ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

"16" березня 2007 р.
Справа  № 4/526-06-13336А

Господарський суд Одеської області у складі:

Головуючий суддя                             Літвінов С.В.

Судді                                                   Демешин О.А.

Петров В.С.

при секретарі                                     Удовенко О.М.

За участю представників сторін:

Від позивача: Грінченко Ф.С. за довіреністю

Від відповідача: Добров Ю.І. за довіреністю

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ВАТ „ЕК”Одесаобленерго” в особі Іванівського РЕМ до Міністерства оборони України про визнання недійсною директиви Міністерства оборони України,-

ВСТАНОВИВ:

ВАТ „ЕК”Одесаобленерго” в особі Іванівського РЕМ звернувся до Міністерства оборони України про визнання недійсною директиви Міністерства оборони України  № 312/1/014 від 18.06.04р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 09.10.06р. (суддя Могил С.К.) позовну заяву повернуто ВАТ „ЕК Одесаобленерго” на підставі ч.1 ст.19; п.6 ч.3 ст.108 КАС України у зв’язку із непідсудністю цієї справи господарському суду Одеської області.

Ухвалою господарського суду Одеської області  від 15 грудня  2006 р. суддею Літвіновим С.В. було відкрито  провадження у  справі № 4/526-06-13336А за позовом  ВАТ „ЕК”Одесаобленерго” в особі Іванівського району елктричних мереж до Міністерства оборони України  про  визнання недійсною директиви Міністерства оборони України   № 312/1/014 від 18.06.04р..

26.01.07р. справу № 4/526-06-13336А призначено до колегіального  розгляду в наступному складі суддів: суддя Літвінов С.В., суддя Демешин О.А., суддя  Петров В.С.. Головуючим колегії призначити суддю Літвінова С.В.

Відповідач у відзиві на позов проти позовних вимог заперечує з мотивів викладених у поясненнях та просить суд у задоволенні вимог відмовити.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши представників сторін, оцінивши докази які мають значення для справи суд дійшов наступних висновків:

31 березня 2003 року ВАТ «ЕК Одесаобленерго»в особі, якою є Іванівський район електричних мереж звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом  до Будинкоуправління № 3   квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси Міністерства оборони України, у якому просив   стягнути   з відповідача на користь   ВАТ «ЕК Одесаобленерго»в особі його структурного підрозділу Іванівського РЄМ    118501,49 грн. загальной заборгованості   за спожиту електроенергію.

Рішенням Господарського суду Одеської області  у справі № 14/94-03-2495 від 23 червня 2003 року   позов  задоволено в повному обсязі.

22.07.03р. відкрито виконавче провадження. Заборгованість частково сплачена у сумі держмита та судових послуг 1303,01грн. Сума основного боргу 118 501,49грн. не погашена і досі.

09   вересня 2003 року ВАТ «ЕК Одесаобленерго»в особі, якою є Іванівський район електричних мереж звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом  до Будинкоуправління № 3   квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси Міністерства оборони України, у якому просив   стягнути   з відповідача на користь   ВАТ «ЕК Одесаобленерго»в особі його структурного підрозділу Іванівського РЄМ    64739,36 грн. загальной заборгованості, у т.ч.   за спожиту електроенергію 58339-00, перевитрату ліміту 5560-47, держмито та судови послуги.

Рішенням Господарського суду Одеської області  у справі № 5/239-03-7097 від 17 жовтня 2003 року   позов   задоволено в повному обсязі.

25.11.03р. відкрито виконавче провадження, але   заборгованість не сплачено і досі.

Листом № 433/06 від 12.06.06р. виконавча служба  у Роздільнянському та Ііванівському  районах Одеської області повідомила, що згідно зроблених запитів та отриманих відповідей на ці запити, встановлено, що згідно директиви Міністра оборони України від 18.06.04р. за № 312/1/014 Будинкоуправління № З розформовано, ідентифікаційний код 22993220 - анульовано, і директивою правонаступника не визначено, але як вважає позивач це є порушенням закону, т.я. згідно ст. 10 Закону України " Про Збройні Сили України", постанови КМУ № 668 від 28.11.92р. "Про порядок здійснення господарської діяльності в Збройних Силах України", розділу 8.2. Положення про військове ( корабельне) господарство Збройних Сил України   (наказ МО № 300 від 16.07.97р, зареєстровано в Мінюсті 22.12.97р. за № 615/2419),   віськова частина,( якою є Будинкоуправління № З,) розформовується на підставі директиви (наказу) відповідного командування , у якій вказується : строк розформування та правонаступник і т.і.   Але , як зазначено  у відповіді КЕЧ м. Одеси, директивою правонаступника не визначено, тому позивач вважає, що директива не відповідає вищевизначеним нормативно-правовим актам у частині правонаступництва і не може бути дійсною.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши представників сторін суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити на підставі слідуючього:

У відповідності до ст. 3 Закону України від 6 грудня 1991 року "Про Збройні Сили України" та п.1 Положення „Про Міністерство оборони України", затвердженого Указом Президента України від 21.08.1997 року за № 888/97 Міністерство оборони України є центральним органом влади і військового управління. Згідно Указу Президента України №25/99 від 13 березня 1999 року "Про зміни в структурі централізованих органів виконавчої влади України" Міністерство оборони України відноситься до центральних органів виконавчої влади.

