Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2007 р.                                                           Справа № 21/543-06

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя , судді  ,

при секретарі Парасочці Н.В.

за участю представників сторін:

позивача –Хайнацької Г.М.-дов.,

відповідача –Стеценко О.Л. –дов.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вхідний № 991Х/3-9) на рішення господарського суду Харківської області від 12 лютого 2007 року по справі № 21/543-06

за позовом Харківського лікувально-трудового профілакторію Управління Державного Департаменту України з питань виконання покарань в Харківській області, с. Хролі Харківського району Харківської області

до  Відкритого акціонерного товариства «Харківський тракторний завод ім. С.Орджонікідзе», м. Харків

про стягнення 93000 грн.

встановила:

Позивач, Харківський лікувально-трудовий профілакторій Управління Державного Департаменту України з питань виконання покарань в Харківській області, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом, в якому просив стягнути з відповідача, Відкритого акціонерного товариства «Харківський тракторний завод ім. С.Орджонікідзе», на свою користь суму основної заборгованості по договору у розмірі 89198,99 грн., 1894,84 грн. інфляційних,  1906,17 грн. річних, а також витрати по сплаті послуг адвоката в розмірі 1000 грн.,  витрати по сплаті держмита та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішенням господарського суду Харківської області від 12 лютого 2007 року по справі № 21/543-06 (суддя Пелипенко Н.М.) позовні вимоги задоволено. З відповідача на користь позивача стягнуто 89198,99 грн. основного боргу, інфляційні в розмірі 1894,84 грн., 3% річних в розмірі 1906,17 грн., витрати на оплату послуг адвоката в розмірі 1000 грн., витрати по сплаті державного мита в розмірі 930 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу 118 грн.

Відповідач, Відкрите акціонерне товариство «Харківський тракторний завод ім. С.Орджонікідзе», з рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 12 лютого 2007 року по справі № 21/543-06 в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 1894,84 грн. та 3% річних у сумі 1906,17 грн. та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову в цій частині відмовити. В апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що рішення місцевого господарського суду в оскаржуваній частині прийняте при неповному з’ясуванні обставин справи, та не відповідає фактичним обставинам. Свої вимоги відповідач обгрунтовує тим, що нарахування штрафних санкцій: річних та інфляційних позивачем здійснено в порушення вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», оскільки відносно відповідача порушена процедура банкрутства та ухвалою господарського суду Харківської області від 21.12.2006 року введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Відповідач вважає, що судом при стягненні оскаржуваних сум не було враховано, що нормами зазначеного Закону передбачено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються штрафні санкції. Крім того, на думку відповідача, позивачем неправомірно здійснено нарахування інфляційних та річних за період з 01.03.2006 р. по 15.11.2006 р., оскільки він отримав вимогу про оплату боргу лише 07.11.2006 року. Таким чином, як вважає відповідач, позивач самостійно визначив відповідачу новий строк виконання обов‘язку по оплаті виконаних робіт моментом пред‘явлення вимоги.

Позивач, Харківський лікувально-трудовий профілакторій Управління Державного Департаменту України з питань виконання покарань в Харківській області, відзиву на апеляційну скаргу не надав, в судовому засіданні представник позивача заперечував проти апеляційної скарги відповідача, вважає рішення господарського суду Харківської області по даній справі законним та обгрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу відповідача - без задоволення. Позивач вважає, що судом повно та всебічно досліджені всі обставини справи, та всі необхідні докази. Як пояснив представник позивача у судовому засіданні, ним не змінювалися строки оплати, передбачені договором, оскільки така зміна можлива лише за згодою обох сторін. Представник позивача зазначив, що вимога, про яку вказує позивач, є лише способом нагадування відповідачу про наявну у нього заборгованість, та, як зазначає представник позивача, на адресу відповідача такі нагадування направлялися неодноразово.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі доводи відповідача, заслухавши у судовому засіданні пояснення уповноважених представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне:

звертаючись до місцевого господарського суду  з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості позивач посилався на те, що між сторонами на протязі  2004-2005 років існували договірні стосунки, згідно до яких позивач виконав роботи силами спецконтингенту на підприємстві відповідача, а відповідач свої зобов’язання по оплаті виконав лише частково, що підтверджується як актами виконаних робіт, так і актами звірки між сторонами. У зв‘язку з несвоєчасним виконанням відповідачем своїх зобов‘язань по договору позивачем нараховані інфляційні та річні.

Задовольняючи позовні вимоги позивача місцевий господарський суд посилався на підтвердженість позовних вимог матеріалами справи та відповідність їх нормам чинного законодавства.

Як встановлено із матеріалів справи, 27 грудня 2004 року між сторонами по справі було укладено договір № 4/21  на виконання робіт виробничого характеру на об’єктах ВАТ «Харківський тракторний завод ім. С.Орджонікідзе». Відповідно до умов договору позивач зобов'язався виконувати на об’єктах замовника роботи виробничого характеру в період з 01 січня 2005 року по 31 грудня 2005 року силами спецконтингенту з оплатою виконаних робіт за кожний відпрацьований місяць.

П. 3.2 зазначеного договору встановлено, що замовник гарантує оплату виконаних спецконтингентом робіт згідно тарифних ставок, діючих на конкретних місцях підприємства «замовника», тобто відповідача.

П. 4.4 договору сторонами передбачено, що оплата за виконання виконавцем роботи перелічується на розрахунковий рахунок виконавця не пізніше 10-го числа наступного за звітним місяця.

