ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

02.04.07                                                                                           Справа  № 1/934-3/111

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді                                                                                 Краєвської М.В.

суддів:                                                                                                        Давид Л.Л.

Мурської Х.В.

розглянувши апеляційну скаргу ВАТ “Львівський завод автонавантажувач” від 08.12.2006 р. вих. № 631

на рішення Господарського суду Львівської області від 30.11.2006 р.

у справі № 1/934-3/111

за позовом ВАТ “Львівський завод автонавантажувач”, м.Львів

до відповідача-1 ПП “Галес”, м.Львів

до відповідача-2 ТзОВ “Мастіг”, м.Львів

про визнання недійсними договорів купівлі-продажу будинку

За участю представників сторін:

від позивача –не з”явився;

від відповідача-1 –Леськів М.М. (заступник директора);

від відповідача-2 –Лемик Т.П. (головний бухгалтер, довіреність у матеріалах справи)

Представникам відповідачів роз”яснено їх права й обов”язки, передбачені ст.22 ГПК України. Заяв про відвід суддів не поступало.

Оскільки жоден з відповідачів не заявляв клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу, то протокол судового засідання ведеться з дотриманням вимог ст.81-1 ГПК України без забезпечення повного фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розпорядженням голови суду від 02.04.2007 р. проведено зміни в складі колегії суддів (знаходиться в матеріалах справи).

Розгляд апеляційної скарги відкладався з підстав, викладених в ухвалах Львівського апеляційного господарського суду від 01.02.2007 р., 26.02.2007 р.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 30.11.2006 р. у справі № 1/934-3/111 (суддя Березяк Н.Є.) у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю. Рішення суду мотивоване тим, зокрема, що позивачем було вчинено дії, які свідчать про схвалення договору купівлі-продажу від 23.04.1997 р., а саме: прийняття оплати вартості будинку; встановлення та узгодження 14.03.2001 р. головою правління ВАТ “Львівський завод автонавантажувач” і генеральним директором ТзОВ “Мастіг” (покупець за договором від 24.09.1998 р.) меж землекористування на місцевості між земельними ділянками ВАТ “Львівський завод автонавантажувач” по вул.Залізнична, 7 і ТзОВ “Мастіг” по вул.Луцького, 28 у м.Львові. Строк позовної давності для звернення з позовом про визнання спірної угоди недійсною сплив 23.04.2000 р. Згідно з ст.75 ЦК УРСР, що діяв на час укладення спірного договору, позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін. У матеріалах справи відсутні клопотання чи будь-які інші заяви ВАТ “Львівський завод автонавантажувач” про те, що останнє зверталося до господарського суду про відновлення йому строку позовної давності. Не містить таких звернень і сама позовна заява.

Позивач з даним рішенням не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити повністю, з підстав неповного з”ясування обставин справи, неправильного застосування норм матеріального права.

Свої вимоги скаржник обгрунтовує тим, зокрема, що, відмовляючи в позові ВАТ “Львівський завод автонавантажувач”, суд першої інстанції виходив із необгрунтованості позову, а також з того, що строк позовної давності закінчився до пред”явлення позову. Однак у разі, коли суд на підставі досліджених у судовому засіданні доказів встановить, що право позивача, про захист якого він просить, відповідачем не порушено, ухвалюється  рішення про відмову в задоволенні позову саме з цих підстав, а не через пропуск позовної давності. Перебіг позовної давності слід обчислювати не з моменту укладення спірного договору – 23.04.1997 р., а з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка це право порушила; акт звіряння взаєморозрахунків і спірний договір підписані від імені ВАТ “Львівський завод автонавантажувач” неуповноваженою особою Мехом М.П., а тому в силу ст.29 ЦК УРСР, який був чинним на час підписання даного акту, не створює для позивача жодних юридичних наслідків і не міг бути прийнятий господарським судом як належний доказ у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач-2 - ТзОВ “Мастіг” просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення з підстав, викладених у ньому.

У відзиві на апеляційну скаргу та в судовому засіданні відповідач-1 - ПП “Галес” просить рішення Господарського суду Львівської області від 30.11.2006 р. у справі № 1/934-3/111 залишити без змін, а апеляційну скаргу ВАТ “Львівський завод автонавантажувач”  –без задоволення з зазначених у ньому підстав.

Позивач своїм конституційним правом на захист прав і охоронюваних законом інтересів не скористався, явки повноважного представника в судове засідання не забезпечив, причини неявки не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду апеляційної скарги, про що свідчить повернення поштового повідомлення з підписом про отримання ухвали (поштове повідомлення про вручення знаходиться в матеріалах справи).

Оскільки явка повноважних представників сторін ухвалою суду апеляційної інстанції від 26.02.2007 р. була визнана необов”язковою, а на власний розсуд, що не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті, то за таких обставин колегія суддів вважає за доцільне переглянути справу у відсутності представника позивача за наявними у ній матеріалами відповідно до ст.75 ГПК України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 23.04.1997 р. між ВАТ “Львівський завод автонавантажувачів” в особі заступника голови правління п.Миха М.П. (продавець за договором, позивач у справі) і ПП “Галес” (покупець за договором, відповідач-1 у справі) був укладений договір купівлі-продажу будівлі, яка знаходиться по вул.Луцького, 28 в м.Львові (а.с.12). Факт передачі приміщення підтверджується актом приймання-передачі від 23.04.1997 р. (а.с.13).

