ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

14.02.07                                                                                           Справа  № 5/310-А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючої-судді                                  Дубник О.П.

суддів                                                      Орищин Г.В.

Якімець Г.Г.

При  секретарі  судового  засідання     Ніколайчук С.В.

розглянув     апеляційну скаргу  Мукачівської об’єднаної державної податкової інспекції (далі ОДПІ) №20865/10/10-010 від 09.10.06р.

на постанову господарського суду Закарпатської області від 08.09.2006р.

у справі          №5/310-А

за позовом           Відкритого акціонерного товариства (далі ВАТ) «Мукачівський завод будівельної кераміки», м.Мукачево

до                     Мукачівської ОДПІ, м.Мукачево

про          визнання протиправними податкових повідомлень-рішень від 30.06.05р.

за участю представників

від позивача – не з’явився;

від відповідачів –Бежинець С.І. –представник (дов. у справі).

Причини відкладення розгляду справи викладено в ухвалах суду.

Права та обов’язки згідно ст.ст. 49, 51 КАС України роз’яснено, заяв про відвід суддів не поступало.

Технічна  фіксація  судового  процесу  здійснювалась з  допомогою  програмно-апаратного  комплексу “Оберіг”.

Постановою господарського суду Закарпатської області від 08.09.2006р. у цій справі (суддя Йосипчук О.С.) задоволено позов ВАТ «Мукачівський завод будівельної кераміки» до Мукачівської ОДПІ і визнані протиправними податкові повідомлення-рішення відповідача від 30.06.05р. №/01493/23-01/00293580/9844; №005512342/01495/23-01/00293580/9844; №/01494/23-01/00293580/9843; №/01490/23-01/00293580/9839; №/01491/23-01/00293580/9840;             №/01489/2301/00293580/9838; №/01484/23-01/00293580/9833 в частині застосування штрафної санкції в     сумі 78,51 грн.; №/01483/23-01/00293580/9832; №/01485/23-01/00293580/9834; №/01487/23-01/00293580/9836; №/01503/23-01/00293580/9852; №/01502/23-01/00293580/9851;№/01501/23-01/00293580/9850; №/01500/2301/

00293580/9849; №/01497/23-01/00293580/9846; №/01496/23-01/00293580/9845 в частині застосування штрафної санкції в сумі 242,5 грн.; №/01432/23-01/00293580/9831; №/01483/23-01/00293580/9832; №/02511/1701/00293580/9744   в   частині   застосування   штрафної   санкції   в сумі 734,31 грн.; №/01510/1701/00293580/9743; №/01509/1701/00293580/9742, якими визначено позивачеві штрафні санкції за несвоєчасну сплату узгоджених сум податкових зобов’язань з податку на додану вартість, податку на прибуток, збору за забруднення навколишнього природного середовища, плати за користування надрами місцевого значення, комунального податку, земельного податку, збору за геологорозвідувальні роботи, податку з власників транспортних засобів, по прибутковому податку з громадн.

Судове рішення мотивоване абз.3, 4 ч.1 ст.239, ч.1 ст.241, ст.242, ст.250 Господарського кодексу України (далі ГК), на підставі яких місцевим господарським судом зроблено висновок, що штрафні санкції за спірними податковими повідомленнями застосовані відповідачем з порушенням шестимісячного строку їх застосування та загального строку, визначених ст.250 ГК України.

Підставою заявлення апеляційної скарги стало помилкове, на думку податкового органу, застосування до податкових відносин норм ГК України, який визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб’єктами господарювання, а також між цими суб’єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

У запереченні на апеляційну скаргу ВАТ «Мукачівський завод будівельної кераміки»вважає підставним застосування місцевим господарським судом норм ГК України щодо спірних правовідносин з огляду на те, що спеціальним Законом України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»від 21.12.2000р. №2181-Ш, із змінами та доповненнями (далі Закон №2181-Ш), не встановлено строків застосування штрафних санкцій.