До матеріалів справи позивачем надані акти виконаних робіт від 30.12.2005 року, 30.11.2005 року, 31.10.2005 року, 30.09.2005 року, 31.08.2005 року, 29.07.2005 року, 30.06.2005 року, 31.05.2005 року, 29.04.2005 року, 31.03.2005 року, які підписані обома сторонами та свідчать про виконання робіт та прийняття їх відповідачем. В актах виконаних робіт є посилання на номер договору, в них зазначена сума виконаних робіт за кожен місяць. Всього, згідно з актами виконаних робіт, вартість виконаних робіт складає 585080,19 грн.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов‘язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться.

Ч. 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов‘язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, з урахуванням умов договору та норм чинного законодавства оплата виконаних робіт відповідачем повинна бути здійснена: по акту виконаних робіт від 30.12.2005 року – не пізніше 10.01.2006 року, від 30.11.2005 року – не пізніше 10.12.2005 року, від 31.10.2005 року – не пізніше 10.11.2005 року, від 30.09.2005 року – не пізніше 10.10.2005 року , від 31.08.2005 року – не пізніше 10.09.2005 року, від 29.07.2005 року – не пізніше 10.08.2005 року, від 30.06.2005 року – не пізніше 10.07.2005 року, від 31.05.2005 року – не пізніше 10.06.2005 року, від 29.04.2005 року – не пізніше 10.05.2005 року, від 31.03.2005 року – не пізніше 10.04.2005 року.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що невиконання або виконання зобов‘язання з порушенням умов, визначених змістом зобов‘язання, є порушенням зобов‘язання.

Матеріали справи свідчать, що відповідач належним чином не виконав умови договору щодо оплати виконаних робіт, оскільки у встановлені договором строки повністю не сплатив вартість виконаних позивачем робіт. Станом на 01.03.2006 р. у відповідача рахується заборгованість перед позивачем у розмірі 89198,99 грн. Відповідна заборгованість підтверджується залученими до матеріалів справи актами звірки взаємних розрахунків від 01.11.2006 р. та від 01.01.2007 р.

Таким чином, як встановлено із матеріалів справи, відповідач є таким, що порушив зобов‘язання перед позивачем по оплаті 89198,99 грн., у зв‘язку з чим місцевим господарським судом правомірно задоволені позовні вимоги позивача в частині стягненння основного боргу по договору. Колегія суддів зазначає, що відповідач у цій частині позовних вимог рішення суду не оскаржує.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов‘язання, на вимогу кредитра зобов‘язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як свідчать матеріали справи, позивачем нараховані інфляційні в розмірі 1894,84 грн. та 3 % річних в розмірі 1906,17 грн. за період з 01.03.2006 року по 15.11.2006 року, тобто, за менший період, ніж це передбачено Законом та умовами договору. Розрахунок процентів річних та інфляційних втрат здійснений вірно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом правомірно задоволені позовні вимоги позивача в частині стягнення інфляційних в розмірі 1894,84 грн. та 3 % річних в розмірі 1906,17 грн. за період з 01.03.2006 року по 15.11.2006 року.

Що стосується посилання відповідача введенння мораторію на задоволення вимог кредиторів, колегія суддів зазначає, що:

по-перше, нарахування інфляційних та річних позивачем здійснено за період з 01.03.2006 року по 15.11.2006 року, тобто, за період, що передував введеню мораторію (21.12.2006 р.);

по-друге: інфляційні та річні не є неустойкою (штрафом, пенею) та іншими штрафними санкціями, нарахування яких заборонено Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Що стосується посилання відповідача на вимогу позивача від 06.11.2006 року, колегія суддів зазначає, що наявність такої вимоги не може змінювати умов договору щодо строків проведення розрахунків та норм чинного законодавства (в тому числі ЦК України) щодо визначення строків проведення розрахунків та правової природи інфляційних та річних.

Із врахуванням вимог ст. ст. 44, 49 ГПК України, місцевим господарським судом обгрунтовано на відповідача покладені витрати по сплаті держмита, на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та на оплату послуг адвоката, оскільки ці витрати підтверджені належними документами та позовні вимоги позивача задоволені у повному обсязі. Позивачем до  матеріалів справи доданий договір № 1/03-11 від 03.11.2006 року про надання адвокатських послуг з представництва у господарському процесі, відповідно до умов якого розмір винагороди адвоката складає 1000 грн., платіжними дорученнями № 56 від 30 січня 2007 року та № 57 від 30 січня 2007 року підтверджений факт сплати позивачем послуг адвоката у розмірі 1000 грн.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача у зв’язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю і відсутністю фактів, які б підтверджували наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення. Твердження відповідача, викладені ним в апеляційній скарзі, зроблені при довільному трактуванні норм діючого законодавства і дійсних обставин справи,  на їх підтвердження не надано відповідно до ст. 33, 36 ГПК України  доказів з посиланням на конкретні норми матеріального та процесуального права які б могли бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

На цій підставі колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Харківської  області  від  12 лютого 2007 року у справі  № 21/543-06 прийнято без порушень норм матеріального  та процесуального права, які б могли бути підставами для його скасування, воно обґрунтоване, прийняте при всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи, яким суд надав відповідну правову оцінку.

З огляду на зазначене та керуючись ст. ст.  99, 101, 102, п.1 ст. 103, ст. 105 ГПК України,

постановила:

Рішення господарського суду Харківської області від 12лютого 2007 року у справі  № 21/543-06  залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення

Головуючий суддя

Судді