ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"23" березня 2007 р.

Справа № 7/347-4940

14 год. 50 хв.

м. Тернопіль

Господарський
суд Тернопільської області

у складі

розглянув справу

за позовом: Товариства
з обмеженою відповідальністю "Ровекс" вул. Подільська, 38а, м.
Тернопіль, 46006

до відповідача: Тернопільського
обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати
працездатності, вул. Танцорова, 51, м. Тернопіль,46000

за участю представників сторін:

позивача:           Колодій Сергій  Богданович -довіреність від 14.12.2006р.

відповідача:           Житник Марія
Іванівна -доручення № 01-21-04 від 02.01.07р..

Суть справи:

Товариство з обмеженою
відповідальністю „Ровекс”  звернулося з
позовом про скасування  рішення
Виконавчої дирекції Тернопільського обласного відділення фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності №1186 від 15.11.06р.

Представникам сторін роз'яснено їх
права і обов'язки, передбачені ст.ст. 49, 51 Кодексу адміністративного
судочинства України (далі -КАС України).

В засіданні з 20.03.07р. до
23.03.07р., на підставі ст. 150 КАС України оголошувалася перерва для надання
сторонам можливості подати додаткові матеріали в обґрунтування заявлених вимог
та заперечень.

Відповідач проти позовних вимог
заперечує, посилаючись на те, що рішення прийнято  в межах наданих відділенню повноважень,
відповідно до норм чинного законодавства, підтвердженням чого є акт перевірки
,яким встановлено порушення товариством порядку забезпечення застрахованих осіб
і членів їх сім'ї путівками на санаторно -курортне лікування, які придбані за
рахунок коштів Фонду.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників сторін встановлено:

Виконавчою дирекцією
Тернопільського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності 15.11.2006р. прийнято рішення за № 1186 „ Про
застосування та зарахування до бюджету Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, відображення у звіті(Ф4-ФСС з ТВП) сум
фінансових (штрафних) санкцій, неправомірних витрат, донарахованих сум внесків
та пені за порушення законодавства по загальнообов'язковому державному
соціальному страхуванню”, яким Товариству з обмеженою відповідальністю „Ровекс”
не прийнято до зарахування витрати в сумі 6898,51грн. вартості виданих
застрахованим особам путівок  та
застосовано санкції в сумі 3449,26 грн., що складає 50% від вартості
неправомірно використаних коштів Фонду.

Як стверджує відповідач, рішення
прийнято на підставі перевірки проведеної на предмет правильності нарахування,
своєчасності і повноти сплати страхових внесків, інших платежів до Фонду
соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та цільового і
правильного витрачання його коштів товариством в період з 01.10.2005р. по
01.10.2006р., результати якої оформлені актом перевірки від 09.11.2006р., яким
встановлено порушення п.4.3. „Інструкції про порядок забезпечення застрахованих
осіб і членів їх сімей путівками на санаторно -курортне лікування, які придбані
за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати
працездатності”, а саме трьом працівникам товариства видано на протязі двох
років щорічно путівки тоді як згідно інструкції застрахована особа має право на
одержання однієї путівки протягом двох календарних років.

Позивач проти доводів відповідача
заперечує посилаючись на те, що путівки видавалися в порядку передбаченому
чинним законодавством і просить суд звернути увагу, що Інструкція на яку
посилається відповідач не має зворотної сили і не може регулювати відносини які
виникли до її прийняття та , що вона не набула чинності, так як не опублікована
в офіційних вісниках України, отже не доведена до виконавців.

Суд, керуючись ст. 86 КАС України,
давши оцінку поданим сторонами доказам та наведеним доводам, прийшов до
висновку, що позов підлягає задоволенню.

При цьому суд виходив з наступного:

- страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та
похованням, відповідно до ст.4 „Основ законодавства України про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування” від14.01.1998р. (далі
Основи), є одним із видів державного соціального страхування;

- відносини у сфері даного виду
страхування  регулюється вищезазначеними
Основами, Конституцією України, Законом України „Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та похованням” (далі Закон України),
Кодексом законів про працю України та прийнятими на їх виконання іншими
нормативно -правовими актами ;

- застрахована особа (згідно ст.2
Закону України  застрахована особа це
найманий працівник, а у випадках передбачених Законом України також інші особи
на користь яких здійснюється державне соціального страхування відповідно до
даного закону) та члени її сім'ї відповідно до ст. 47 Закону України мають
право на такий вид соціальних послуг як забезпечення оздоровчих заходів шляхом
отримання путівок на санаторно -курортне лікування та оздоровлення в
спеціальних оздоровчих закладах (у тому числі дитячих);

- визначення порядку фінансування
та умови надання таких путівок віднесено згідно ст. 11 Закону України та п.4.2
Статуту Фонду до повноважень правління Фонду соціального страхування;

- постановою правління від
02.06.2005р. № 55 затверджено” Інструкцію про порядок забезпечення
застрахованих осіб і членів їх сімей путівками на санаторно -курортне
лікування, які придбані за рахунок коштів Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності” (далі Інструкція) та п.3 постанови
зобов'язано виконавчі дирекції довести її до відділень Фонду, страхувальників
та лікувально -профілактичних закладів, які здійснюють відбір і направлення
хворих у реабілітаційні відділення санаторно -курортних закладів.

Відповідач стверджує , що позивачем
порушено встановлений Інструкцією порядок видачі путівок.

Відповідно до п. 1. ст. 71 КАС
України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень
суб'єктів владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності
прийнятого рішення покладається на відповідача.

