Харківський апеляційний
господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2007 р.
Справа № 5/499-06

Колегія суддів у складі:

головуючого - судді Могилєвкін
Ю.О., суддів -Пушай В.І., Плужник О.В.

при секретарі -Байбак О.І.

за
участю представників сторін:

позивача -Дульська Ю.В.

відповідача -ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні
Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх.
НОМЕР_1) на рішення господарського суду Сумської області від 30.11.2006 р.
по справі        № 5/499-06

за позовом -ВАТ «Охтирський пивоварний завод», м.Охтирка

до ФО підприємець ОСОБА_1, м.Тростянець

про стягнення 43727,13 грн.

встановила:

Рішенням господарського суду Сумської області від 30.11.2006р. по
справі № 5/499-06 (суддя Гудим В.Д.) в позові відмовлено, з посиланням на
безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.

Рішення мотивоване з тих підстав, що акт звірки взаєморозрахунків
від 20.10.2006 р., не вірно оформлений: по-перше, немає обов'язкових
реквізитів, не виведено сальдо після звірення, не зазначено суму боргу та на
користь якої особи існує заборгованість, по-друге, акт звірки підписаний не
уповноваженою особою, печатка підприємства відсутня. Даний документ, як вказує
позивач, не  може бути прийнятий судом в
якості доказу відсутності заборгованості, так як він юридично не вірно
оформлений.

Позивач з рішенням господарського суду не погоджується, подав
апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове, оскільки
воно прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, не в
повному обсязі з'ясовані обставини, що мають значення для справи. Позивач
вказує, що відповідачем не надано доказів, які підтверджують повернення тари
(або оплату заставної вартості тари) саме по накладним ІНФОРМАЦІЯ_1.

В підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, позивач
посилається на ст.ст. 33, 34 ГПК України, згідно яких кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та
заперечень. При цьому, обставини справи, які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами доказування. Позивач вказує на те, що ним були
надані оформлені належним чином оригінали накладних на постачання продукції та
тари. На його думку, відповідач повинен був надати суду накладні на повернення
тари, де зазначені номера накладних по яким повертається тара. В разі сплати
заставної вартості тари -це банківські документи із вказівкою по яким накладним
проведена плата, але відповідач зазначених доказів не надав.

Крім того, позивач посилається на постанову Вищого господарського
суду України від 22.07.2003 р. за № 21/308, де вказується, що акт звірки
бухгалтерів є тільки документом, по якому бухгалтерії підприємств звіряють
бухгалтерський облік операцій, а наявність чи відсутність будь-яких зобов'язань
сторін підтверджується первинними документами -договором, накладними,
рахунками.

Також, позивач зазначає, що не відповідає дійсності посилання
місцевого суду щодо подання у якості доказу акту звірки, з якого видно, що за
накладними борг -відсутній, оскільки в останніх уточненнях до позовної заяви
від 03.11.2006 р. за НОМЕР_2 зазначено, що за накладними ІНФОРМАЦІЯ_1 тара
повернута не була.

Відповідач в свою чергу, вважає рішення законним та обґрунтованим
та таким, що підлягає залишенню без змін, а в задоволенні апеляційної скарги
просить відмовити.

Як зазначає відповідач, заборгованість за продукцію була сплачена
до подання позовної заяви в суд платіжними дорученнями ІНФОРМАЦІЯ_2 від
05.07.2006 р.;12.07.2006 р.; 14.08.2006 р.; 29.08.2006 р.; 01.09.2006 р. на
загальну суму 7200 грн. переплата становить 4099,77 грн. З 01.07.2006 р.
постачальник припинив постачання пива відповідачу.

Крім того, відповідач вказує на те, що за період з червня по
вересень 2006 р. ним було повернуто більше тари, ніж отримано за накладними, що
підтверджується розшифровками руху тари, наданими позивачем до актів звірки.

Також, відповідач звертає увагу суду на те, що акт звірки від
20.10.2006 р. підписаний обома сторонами.

Більш того, відповідач посилається на п.4; п.6; п.7 розділу ІІ
договору, згідно умов якого повернення тари здійснюється за ретуром при
завезенні продукції покупцем самостійно або доставки продукції покупцю
здійснюється при наявності тари на ретур; у випадку виробничої необхідності
продавець має право приймати понадретурну тару у покупця в рахунок сплати за
продукцію.

