ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"12" червня 2007 р.
Справа № 6-19/9-05-154

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Гладишевої Т.Я.,

суддів Савицького Я.Ф., Лавренюк О.Т.

при секретарі судового засідання Іоффе С.Б.

за участю представників сторін в судовому засіданні від 12.06.07 р.

від позивача: Пугач С.А., за довіреністю;

від відповідача: Бозаджі Ю.В., за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Українського науково - дослідного інституту пожежної безпеки МНС України

на рішення господарського суду Одеської області від 27.03.2007р.

по справі № 6-19/9-05-154

за позовом Українського науково - дослідного інституту пожежної безпеки МНС України

до відповідача Виробничо - комерційного підприємства „Монтажагробуд” у вигляді ТОВ

про стягнення пені в сумі 2920782,2 грн.

ВСТАНОВИВ:

У січні 2005 року Український науково - дослідний інститут пожежної безпеки МНС України звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Виробничо - комерційного підприємства „Монтажагробуд” у вигляді ТОВ про стягнення 4769441,16грн. з яких 2924423,99грн. невикористаних коштів та 1843199,17грн. пені.

В подальшому позивачем неодноразово уточнювались позовні вимоги, в остаточній редакції яких позивач просив стягнути з відповідача пеню в розмірі 2920782,2 грн. за неповернення в строк авансового платежу.

Позовні вимоги обґрунтовано посиланням на умови договору генерального підряду № 1 від 19.12.2003 р., відповідно до якого Виробничо-комерційне підприємство „Монтажагробуд” у вигляді ТОВ 24.12.2003 р. одержало авансовий платіж в сумі 19 000 000,00 грн., який не використано протягом одного місяця за цільовим призначенням та не повернуто позивачу, в зв’язку з чим нараховано пеню як штрафну санкцію в сумі 2920782,20 грн. відповідно до ст. 231 Господарського кодексу України. Правова позиція позивача ґрунтується на Постанові Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 р. № 1764 „Про затвердження Порядку державного фінансування капітального будівництва”.

Рішенням господарського суду Одеської області від 27.03.2007 року по справі № 6-19/9-05-154 (суддя Демешин О.А.) у задоволенні позову відмовлено. Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не доведено невжиття відповідачем заходів щодо розпорядження одержаними від позивача грошовими коштами, а також порушення відповідачем п. 19 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 р. № 1764 „Про затвердження Порядку державного фінансування капітального будівництва”. Суд дійшов також висновку, що оскільки авансовий платіж позивачу не повертався і цей платіж позивач, з урахуванням уточнень позовних вимог, не заявляє до стягнення, то відсутні підстави для нарахування пені. Місцевий господарський суд вказав, що позивач не заперечує проти виконання відповідачем передбачених договором генерального підряду № 1 від 19.12.2003 р. робіт, що свідчить про фактичне використання відповідачем одержаного авансового платежу в повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду від 27.03.07 р., Український науковий - дослідний інститут пожежної безпеки МНС України звернувся з апеляційною скаргою до Одеського апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення господарського суду від 27.03.07 р. по справі № 6-19/9-05-154 як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального права, та прийняти нове рішення, яким стягнути з Виробничо - комерційного підприємства „Монтажагробуд” у вигляді ТОВ пеню в розмірі 2920782,20 грн. та судові витрати.

Скаржник обґрунтовує апеляційну скаргу тими ж доводами, якими обґрунтовано уточнені позовні вимоги.

Виробничо - комерційне підприємство „Монтажагробуд” у вигляді ТОВ заперечення на апеляційну скаргу не надало, але в засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив суд залишити рішення від 27.03.2007р. без змін як таке, що відповідає діючому законодавству, зазначаючи,  що позивачем пропущено строк позовної давності щодо стягнення пені та не враховані вимоги п. 6 статті 232 ГК України щодо припинення нарахування штрафних санкцій через 6 місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін і оцінивши всі фактичні обставини, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 19.12.2003 р. між  Українським науково-дослідним інститутом пожежної безпеки МНС України (Замовник) та Виробничо-комерційним підприємством у вигляді ТОВ “Монтажагробуд” (Генеральний підрядник) укладено договір № 1 генерального підряду на завершення будівництва корпусу пожежно-випробувального полігону у с. Дмитрівці Києво - Святошинського району Київської області (том 1, а.с. 9).

