КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2007                                                                                           № 2/496-14/431

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Корсака В.А.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від Генеральної прокуратури України: Савицька О.В. – прокурор відділу,

від позивача:  Коваленко О.П. – представник за довіреністю,

від  відповідача 1:  Клімовський Е.В. – представник  за довіреністю,

від відповідача 2: Алєксєєнко А.І. –представник за довіреністю,

від третьої особи: представник  не з’явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Орільський об"єднаний елеватор"

на рішення Господарського суду м.Києва від 26.01.2007

у справі № 2/496-14/431

за позовом                               Виконувача обов"язків Генерального прокурора України в інтересах держави в особі Фонду державного майна України

до                                                   Державної акціонерної компанії "Хліб України"

Товариства з обмеженою відповідальністю "Орільський об"єднаний елеватор"

третя особа                            ДП ДАК "Хліб України" "Мирівський елеватор"

про                                                  визнання недійсними договору оперативної оренди № 8823 від 27.01.04р.та зобов"язання відповідача 2 повернути відповідачу 1 одержане за договором оперативної оренди № 8823 27.01.04р. майно, передавши його за актом прийому-передачі

ВСТАНОВИВ:

Генеральна прокуратура України звернулася до Господарського суду м. Києва з позовом в інтересах держави в особі Фонду державного майна України про визнання недійсним укладеного між відповідачами договору оперативної оренди № 8823 від 27.12.2004 р. та повернення майна, одержаного за цими договором, як наслідок визнання його недійсним.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що спірний договір в якому сторони узгодили, що дія Закону України „Про оренду державного та комунального майна" на дані договори не розповсюджується, укладені всупереч вимогам ч. 2 ст. 5 Закону України „Про приватизацію державного майна" та ст. 4 Закону України „Про оренду державного та комунального майна", що є підставою для визнання його недійсним з підстав ч. 1 ст. 203, ст. 215 Цивільного кодексу України, а також, що Мирівський елеватор внесений до переліку об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, затвердженому Законом України „Про перелік об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації".

Рішенням  Господарського суду м. Києва від 26.01.2007 р. у справі №2/496-14/431    позов задоволено в повному обсязі.

Відповідач 2 (ТОВ „Орільський об’єднаний елеватор”), не погодившись з прийнятим рішенням, звернувся з апеляційною скаргою та просить його скасувати та відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог , оскільки вважає, що воно винесене по неповно з’ясованим обставинам, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального та матеріального  права.

Зокрема, скаржник зазначає про те, що майно, що було передано в оперативну оренду за договором №8823, не є об'єктами державної власності, так як це майно належить орендодавцю - ДАК „Хліб України" на праві колективної власності внаслідок отримання його до свого статутного фонду; що орендодавцем та власником майна, яке було передано в оперативну оренду за спірними договорами, є ДАК „Хліб України", якої немає в переліку об'єктів права Державної власності, що не підлягають приватизації, затвердженому Законом України „Про перелік об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації".

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін,  колегія встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,  27.12.2004 р. між Державною акціонерною Компанією „Хліб України" (відповідач 1), як орендодавцем, в особі директора ДП ДАК „Хліб України" „Балівського КХП" та Товариством з обмеженою відповідальністю „Орільський об'єднаний елеватор" (відповідач 2), як орендарем, було укладено договір оперативної оренди № 8823 .

Згідно п.п. 1.1, 1.2 Договору, відповідач 1 передавав відповідачу 2 майно балансовою (залишковою) вартістю 2809129,63 грн., балансоутримувачем якого є третя особа, як майно, що находиться за адресою: 53500, Дніпропетровська область, Томаківський район, с. Мирове, вул. Привокзальна, 2 та належить відповідачу 1 на праві колективної власності на підставі свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих виконкомом Мирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області 12.12.2004 р. та зареєстрованих в Томаківському районному БТВ Дніпропетровської області 12.12.2004 р. за реєстраційними номерами: 8981317, 8981117, 8981027, 8982333, 8908227, 8908624, 8979618, 8982929, 9134844, 8981969, 8982686, 8982216, 8980812, 8979803, 8979974, 8980094, 8980202, 8980392, 8980516, 8907953, 8906773, 8982509, 8981650, 8981750, 8982090, 8982641, 8909893, 8910529, 8981509. Копії Свідоцтв є в  матеріалах справи.

Відповідно до договору № 8823 та додаткам №№ 1, 2, 3 до нього, відповідач 1 передав відповідачу 2 в оперативну оренду будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: 53500, Дніпропетровська область, Томаківський район, с. Мирове, вул. Привокзальна, 2 на загальну суму 2809129,63 грн.

Пунктом 1.3 договору оперативної оренди № 8823 сторони узгодили, що дія Закону України „Про оренду державного та комунального майна" № 2269-ХП від 10.04.1992 р. на даний договір не розповсюджується.

Колегія дослідивши матеріали справи дійшла до висновку про те, що суд першої інстанції правомірно визнав договір недійсним виходячи з наступного.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 5 листопада 1997 р. № 1218 „Про прискорення приватизації хлібоприймальних і хлібозаготівельних підприємств” (із подальшими  змінами) Міністерство агропромислового комплексу України зобов'язано передати у двомісячний термін до статутного фонду Державної акціонерної компанії "Хліб України" державне майно підприємств, зазначених у додатку № 3, перетворивши їх у дочірні підприємства Компанії, в тому числі, Мирівського елеватору.