Відповідно п.8 розділу ІІ договору підлягає поверненню лише 98% з
поставленої продукції пляшок, якщо вони зворотні, а не 100%, як зазначає
позивач.

На думку відповідача, вимоги позивача про стягнення вартості
неповернутої у встановлені договором строки тари з нарахуванням ПДВ, суперечать
п.4.6 ст.4 Закону «Про податок на додану вартість», де зазначено, що вартість
тари, яка згідно договору (контракту) визначена як зворотна (заставна) в базу
оподаткування не включається.

Перевіривши повноту встановлення судом обставин справи та докази
по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку та доводи апеляційної скарги
в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу
України, судова колегія приходить до висновку про залишення рішення місцевого
господарського суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 104
Господарського процесуального кодексу України, підставою для скасування або
зміни рішення є невиконання або невірне застосування вимог передбачених
зазначеною статтею. Жодних обставин та доказів які є підставою для скасування
рішення місцевого господарського суду позивач не зазначив та не надав.

Як правомірно встановлено судом першої інстанції та
підтверджується матеріалами справи, між сторонами по справі 03.01.2006 р. було
укладено договір, згідно якого відповідач за товарно-транспортними накладними
від 09.06.2006 р. НОМЕР_3; від 07.06.2006 р. НОМЕР_4; від 13.06.2006 р.
НОМЕР_5; від 21.06.2006 р. НОМЕР_6 та від 29.06.2006 р. НОМЕР_7 одержав від
позивача продукцію на загальну суму 51 699,49 грн. Продукція відпускалась
відповідачу в упаковці багаторазового використання (пляшки, кеги, вуглекислотні
балони; ящики, піддони), які відповідно до п.8 зазначеного договору підлягають
поверненню: пляшки -98% від поставленої кількості в 30-денний термін з моменту
одержання продукції; кеги, вуглекислотні балони; ящики, піддони -100% в
20-денний термін з моменту отримання продукції.

Як пояснив представник відповідача і, що не заперечував
представник позивача в засіданні, продукція відпускалась відповідачу в упаковці
багаторазового використання транспортом позивача.  Цим же транспортом поверталась тара
попередньої поставки. Оскільки, як пояснив представник відповідача, водій
(експедитор) позивача не мав повноважень на складання документів щодо повернення
тари, зазначені документи складались шляхом підписання бухгалтером позивача
актів звіряння розрахунків. Оскільки позивач в односторонньому порядку припинив
постачання продукції, він відмовився складати будь-які первинні документи, щодо
вже повернутої тари.

Вислухавши представників сторін та ознайомившись з наданими до
справи доказами, судова колегія вважає, що посилання позивача на те, що акт
звіряння розрахунків не має доказової сили безпідставне.  Саме бухгалтер відповідно до своїх службових
обов'язків здійснює контроль щодо взаємних розрахунків підприємства з іншими
контрагентами. Підписання акту здійснювалось бухгалтером підприємства,
скріплювалось штампом (печаткою) підприємства, що не заперечує представник
позивача.

Відповідно поданого акту звірки взаємних розрахунків, станом на
20.10.2006 р., підписаного сторонами та скріпленого печатками, де є вказівка,
що саме за накладеними ІНФОРМАЦІЯ_1 за червень 2006 р. заборгованість по тарі
-відсутня.

Тобто, факт заборгованості відповідача перед позивачем стосовно
неповернення тари за накладними ІНФОРМАЦІЯ_1 за червень 2006 р. - не
підтверджується.

З огляду на
вищевказане, висновки, викладені в рішенні господарського суду Сумської області
відповідають чинному законодавству та фактичним обставинам справи, а мотиви
відповідача з яких вони оспорюються не можуть бути підставою для його
скасування.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст.49, 99,101, п.1
ст.103, 105 ГПК України, судова колегія, -

постановила:

Рішення господарського суду Сумської області від 30.11.2006 р. по
справі № 5/499-06 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Головуючий
суддя
Могилєвкін Ю.О.

судді
Пушай В.І.

Плужник О.В.