Зазначений орган здійснює керівництво структурними підрозділами Збройних Сил України та державною політикою в області забезпечення оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканості.

Як орган виконавчої влади, Міністерство оборони України є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції. Так, пп. "г" п. 3 Положення "Про МО України" передбачено: Як орган військового управління під час здійснення адміністративного (повсякденного) управління Збройними Силами МО приймає за поданням ГШ ЗС України рішення про формування, переформування, розформування військових частин.

Вказані в позові ВАТ ЕК "Одесаобленерго" в особі Іванівського РЕМ вимоги щодо визнання недійсною Директиви МО України №312/1/014 від 18.06.2004 р. необгрунтовані і незаконні.

Відповідно до ст.1О4 ЦК України юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам, або в результаті ліквідації.

Згідно ст.110 Цивільного Кодексу України встановлено, що юридична особа ліквідується за рішенням органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами. Міністр оборони України згідно Положення "Про Міністерство оборони України" має право на прийняття рішення про ліквідацію підпорядкованих структур(військових частин, установ, підприємств і організацій).

Відповідно до ст. 7 ЗУ "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності"(№147/98-ВР) від 03.03.1998 р. з державної у комунальну власність передаються безоплатно такі об'єкти: військові містечка(майнові комплекси), інше нерухоме і рухоме військове майно, яке вивільняється в процесі реформування Збройних сил України. Передача підприємств провадиться разом з усіма їх активами і пасивами, лімітами, фондами, планами фінансово-господарської діяльності.

У зв'язку з проведенням організаційних заходів житловий фонд МО України - 37 житлових будинків, комунальні споруди, комунальні та інженерні мережі (загальною балансовою вартістю 8 074 460 грн. ( Будинкоуправління №3, смт. Петрівка) безоплатно на підставі Директиви МО України № Д-36 від 11.09.2004 р. були передані до комунальної власності на баланс Петрівської селищної ради. На основі переданих фондів Будинкоуправління №3 рішенням Петрівської селищної ради створено Комунальне підприємство Петрівської селищної ради. Згідно Роз'яснення ВАСУ №02-5/334 від 12.09.1996(із змінами внесеними Роз'ясненнями Вищого господарського суду №04-5/609 від 31.05.2002 р.) "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із створенням, реорганізацією та ліквідацією підприємств" при вирішення справи необхідно враховувати наступне:

Перетворення державного підприємства на підприємство, засноване на іншій формі власності, не припиняє його зобов'язань.

Вирішуючи питання про правонаступництво, потрібно мати на увазі, що запис в установчих документах про правонаступництво має істотне значення для визнання правонаступництва. Однак суттєве значення мають також фактично здійсненні організаційно-економічні перетворення, з якими чинне законодавство пов'язує перехід майнових прав та обов'язків, а саме: рішення власника, підписання передаточного або розподільного акту чи балансу. Отже у разі виникнення питань, пов'язаних з правонаступництвом, слід здійснювати аналіз документів, що стосуються переходу прав та обов'язків на майно(майнові права) чи його відповідну частину.

Згідно ст.171 КАС України суд при розгляді адміністративної справи перевіряє законність та відповідність правовим актам вищої юридичної сили оскаржуваного нормативно-правового акту міністерства. У позові позивач вказує, що Директива МО України незаконна і посилається на ст.10 ЗУ "Про Збройні сили України" та на Постанову КМУ №668 від 28.11.1992 р. та Наказ МО України №300 - 1997 р. Але позивач конкретно не вказує змісту вказаних нормативно-правових актів, які давали би можливість встановити в чому, на їх погляд, незаконність Директиви МО України.

З огляду на викладене, суд вважає, що доводи, викладені в позові є безпідставними, не відповідають обставинам справи та нормам закону, в зв"язку з чим адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Керуючись п. 6 Перехідних положень, ст. ст. 158-163 Кодексу адміністративного                судочинства України, суд –

П О С Т А Н О В И В  :

1.          В задоволенні адміністративного позову –відмовити.

Постанова може бути оскаржена в порядку ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної  сили у порядку ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова складена 22.03.07р.

Головуючий суддя                                                                                       Літвінов С.В.

Судді                                                                                                             Демешин О.А.

Петров В.С.