Так само позивач стверджує, що в акті перевірки не зазначено чітко самого факту порушення (не вказано, за який період виникла недоплата, в який строк вона мала бути сплачена, коли фактично було сплачено відповідну суму податку), чим порушено вимоги п.п.1.5, 1.7 Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового та валютного законодавства суб’єктами підприємницької діяльності-юридичними особами, їх філіями, відділеннями та іншими відокремленими підрозділами, затвердженого наказом ДПА України від 16.09.02р. №429, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.12.02р. за №1023/7311).

Заслухавши представника відповідача, розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, судом встановлено наступне:

спірні податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем як наслідок несплати в установлений термін сум узгоджених податкових зобов’язань позивачем на підставі п.п.17.1.7 п.17.1 ст.17 Закону №2181-Ш за формою «Ш».

Порядок складання та форма такого податкового повідомлення визначений Порядком направлення органами державної податкової служби України податкових повідомлень платником податків, затвердженим наказом ДПА України від 21.06.01р. №233 (із змінами та доповненнями), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.07.01р. за №567/5758.

Порядок узгодження податкового зобов’язання визначено п.5.1 ст.5 Закону №2181-Ш, строки його ж погашення регулюються п.п.5.3.1 п.5.3 названої норми.

Згідно із п.п.17.1.7 п.17.1 ст.17 Закону України у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов'язаний сплатити штраф у таких розмірах:

- при затримці до 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі десяти відсотків погашеної суми податкового боргу;

- при затримці від 31 до 90 календарних днів включно, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі двадцяти відсотків погашеної суми податкового боргу;

- при затримці, що є більшою 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі п'ятдесяти відсотків погашеної суми податкового боргу.

Штрафна санкція, передбачена зазначеною нормою, нараховується органом державної податкової служби на погашену суму податкового боргу.

Стаття 1 Закону №2181-Ш визначає, що штрафна санкція (штраф) –це плата у  фіксованій сумі або у вигляді відсотків від суми податкового зобов'язання (без урахування пені та штрафних санкцій), яка справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним правил оподаткування, визначених відповідними законами.

Згідно із п.6.1.7 Інструкції про порядок застосування та стягнення сум штрафних (фінансових) санкцій органами державної податкової служби, затвердженої наказом ДПА України від 17.03.01р. №110 (зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23.03.01р. за №268/5459), із змінами та доповненнями, у разі, коли платник податків не сплачує (не погашає) узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених законодавством, такий платник податку зобов'язаний сплатити штраф у таких розмірах:

-          при затримці до 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі десяти відсотків погашеної суми податкового боргу;

-          при затримці від 31 до 90 календарних днів включно, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі двадцяти відсотків погашеної суми податкового боргу;

-          при затримці, що є більшою 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі п'ятдесяти відсотків погашеної суми податкового боргу.

У разі несплати узгодженої суми штрафу в установлений термін ця сума визнається сумою податкового боргу і до неї застосовуються процедури стягнення згідно Закону №2181-Ш.

Таким чином. Зазначене вище дає підстави вважати, що для прийняття податкового повідомлення за формою «Ш» складання акту документальної перевірки не є обов’язковим, тим паче, що згідно Інструкції «Про порядок ведення органами державної податкової служби оперативного обліку податків і зборів (обов’язкових платежів), що надходять до бюджетів та до державних цільових фондів», затвердженої наказом ДПА України в редакції від 03.09.01р. №342 (зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 18.10.01р. за №887/6078) податковий орган в автоматичному режимі веде облік надходження платежів в картках рахунків платників податків в порядку календарної черговості настання граничних строків сплати узгоджених податкових зобов’язань (пункт 5.4).

Що ж стосується застосування місцевим господарським судом ст.250 ГК України, то суд апеляційної інстанції відзначає наступне:

виходячи із змісту ст.1 ГК України, зазначений кодекс визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, а також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

Учасниками відносин у сфері господарювання відповідно до ст.2 ГК України поряд з суб’єктами господарювання є органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарської компетенцією.

Згідно із ст.250 ГК України, адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

У правовідносинах стосовно застосування штрафних санкцій, передбачених п.п.17.1.7 п.17.1 ст.17 Закону №2181-Ш, органи державної податкової служби не є суб’єктом, наділеним господарською компетенцією, і безпосередньо не здійснюють організаційно-господарських повноважень щодо суб’єкта господарювання.

Відповідно до ст.4 ГК України не є предметом регулювання цього Кодексу адміністративні та інші відносини управління за участі суб’єктів господарювання, в яких орган державної влади або місцевого самоврядування не є суб’єктом, наділеним господарською компетенцією, і безпосередньо не здійснює організаційно-господарських повноважень щодо суб’єкта господарювання.

Враховуючи вищезазначене, дія ст.250 ГК України не поширюється на строки застосування штрафних санкцій, передбачених п.п.17.1.7 п.17.1 ст.17 Закону №2181-Ш.

Тобто, посилання позивача і суду на ст.250 ГК України є в даному випадку безпідставними.

Згідно із ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Як вбачається з позовної заяви, підставами для визнання нечинними спірних податкових повідомлень-рішень позивач також зазначає невідповідність сум штрафних санкцій, визначених у податкових повідомленнях-рішеннях, з сумами вказаними у розрахунках штрафних санкцій, що суперечить методиці визначення штрафних санкцій, затверджених Інструкцією №110.

Суд апеляційної інстанції вважає такі доводи підставними.

Як вбачається з матеріалів справи, в акті перевірки від 29.06.05р. відповідачем лише констатовано, що позивачем порушено п.п.5.3.1 п.5.3 ст.5 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»від 21.12.2000р. №2181-Ш.

Відповідно до зазначеної норми платник податків зобов’язаний самостійно  сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації.

Як встановлено судом, в оскаржуваних повідомленнях-рішеннях зазначено, що штрафна санкції нарахована за затримку граничного строку сплати узгодженої суми зобов’язання, але не вказано періоду самостійно узгодженого податкового зобов’язання та не зазначена дата сплати податкового зобов’язання.

З дослідження наявних в справі розрахунків податкових декларацій та  платіжних документів вбачається, що відповідно до податкової декларації з податку на додану вартість за квітень 2003р. визначено позивачем податкове зобов’язання в сумі 18157 грн. та сплачено воно 29.03.03р. в межах граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання.

Відповідно до податкової декларації за липень 2003 року визначено податкове зобов'язання по податку на додану вартість в сумі 16152 грн., яке сплачено 12.08.2003 року в сумі 10000 грн. та 22.08.2003 року в сумі 9000 грн., тобто в межах граничних строків сплати узгоджених сум податкових зобов'язань.

Відповідно до податкової декларації за лютий 2004 року визначено податкове зобов'язання по податку на додану вартість в сумі 9144 грн., яке сплачено 27.02.2004 року, тобто в межах граничних строків сплати узгоджених сум податкових зобов’язань.

Відповідно до податкової декларації за грудень 2004 року визначено податкове зобов'язання по податку на додану вартість в сумі 27003 грн., яке сплачено 22.12.2004 року, тобто в межах граничних строків сплати узгоджених сум податкових зобов'язань.

Суттєві розбіжності щодо граничних строків сплати узгоджених сум податкових зобов'язань наявні і в інших звітних податкових періодах, докази чого є в матеріалах справи.

При цьому відповідачем не доведено, що на момент сплати поточних платежів у позивача був наявний податковий борг за попередні звітні податкові періоди.

Також судом апеляційної інстанції встановлено, що по деяких платежах для визначення податкових зобов’язань у розрахунках штрафних санкцій вказано «невизначений документ», в той же час, як зазначалось вище, свідченням узгодження податкового зобов’язання є податкова декларація (розрахунки) або податкові повідомлення.

На підставі викладеного, суд вважає, що  підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись п.п.6, 7 розділу VII, ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, ч.5 ст.254 КАС  України –

Львівський апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1.          Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову господарського суду Закарпатської  області від 08.09.06р. у цій справі - без змін.

2.          Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно ст.ст.211, 212 КАС України.

3.          Постанова складена в повному обсязі 03.03.2007р.

Головуюча-суддя                                                                   О.П. Дубник

суддя                                                                                         Г.В. Орищин

суддя                                                                                         Г.Г.Якімець