Актом оцінки наявності власного майна підприємства від 15.12.98 р. затверджено передачу-прийом державного підприємства Мирівський елеватор до статутного фонду ДАК „Хліб України".

Вартість цілісного майнового комплексу Мирівський елеватор згідно зазначеного акту становить 3390760 грн.

Отже, 15.12.1998 р. до статутного фонду відповідача 1 передано державного майна на загальну суму 2809129,63 грн.

23.11.2001 р. Томаківською районною державною адміністрації Дніпропетровської області затверджено нову редакцію Статуту дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії „Хліб України" „Мирівський елеватор" , засновником якого є відповідач 1.

Згідно п. 4.5 Статуту відповідача 2 для забезпечення діяльності Підприємства може створюватися Статутний фонд за рахунок внесків Компанії.

Передане за постановою Кабінету Міністрів України до статутного фонду відповідача 1 державне майно Мирівського елеватору в подальшому було передане останнім до статутного фонду третьої особи як свого дочірнього підприємства, що сторонами не заперечувалося.

При цьому, зміна організаційно-правової форми Мирівського елеватору не призвела до втрати зазначеним майном статусу державного.

Як свідчать матеріали справи, Свідоцтва про право власності на майно, передане відповідачу 2 відповідачем 1 за спірним Договором, були видані виконкомом Мирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області на підставі свого ж рішення від 08.11.2004 р. №53.

При цьому, спірне майно згідно зазначених Свідоцтв належить відповідачу 1 на праві  колективної власності.

Майно Мирівського елеватору згідно постанови Кабінету Міністрів України від 5 листопада 1997 р. № 1218 було передано до статутного фонду відповідача 1 Міністерством агропромислового комплексу України як державне майно, і в подальшому, будучи переданим до статутного фонду третьої особи, статусу державного не втрачало.

Визначення у Свідоцтвах спірного майна як такого, що належить ДАК „Хліб України" на праві колективної власності, не відповідає дійсним обставинам справи і спростовується наявними у справі доказами.

Доказів перетворення цього майна у колективне майно матеріали справи не містять.

Крім того, у рішенні виконавчого комітету Мирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області від 08.11.2004 р. № 53 не встановлено, за ким саме прийняте рішення оформити право власності на спірне майно, і видача Свідоцтв про право власності ДАК „Хліб України" на підставі цього рішення є безпідставним.

До того ж, згідно п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 р. № 1000 „Про утворення Державної акціонерної компанії „Хліб України" (із подальшими змінами) акції Компанії перебувають у державній власності до прийняття Кабінетом Міністрів України спеціального рішення щодо приватизації її майна.

Матеріали справи не містять доказів прийняття Кабінетом Міністрів України такого рішення, а тому передане до статутного фонду відповідача 1 майно Мирівського елеватору до прийняття Кабінетом Міністрів України спеціального рішення щодо його приватизації залишається в державній власності.

Організаційні відносини, пов'язані з передачею в оренду майна державних підприємств, їх  структурних   підрозділів   регулюються   Законом   України   „Про   оренду   державного   та  комунального майна".

Згідно ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно ч.  1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, в тому числі, частиною першою статті 203 цього Кодексу.

На договір, предметом оренди за яким є державне майно, розповсюджується дія Закону України „Про оренду державного та комунального майна", а відтак, пункт 1.3 договору оперативної оренди № 8823, яким сторони узгодили, що дія Закону України „Про оренду державного та комунального майна" № 2269-ХІІ від 10.04.1992 р. на даний договір не розповсюджується, визнається судом як такий, що суперечать чинному законодавству України, внаслідок чого спірний Договір має бути визнаний недійсним.

Згідно ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно ст. 236 Цивільного кодексу України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Спірний Договір, який за своєю правовою природою є договором оренди, відноситься до такого виду договорів, дія яких може бути припинена лише на майбутнє, оскільки неможливо повернути у натурі користування відповідачем 2 переданим за цим Договором майном.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідачами не доведено обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх заперечень.

Отже, з огляду на вищевикладене, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог Генеральної прокуратури України про  визнання  недійсним укладеного між відповідачами договору оперативної оренди № 8823 від 27.12.2004 р. та повернення майна, одержаного за цим договором, як наслідок визнання його недійсним .

Щодо посилання відповідача 2 на наявність фактів, що мають преюдиціальне значення при розгляді цієї справи слід вказати наступне.

Посилання відповідача 2 на правила ст. 61 ЦПК України є безпідставними, оскільки згідно ст. 4-1 Господарського процесуального кодексу України господарські суди вирішують господарські спори у порядку позовного провадження, передбаченому цим Кодексом.

Крім того, згідно ст. 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Склад учасників у цій справі, іншій, ніж склад учасників у справі № 2-5782/2005 р., що розглядалася Новомосковським міськрайонним судом, тому, посилання відповідача 2 на факти, встановлені при розгляді справи № 2-5782/2005 р., до уваги судом не приймаються як безпідставні.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, колегія прийшла до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, як необґрунтована.

З огляду на викладене, колегія приходить до висновку, що оспорюване рішення   відповідає чинному законодавству, фактичним  обставинам та матеріалам справи, підстав до його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99,101, 103, 105  ГПК України, Київський апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ТОВ „Орільський об’єднаний елеватор” залишити беззадоволення.

2.Рішення Господарського суду  м. Києва  від 26.01.2007 р. по справі №2/496-14/431  залишити без змін.

3. Матеріали справи №2/496-14/431 повернути Господарському суду м. Києва.

Головуючий суддя

Судді

22.06.07 (відправлено)