ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

26.02.07
Справа  № 05/85-2А

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючої судді                                              Орищин Г.В.

суддів                                                                  Дубник О.П.

Якімець Г.Г.

розглянув
апеляційну
скаргу підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1 б/н і дати

на
постанову господарського суду Волинської області від 07.12.2006 року

у
справі № 05/85-2А

за
позовом підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до
відповідача Ратнівської міжрайонної державної податкової інспекції, смт.Ратне
(далі -МДПІ)

про
визнання
нечинним рішення Ратнівської МДПІ

За участю представників сторін:

від скаржника -не з»явився

від відповідача -Луцик
А.А. -держ. податк. інспектор з юр. роб.

Оскільки скаржником подано клопотання про розгляд справи без його
участі,

судова колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за
відсутності його представника. Права і обов'язки сторін, передбачені
ст.ст.49,51 КАС України, представнику податкового органу роз'яснено.

Постановою господарського суду Волинської області від 07.12.2006
року у справі №05/85-2А (суддя Бондарєв С.В.) відмовлено в позові підприємцю
ОСОБА_1, АДРЕСА_1 про визнання нечинним рішення Ратнівської МДПІ від 21.08.2006
р. НОМЕР_1. Дана постанова мотивована судом тим, що податковим органом
правомірно застосовано до позивача штрафні (фінансові) санкції в розмірі
40464,73 грн., оспорюване рішення відповідає вимогам чинного законодавства,
оскільки позивачем не доведено факту зарахування ввезених валютних коштів на
банківський рахунок чи в касу позивача в погашення валютної заборгованості.

Позивач у справі - підприємець ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на
згадану постанову  господарського суду,
оскільки, на його думку, господарським судом не взято до уваги, що надходження
коштів на територію України за поставлені на експорт яблука підтверджуються
наявними в матеріалах справи митними деклараціями та актами взаєморозрахунків,
проведених з підприємцем ОСОБА_2 і ТзОВ «Мультифрутімпорт». Тому, вважає
скаржник, кошти за яблука надійшли на митну територію України у строки,
встановлені ст.1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній
валют».

Відповідач з вимогами скаржника не погоджується з підстав,
викладених у  запереченнях на апеляційну
скаргу (а.с.155-157) та в усних поясненнях в судовому засіданні.

При розгляді матеріалів справи та апеляційної скарги судовою
колегією  встановлено наступне:

За результатами проведеної Ратнівською МДПІ виїзної позапланової
перевірки

приватного підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог валютного
та іншого законодавства за період з 01.12.2005 р. по 26.05.2006 р.,  30 травня 2006 року складено акт за НОМЕР_2 ,
яким встановлено порушення ст.1 Закону України «Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті»- існування у підприємця простроченої
дебіторської заборгованості станом на 31.05.2006 р. по контракту НОМЕР_3 від
07.12.2005 р. в сумі 4608 дол. США, по контракту НОМЕР_4 від 07.12.2005 р. в
сумі 101376 дол. США; а, також, порушення ст.9 Декрету Кабінету Міністрів
України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», п.1 Указу
Президента України «Про невідкладні заходи щодо повернення в Україну валютних
цінностей, що незаконно знаходяться за межами України»- не задекларовано
валютні цінності, які перебувають за межами України.

На підставі
вказаного акту перевірки 09.06.2006 року податковим органом прийнято рішення за
НОМЕР_5, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі
40464,73 грн. За результатами адміністративного оскарження вищевказаного
рішення, подані підприємцем ОСОБА_1 скарги залишено без задоволення, 21.08.2006
р. прийнято рішення НОМЕР_1, яке є предметом оспорювання.

Заслухавши
пояснення представника відповідача, оцінивши подані сторонами докази на
відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія
відзначає наступне:

Відповідно до ст.7 Декрету Кабінету Міністрів України „ Про
систему валютного регулювання і валютного контролю" у розрахунках між
резидентами та нерезидентами в межах торговельного обороту використовується як
засіб платежу іноземна валюта. Такі розрахунки здійснюються лише через
уповноважені банки.

Згідно статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків
в іноземній валюті»виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню
на їх валютні рахунки в уповноважених банках у терміни виплати заборгованостей,
зазначені в контрактах, але не пізніше 90 календарних днів з дати митного
оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що
експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності
- з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт,
надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного
терміну потребує індивідуальної ліцензії Національного банку України.

Відповідно до ст.4 вищевказаного Закону, порушення резидентами
термінів, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення
пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка від суми неодержаної
виручки (митної вартості недопоставленої продукції) в іноземній валюті,
перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку
України на день виникнення заборгованості.

Здійснення розрахунків між резидентами і нерезидентами в межах
торговельного обороту у валюті України допускається за умови одержання
індивідуальної ліцензії Національного банку України.