Так, виконавча дирекція, на
підтвердження правомірності прийняття спірного рішення посилається на акт
перевірки від 6 -9 .11.2006р., в якому засвідчено факт видачі в 2006р. путівок
застрахованим особам товариства які отримували
путівки в 2005р.: 26.02.2006р. ОСОБА_1 в санаторій „Весна”, ОСОБА_2  27.04.2006р в санаторій „Лаванда”, ОСОБА_3
06.08.2006р. в санаторій „Пролісок”. Даний акт не підтверджує порушення
товариством п. 4.3.Інструкції, оскільки:

- відповідно до п.4.3. Інструкції,
за рахунок коштів Фонду  застрахована
особа має право протягом двох календарних років отримати лише одну путівку за
винятком потреби застрахованої особи в повторному курсі санаторно -курортного
лікування згідно медичних показань та путівок до санаторію -профілакторію,
реабілітаційного відділення санаторно -курортного закладу та для лікування
дитини без дорослого, які можуть бути виділені застрахованій особі протягом
календарного року.

Пунктом 2 статті 47 Закону України
та пунктом п. 4.1. Інструкції передбачено, що рекомендації щодо потреби
застрахованої особи та членів її сім'ї в санаторно -курортному лікуванні в тому
числі і повторному може надати тільки лікар, під наглядом якого перебуває
хворий, з урахуванням необхідності та доцільності такого лікування, ступеня
важкості та перебігу хвороби, загальних показань та протипоказань. Висновок
щодо необхідності такого лікування надається лікарем в медичній довідці форми №
070/0 затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я від 27.12.1999р. № 302
„Про затвердження форм облікової статистичної документації, що використовується
в поліклініках (амбулаторіях)”, при цьому норми Інструкції не ставлять в
залежність надання такої путівки від захворювання від якого оздоровлювалися у
минулому році застрахована особа або член її сім'ї.

Матеріалами справи доведено, що
застрахованим особам надавалися путівки на підставі довідок лікарів виданих по
формі № 070/0. Відповідач не надав доказів на спростування медичних показань
зазначених в довідках, а отже не довів відсутність необхідності у лікуванні
застрахованих осіб та  членів їх сім'ї в
2006р. .

Крім того, відповідно до ст. 57
Конституції України, закони та інші нормативно -правові акти, що визначають
права і обов'язки громадян, мають бути доведені до відома населення у порядку,
встановленому законом. Недоведені у встановленому порядку акти  є нечинними.

Інструкція, є нормативно -правовим
актом, прийнятим Фондом - суб'єктом нормотворення та органом контролю по
питаннях соціального захисту громадян які потребують забезпечення оздоровчими
заходами та стосовно внесків на загальнообов'язкове державне соціальне
страхування згідно Закону України та пп. 2.1.3 п. 2.1. ст. 2. Закону України
„Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами”і

даний акт зачіпає права й законні
інтереси громадян та є обов'язковим для виконання страхувальниками:
підприємствами, установами, організаціями
незалежно від форм власності та господарювання, фізичних осіб -суб'єктів
підприємницької діяльності ( який використовує працю найманих працівників) ,
іноземних дипломатичних та консульських установ, інших представництвах
нерезидентів, органів державної влади, місцевого самоврядування та інших
органів, що не входять до сфери управління Фонду та у яких застраховані особи
працюють на умовах трудового договору (контракту) .

Такий нормативний акт згідно п.1
„Положення про державну реєстрацію нормативно -правових актів міністерств,
інших органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю,
що зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий
характер”  затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 28.12.1992р.№731 (із змінами  станом на 08.12.2006р.), набирає чинності у
відповідності до Указу Президента України „Про
державну реєстрацію нормативно -правових актів міністерств та  інших органів виконавчої влади „.

На вимогу суду, відповідач не надав
доказів як  виконання п.3 постанови
правління Фонду, а саме доведення Інструкції до відома її виконавця -
страхувальника (товариства), так і доказів набрання Інструкцією чинності та
опублікування її в засобах масової інформації,
враховуючи що такі нормативно -правові акти оприлюднюються в офіційних
друкованих  виданнях, якими згідно Указу
Президента України „Про порядок офіційного оприлюднення нормативно -правових
актів та набрання ними чинності”, прийнятого на виконання ст. 57 Конституції ,є
„Офіційний вісник України”, газети „Урядовий кур'єр” та „Голос України”,
„Відомості Верховної Ради України”, „Офіційний вісник Президента України”.

Посилання відповідача на те, що
Інструкція надрукована в періодичних виданнях, судом до уваги не приймається,
так як інформація у сфері загальнообов'язкового державного соціального
страхування, згідно ст. 13 Основ, ст. 29 Закону України „Про інформацію”
доводиться страховиками (Фондом) до населення шляхом систематичної
публікації в офіційних друкованих виданнях та засобах масової інформації, а не
в збірниках розрахованих на відповідну категорію читачів та з тематичною
спрямованістю пов'язаною з  бізнесом,
податками та бухгалтерським обліком.

Правомірними є доводи позивача щодо
того , що Інструкція згідно ст. 58 Конституції України не має зворотної дії в
часі.

При таких обставинах, відповідач
не довів правомірність прийняття рішення, а тому позовні вимоги позивача
підлягають задоволенню, як обґрунтовано заявлені та доведені матеріалами
справи.

Враховуючи викладене та керуючись
ст. ст. 2, 6,7, 86, п. 2 ст. 22, п. 2 ст. 122, ст.ст. 160-163, п. 6 розділу
Прикінцеві та перехідні положення
Кодексу адміністративного судочинства України,  суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Позовні вимоги задовольнити .

2.Скасувати рішення Виконавчої
дирекції Тернопільського обласного відділення фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності №1186 від 15.11.06р..

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження. На постанову суду сторони мають право подати заяву про апеляційне
її оскарження протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі „12”
квітня 2007р., а протягом 20 днів після подання заяви - подати апеляційну
скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя