТеплоМережі”, 16600, Чернігівська область , м. Ніжин , вул.Глібова,1, (р/р 260011167 в АППБ „Аваль” МФО 353531, ) на користь Дочірньої компанії „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України” ,  04116 м. Київ, вул. Шолуденка,1, (р/р 14 в ГОУ ПІБ України, МФО 300012, )  126 165 грн 64 коп  трьох відсотків річних, 456 091 грн 36 коп.    інфляційних втрат,  1524    грн 15    коп держмита та 105 грн. 79   коп   витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

4. В решті позову відмовити.

СУДДЯ                                                                      Л.М. Лавриненко

Рішення оформлено відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України та підписано 07.05.2007р.

СУДДЯ                                                                      Л.М. Лавриненко

07.05.07