Згідно пункту 4.4 Інструкції "Про затвердження Правил
використання готівкової іноземної валюти на території України",
затвердженою Постановою Правління Національного банку України від 15.04.1998
року за № 245/2685, уповноважений банк може приймати від повноважного
представника нерезидента - суб'єкта
підприємницької діяльності в касу (для подальшого зарахування на
розподільчий рахунок в іноземній валюті, відкритим банком резиденту - суб'єкту
підприємницької діяльності, готівкову вільно конвертовану валюту в сумі, що не
перевищує 10000 (десять тисяч) доларів США або
еквівалент цієї суми в іншій вільно конвертованій валюті за офіційним курсом
гривні до іноземних валют, установлених Національним банком України на день
здійснення операції, за наявності:

а) експортного договору (контракту) резидента, в якому передбачено
повну або часткову оплату нерезидентом продукції, виконаних робіт, отриманих
послуг у готівковій вільно конвертованій іноземній валюті. При цьому загальна
сума, прийнята за одним договором (контрактам), не може перевищувати 10000
(десять тисяч) доларів США або еквівалент цієї суми в іншій вільно
конвертованій валюті за офіційним курсом гривні до іноземних валют,
установленим Національним банком України на день здійснення операцій;

б) оригіналу митної декларації про ввезення повноважним
представником нерезидента - суб'єкта підприємницької діяльності в Україні
вільно конвертованої іноземної валюти або довідки про зняття повноважним
представником нерезидента -суб'єкта підприємницької діяльності іноземної валюти
з картрахунку нерезидента  за допомогою
платіжної картки міжнародних платіжних систем через уповноважений банк. У
митній декларації робиться відмітка уповноваженого банку про зарахування
готівкової іноземної валюти на розподільчий рахунок в іноземній валюті,
відкритий цим банком резиденту - суб'єкту підприємницької діяльності. Копія
митної декларації з зазначеною відміткою або довідка про виплату уповноваженим
банком (касою або пунктом обміну іноземної валюти) іноземної валюти з
картрахунку нерезидента залишається в уповноваженому банку.

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів
справи, підприємцем ОСОБА_1 укладено контракти з приватним підприємцем ОСОБА_2
(Росія) НОМЕР_3 від 07.12.2005 р. загальною вартістю 240000 дол. США та з ТзОВ
«Мультифрутімпорт»(Росія) від 07.12.2005 р. НОМЕР_4 загальною вартістю 120000
дол. США на поставку свіжих яблук по ціні 0,24 дол. США за 1 кг.

Пунктом 4.1 цих контрактів передбачено, що оплата здійснюється
протягом 25 днів після ввозу товару на митну територію Росії.

Відповідно до п.4.2 контрактів вказано, що оплата проводиться
банківським переказом в доларах США на рахунок «Поставщика»(ПП ОСОБА_1) по
вказаних ним реквізитах, або за готівку в українських гривнях в касу «Поставщика».

Станом на 30.05.2006 р. оплата за відвантажену продукцію на
валютний рахунок підприємця не надходила.

01.12.2006 року підприємець ОСОБА_1 відкрив валютний рахунок (в
доларах США) за НОМЕР_6, про що 02.12.2005 р. було повідомив Ратнівську МДПІ.
Індивідуальної ліцензії Національного банку України для здійснення розрахунків
у валюті України при проведенні перевірки та господарському суду підприємцем
ОСОБА_1 представлено не було.

Рух валютних коштів, які згідно наданих вантажно-митних декларацій
(далі - ВМД) були ввезені на територію України в подальшому прослідкувати
неможливо, так як позивачем не представлено доказів зарахування коштів як на
банківський рахунок, так і в касу. Факту зарахування грошових коштів в касу
підприємця (як стверджує позивач) встановити неможливо через відсутність книги
обліку доходів та витрат, ведення якої передбачено для суб'єктів малого
підприємництва, які перебувають на спрощеній системі оподаткування, згідно
Указу Президента України від 03.07.1998 року №727/98 „Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва". В
звіті за четвертий квартал 2005 року підприємець ОСОБА_1 зареєстрував 10 000
грн. обсягу виручки від реалізації товарів, в першому кварталі 2006 року
зареєстрував 52 000 грн., сума ввезених валютних коштів становить 511 948,80
грн., що також не підтверджує зарахування коштів в касу.

Тому, судова колегія погоджується з твердженням податкового
органу, що дані ВМД не можуть бути доказом здійснення розрахунку та поступлення
валютної виручки по даних контрактах.

По факту неповернення валютної виручки підприємцем ОСОБА_1 слідчим
слідчого відділу податкової міліції Державної податкової адміністрації у
Волинській області Шелепіним С.С. відкрито кримінальну справу, що підтверджується
постановою від 10.08.2006 року за № 55-041-06 (а.с.98).

Таким чином,
оскільки скаржником, в порушення ч.1 ст.71 КАС України, не доведено ні суду
першої, ні апеляційної інстанцій підставності заявлених вимог, господарським
судом правомірно відмовлено в задоволенні позову.

З огляду на
викладене, судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваної
постанови, як такої, що прийнята у відповідності з вимогами чинного
законодавства, на підставі фактичних обставин і матеріалів справи.

Отже, керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, п. п. 6
і 7 р.YІІ Кодексу адміністративного судочинства України, -

Львівський апеляційний
господарський суд  У Х В А Л И В :

Постанову господарського суду
Волинської області від 07.12.2006 р. у справі

№ 05/85-2А залишити без змін, апеляційну скаргу приватного
підприємця ОСОБА_1 - без задоволення.

Дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може
бути

оскаржена в касаційному порядку, у відповідності із ст.ст.211, 212
КАС України.

Справу повернути в
господарський суд Волинської області.

головуючий суддя
Г.В. Орищин

судді
О.П.
Дубник

Г.Г. Якімець