24.09.1998 р. між ПП “Галес” (продавець за договором, відповідач-1 у справі) і ТзОВ “Мастіг” (покупець за договором, відповідач-2 у справі) був укладений договір купівлі-продажу нерухомості, за яким продавець передав у власність покупцю дві будівлі, які знаходяться за цією адресою (а.с.17-21).

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, заслухавши пояснення представників відповідачів, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 30.11.2006 р. у справі № 1/934-3/111 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу ВАТ “Львівський завод автонавантажувач” - без задоволення.

При цьому колегія виходила з наступного.

Оскільки спірні договори купівлі-продажу були укладені під час дії ЦК УРСР, то до спірних правовідносин слід застосовувати положення ЦК УРСР.

В обгрунтування своїх позовних вимог щодо визнання недійсними згаданих договорів скаржник покликається на ст.48 ЦК УРСР, оскільки вважає, що договір від 23.04.1997 р. підписаний з його сторони неуповноваженою особою –заступником голови правління п.Михом М.П., який вийшов за межі наданих йому статутом об”єднання повноважень. Крім цього, як зазначає скаржник, у даних бухгалтерської звітності оплата за майно не значиться і в канцелярії договір від 23.04.1997 р. не зареєстрований.

Проте дані твердження не відповідають матеріалам справи, оскільки, як вбачається з поданих відповідачем-1 документів, оплата останнім була проведена шляхом погашення боргу позивачем перед іншими юридичними особами (а.с.92-113), що також підтверджується актом звіряння взаєморозрахунків між позивачем і відповідачем-1 (а.с.113), і сплатою ПП “Галес” в касу позивача решти суми в розмірі 2 510, 14 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 218 від 02.12.1997 р. (а.с.112).

Крім цього, матеріали справи підтверджують факт вчинення позивачем дій, які полягали в наступному схваленні юридичною особою оскаржуваної угоди, а саме: як прийняття оплати в касу підприємства суми 2 510, 14 грн., так і узгодження 14.03.2001 р. головою правління ВАТ “Львівський завод автонавантажувачів” і генеральним директором ТзОВ “Мастіг” (відповідач-2 у справі, покупець за договором від 24.09.1998 р.) в натурі меж землекористування на місцевості між земельними ділянками позивача та відповідача-2 (а.с.87-88). Отже, твердження скаржника про те, що йому стало відомо про укладені договори тільки в березні 2005 року, спростовуються вищенаведеними доказами. Інших доказів зворотнього скаржником суду апеляційної інстанції не представлено.

Оскільки Конституція України (ст.41), Закон України “Про власність” (ст.4) гарантує власнику  (у даному випадку –ПП “Галес”) право розпоряджатися своєю власністю, то останній вправі був укладати договір з ТзОВ “Мастіг”.

Стаття 83 ЦК УРСР встановлює перелік вимог, на які позовна давність не поширюється. Як вбачається зі змісту даної норми, вимога про визнання договору недійсним не входить до цього переліку, іншими законодавчими актами не передбачена. Тому до вимоги про визнання договору недійсним застосовується загальний строк позовної давності.

Згідно з ст.71 ЦК УРСР загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг строку позовної давності починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права (ст.76 ЦК УРСР). Закон не пов”язує початок перебігу позовної давності з наявністю (відсутністю) порушень вимог закону на час пред”явлення позову.

На відміну від ЦК України  (ч.3 ст.267) відповідно до ст.75 ЦК УРСР позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін.

Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, 06.09.2006 р. подано позов про визнання недійсними договорів  купівлі-продажу від 23.04.1997 р. 24.09.1998 р., про що свідчить відтиск печатки канцелярії Господарського суду Львівської області (а.с.6).

З врахуванням положень ЦК УРСР заява про застосування позовної давності не потрібна, стаття 75 ЦК УРСР є нормою імперативного характеру.

Як прослідковується з матеріалів справи, поважних причин для поновлення строку позовної давності немає, і з таким клопотанням позивач до господарського суду не звертався.

Відповідно до ч.1 ст.80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до пред”явлення позову є підставою для відмови в позові.

Враховуючи відсутність підстав для поновлення пропущеного строку позовної давності та клопотання позивача щодо його поновлення, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо пропуску строку позовної давності.

Отже, з огляду на вище викладене, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області відповідає матеріалам справи, грунтується на чинному законодавстві, доводи скаржника документально необгрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює дані правовідносини, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст.99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 30.11.2006 р. у справі № 1/934-3/111 залишити без змін, а апеляційну скаргу ВАТ “Львівський завод автонавантажувач” - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

3. Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Справу повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий-суддя                                                                                                         М.В.Краєвська

Суддя                                                                                                        Л.Л.Давид

Суддя                                                                                                      Х.В.Мурська