Відповідно до умов договору Генеральний підрядник зобов’язався своїми та залученими силами і засобами завершити будівництво, придбати необхідне для функціонування Об’єкту обладнання (в тому числі і медичне) і здати Замовнику Об’єкт, який будуватиметься за узгодженим належним чином проектом, на земельній ділянці згідно плану встановлених меж, який є невід’ємною частиною цього договору. Замовник зобов’язався надати Генеральному підряднику будівельний майданчик, проектно-кошторисну документацію, специфікації на необхідне для функціонування Об’єкту обладнання, забезпечити своєчасне фінансування будівництва та придбання обладнання на умовах договору, прийняти завершений будівництвом об’єкт і сплатити вартість виконаних робіт.

Пунктом  2.2 договору № 1 від 19.12.2003 р. встановлена договірна ціна, яка  складає 19 000 000,00 грн.

Згідно з  пунктом 4.1 договору термін здачі Об’єкта (окремих його пускових комплексів) в експлуатацію встановлюється графіком будівництва, що складається після розробки і затвердження проектно-кошторисної документації. Попередня оплата за даним договором становить 19 000 000 ,00 грн., які Замовник сплачує Генеральному підряднику протягом 2-х банківських  днів з моменту отримання коштів на розрахунковий рахунок у відповідному органі державного казначейства. У відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України № 1764 від 27.12.2001 р. та Наказу Міністерства фінансів України № 83 від 06.04.1998 р. в разі невикористання коштів на протязі одного місяця з дня їх отримання Генеральний підрядник зобов’язаний повернути зазначені кошти на протязі 10-ти днів  (пункти 4.4, 4.5, 4.6 договору).

Додатковою угодою № 1 до договору № 1 від 19.12.2003 р. внесені зміни до вказаного договору, які набирають чинності з моменту підписання  сторонами додаткової угоди –з 16.01.2004 р.

Пункт 2.1 договору № 1 від 19.12.2003 р. викладено в редакції: „Генеральний підрядник бере на себе зобов’язання своїми та залученими силами і засобами завершити будівництво, придбати необхідне для функціонування Об’єкту обладнання, здійснити розробку проектно-кошторисної документації і здати Замовнику Об’єкт, який будуватиметься за узгодженим належним чином проектом, на земельній ділянці згідно плану встановлених меж, який є невід’ємною частиною цього договору, а Замовник зобов’язується надати Генеральному підряднику будівельний майданчик, специфікації на необхідне для функціонування Об’єкту обладнання, забезпечити своєчасне фінансування будівництва та придбання обладнання на умовах договору, прийняти завершений будівництвом об’єкт і сплатити вартість виконаних робіт.”

Крім того, додатковою угодою № 1 доповнено статтю 2 договору № 1 від 19.12.2003 р. пунктом 2.5, відповідно до якого Замовник доручає Генеральному підряднику укласти договір підряду на проектні та пошукові (досліджувальні) роботи з правом передоручення. Також, пункт 3.2 договору доповнено підпунктом „н”, яким Генерального підрядника зобов’язано розробити проектно-кошторисну документацію та передати її на затвердження Замовнику, при цьому Генпідряднику надано право доручити виконання даного зобов’язання 3-ій особі.

Платіжним дорученням № 1031 від 24.12.2003 р. позивач перерахував відповідачу 19 000 000,00 грн. як оплату за будівництво корпусу випробувально-будівельних конструкцій, лабораторного та учбового корпусів, під’їзної дороги.

