ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2007 р.
Справа  № 15/489-06-13117А

17 год. 57 хв.                                                                        м. Одеса

Господарський суд Одеської області у складі

Судді                                             В.С. Петрова

При секретарі                               М.Д. Стойковій

За участю представників

Від позивача –     не з'явився;

Від відповідача – Колесніченко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Одеської товарної біржі до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Одеська товарна біржа звернулась до господарського суду Одеської області з позовною заявою про скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси від 11.07.2006 р. № /0 щодо визначення суми податкового зобов’язання по податку з доходів фізичних осіб в розмірі 586 644,90 грн., посилаючись на те, що зазначене повідомлення рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, а саме: із застосуванням закону, який не мав бути застосованим.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 11 грудня 2006 р. відкрито провадження в адміністративній справі № 15/489-06-13117А.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 25 грудня 2006 р. у справі №   15/489-06-13117А закінчено підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду в засіданні суду.

Відповідач з позовом не згоден та вважає прийняте податкове повідомлення-рішення правомірним, посилаючись на наступне. За період з 01.01.2004 р. по 30.09.2005 р. на Одеський товарний біржі та її філіях було зареєстровано 1410 договорів купівлі-продажу  рухомого майна, у випадках коли продавцями були фізичні особи. Так, порядок оподаткування операцій з продажу або обміну об’єкта рухомого майна визначений ст. 12 Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб” № 889-ІV від 22.05.2003 р. (зі змін. та доповн.). На підставі п. 12.3 ст. 12 зазначеного Закону при укладені на товарній біржі угод  купівлі-продажу рухомого майна, яке належить продавцю –фізичній особі, податковим агентом такого платника фізичної особи стосовно оподаткування доходів, одержаних ним від такого продажу, є товарна біржа. Актом перевірки встановлено порушення Закону України  “Про податок з доходів фізичних осіб” № 889-ІV від 22.05.2003 р., в результаті чого позивачу донараховано податок з доходів фізичних осіб в сумі 195 548,30 грн.

У зв’язку з набранням 01 вересня 2005 р. чинності Кодексом адміністративного судочинства України господарський суд Одеської області зазначає, що згідно п. 6 розділу VII Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України до початку діяльності окружного адміністративного суду адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішуються відповідним господарським судом за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд встановив наступне.

З 26.06.2006 р. по 30.06.2006 р. на підставі ст. 111 Закону України „Про державну податкову службу в Україні” від 04.12.1990 р. та відповідно до постанови слідчого відділу ДПА в Одеській області від 12.05.2006 р. ДПІ у Київському районі м. Одеси була проведена позапланова документальна Одеської товарної біржі (код 03876810) з питання правильності обчислення, повноти і своєчасності перерахування сум податку з доходів фізичних осіб за період з 01.01.2004 р. по 30.09.2005 р.

За результатами перевірки було складено акт про результати виїзної позапланової перевірки № 1894-17-01-03876810/209 від 30.06.2006 р., яким встановлено порушення позивачем приписів п. 1.3, 1.15, п.п. 1.2 ст.1, п.п.3.1.3 п.3.1, п. 3.5 ст. 3, п.п. 4.2.6 п. 4.2 ст. 4, п. 7.1 ст. 7, п.п. 8.1.1 п. 8.1 ст. 8, ст. 12, п. 17.2 ст.17, п. 19.2 ст.19, п. 22.3 ст. 22 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб” від 22.05.2003 р. № 889-ІV із змінами та доповненнями, в результаті чого позивачу донараховано податок з доходів фізичних осіб у сумі 195 548,30 грн.

На підставі вищевказаного акту перевірки ДПІ у Київському районі м. Одеси прийнято податкове повідомлення-рішення № /0 від 17.07.2006 р., яким за вказані вище порушення згідно ст. 20 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб” та п.п.17.1.9 п.17.1 ст.17 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” визначено податкове зобов’язання з податку з доходів фізичних осіб у загальній сумі 586 644,90 грн., у т.ч. 195 548,30 грн. основного платежу та 391 096,60 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Проте, на думку суду, оскаржуване позивачем податкове повідомлення-рішення від 17.07.2006 р. прийнято відповідачем в порушення вимог чинного законодавства, виходячи з наступного.