Позивач, остаточно уточнивши позовні вимоги заявою від 21.03.2007 р. (а.с. 79 т. 2), вимагає стягнення з відповідача пені в сумі 2920782,20 грн., яка обчислена виходячи з подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення виконання грошового зобов’язання. При цьому позивач зазначає, що станом на 01.12.2004 року залишок грошових коштів відповідачем не повернуто, а підставами для нарахування пені є Наказ Міністерства фінансів України  № 83 від 06.04.1998 р. „Про порядок укладання угод щодо надання послуг (виконання робіт) та придбання матеріальних цінностей у суб’єктів господарювання, оплата яких проводиться за рахунок бюджетних коштів” та ст. 231 Господарського кодексу України.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України та п. 4 Прикінцевих положень Господарського кодексу України положення цих Кодексів застосовуються до відносин, які виникли до набрання чинності кодексами та продовжують існувати після набрання Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України чинності.

Пунктом 8.3 договору № 1 від 19.12.2003 р. встановлено, що договір вступає в силу після його підписання сторонами і є чинним до повного виконання сторонами своїх зобов’язань, тому до спірних співвідносин сторін необхідно застосовувати норми Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог  цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частина 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Позивач, стверджуючи про неналежне виконання відповідачем зобов’язання за договором № 1 від 19.12.2003 р., а саме неповернення залишку невикористаних грошових коштів, перерахованих платіжним дорученням № 1031 від 24.12.2003 р. в сумі 19 000 000,00 грн., відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України зобов’язаний довести ці обставини певними доказами.

Натомість, таких доказів позивачем не надано ані суду першої інстанції, ані колегії суддів апеляційного суду.

З доданого до заяви про уточнення позовних вимог розрахунку пені станом на 01.03.2007 р. вбачається, що обчислення пені здійснюється позивачем починаючи з 01.02.04 р. з суми дебіторської заборгованості 19 000 000,00 грн., тоді як сам позивач не заперечує виконання відповідачем робіт за договором № 1 від 19.12.2003 р., про що також свідчать наявні в матеріалах справи довідки про вартість виконаних підрядних робіт (а.с. 17-28 т. 1) та підтверджено представником позивача при розгляді справи апеляційним судом.

Викладене свідчить про те, що позивач не визначився стосовно розміру грошових коштів, що використані відповідачем на виконання умов договору генерального підряду, та, відповідно, не визначився щодо розміру грошових коштів, що за його твердженнями не використані відповідачем.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин невикористання відповідачем протягом одного місяця суми передоплати –19 000 000,00 грн., а також на підтвердження розміру невикористаної відповідачем суми передоплати та дати, коли зобов’язання, встановлене п. 4.6 договору щодо обов’язку відповідача повернути невикористані грошові кошти, мало бути виконано, що є визначальним для нарахування штрафних санкцій у вигляді пені з урахуванням вимог ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

В засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача також не довів, чому розрахунок пені здійснено з 01.02.04 р. виходячи з суми 19 000 000,00 грн.; не доведено, яка сума невикористаних грошових коштів існувала на дату спливу одного місяця з дня отримання відповідачем передоплати в сумі 19 000 000,00 грн.

А відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про недоведеність позивачем заявлених позовних вимог, що обумовило відмову в позові.

Щодо посилання позивача на Наказ Міністерства фінансів України  № 83 від 06.04.1998 р. „Про порядок укладання угод щодо надання послуг (виконання робіт) та придбання матеріальних цінностей у суб’єктів господарювання, оплата яких проводиться за рахунок бюджетних коштів”, то судова колегія зазначає, що позивачем не враховано, що вказаний Наказ є нечинним, оскільки рішення про державну реєстрацію Наказу скасовано на підставі Висновку Міністерства юстиції України № 12-70 від 17.07.06 р.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги Українського науково - дослідного інституту пожежної безпеки МНС України на рішення господарського суду Одеської області від 27.03.2007р., яким позивачу відмовлено в позові, тому оскаржене рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 ГПК України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Одеської області від 27.03.2007р. по справі № 6-19/9-05-154 залишити без змін, апеляційну скаргу –без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя:                                                                                      Т.Я. Гладишева

Суддя:                                                                                            Я.Ф. Савицький

Суддя:                                                                                               О.Т. Лавренюк