Згідно п. 1.15 ст. 15 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб” від 22.05.2003 р. № 889-ІV (із змін.) податковий агент –це юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ) або фізична особа чи нерезидент або його представництво, які незалежно від їх організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками зобов’язані нараховувати, утримувати та сплачувати цей податок до бюджету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік та подавати податкову звітність податковим органам відповідно до закону, а також нести відповідальність за порушення норм цього Закону.

Підпунктом 8.1.1 п.8.1 ст.8 вказаного Закону України встановлено, що податковий агент, який нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід на користь платника податку, утримує податок від суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену у відповідних пунктах статті 7 цього Закону.

Відповідно до вимог п. 12.3 ст. 12 Закону України № 889-ІV, якщо об’єкт рухомого майна продається за посередництвом юридичної особи (її філії, відділення, іншого відокремленого підрозділу) або представництва нерезидента, то така особа вважається податковим агентом платника податку стосовно оподаткування доходів, отриманих таким платником податку від такого продажу, при цьому п. 12.5 ст. 12 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб” передбачено, що податковим агентом при нарахуванні доходів (прибутків), визначених цією статтею, є нотаріус.

Відтак, спеціальним законом з питань оподаткування податком з доходів фізичних осіб прямо визначено, що податковим агентом по операціях з об’єктами рухомого майна є особи, які здійснюють посередницькі функції по угодах з рухомим майном або нотаріус, який посвідчує відповідний договір або дійсність підписів сторін угоди.

За змістом Закону України „Про товарну біржу” від 10.12.1991 р. № 1956-ХП товарна біржа є організацією, що об’єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має на меті надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов’язаних з ним торговельних операцій. Товарна біржа на займається комерційним посередництвом і не має на меті одержання прибутку, а забезпечує, зокрема, створення умов для проведення біржової торгівлі, надання членам і відвідувачам біржі організаційних та інших послуг, при цьому, право здійснювати біржові операції на біржі покладено тільки на її членів або брокерів, які зобов’язані провадити розрахунки за своїми угодами відповідно до правил біржової торгівлі, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню і вважаються укладеними з моменту їх реєстрації на біржі. Біржа як організація, що об’єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні і юридичному оформленні біржових угод, і саме за надання послуг отримує плату, однак, грошові кошти за реалізоване майно на власний рахунок не отримує і з такого рахунку не виплачує.

При цьому, посередник –це повірений за договором доручення, зобов’язаний вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії, або ж комісіонер за договором комісії, зобов’язаний за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента, що передбачено ст.1000, 1011 ЦК України, однак товарна біржа у біржових контрактах не виступала ані повіреним, ані комісіонером, доходи фізичним особам не виплачувала, оскільки ці доходи були виплачені представниками (повіреними) покупця, тобто позивач не мав можливості і не повинен був утримувати податок з доходів фізичних осіб.

Отже, товарна біржа як юридична особа не містить ознак податкового агента в розумінні Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб”, оскільки посередницьку діяльність у договорах, що укладаються на біржі, не здійснює.

Більш того, вищевикладені факти також встановлені господарським судом при розгляді справи № 6/246-06-6290А, про що зазначено в ухвалі Одеського апеляційного господарського суду від 21.11.2006 р. (а.с. 12-14).  Так, згідно ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній справі або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших  справ,  у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, відповідачем неправомірно визначено позивачу суму податкового зобов’язання по податку з доходів фізичних осіб у розмірі на суму 586 644, 90 грн. з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій.

Частиною  3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та й спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а згідно ст. 105 КАС України позивач має право вимагати скасування або визнання нечинним рішення відповідача –суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень, а також заявляти інші вимоги на захист прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин.

Відповідно до ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб’єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб’єктів владних повноважень.

Отже, прийняте Державною податковою інспекцією у Київському районі м. Одеси податкове повідомлення-рішення № /0 від 11.07.2006 р. в порушення вимог чинного законодавства підлягає скасуванню.

Оцінюючи надані докази в сукупності, господарський суд Одеської області вважає, що позовні вимоги цілком обґрунтовані та відповідають вимогам чинного законодавства, у зв’язку з чим підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позовну заяву Одеської товарної біржі до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси про скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

2.          СКАСУВАТИ податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси № /0 від 11.07.2006 р.

Постанову суду може бути оскаржено в порядку, передбаченому ст. 186 КАС України.

Постанова набирає законної сили в порядку ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови складено 21.02.2007 р.

Суддя                                                                       Петров В.С.