ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2007 р.
№ 4/131/05-нр

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Самусенко С.С. –головуючого,

Дунаєвської Н.Г.,

Кота О.В.,

розглянувши  матеріали касаційної скарги

Дочірньої компанії “Газ України” НАК “Нафтогаз України”

на рішення
господарського суду Миколаївської області
від 12 лютого 2007 року

у справі
№ 4/131/05-НР

господарського суду
Миколаївської області

за позовом
Дочірньої компанії “Газ України” НАК “Нафтогаз України”

до
ВАТ “Миколаївська теплоелектроцентраль”

про
стягнення 901 645 грн. 78 коп.

за зустрічним позовом
ВАТ “Миколаївська теплоелектроцентраль”

до
Дочірньої компанії “Газ України” НАК “Нафтогаз України”

про
стягнення 1 443 936 грн. 63 грн.

за участю представників сторін

від позивача –Тютюнник С.В.,
від відповідача –Ходикін М.М.

ВСТАНОВИВ:

Постановою Вищого господарського суду України від 24.01.2006 у справі №4/131 скасовано рішення господарського суду Миколаївської області від 05.05.2005, яким позовні вимоги ДК “Газ України” НАК “Нафтогаз України” задоволено частково та стягнуто з ВАТ “Миколаївська ТЕЦ” 175 929 грн., 50 коп. основного боргу, 21 087 грн. 71 коп. збитків від інфляції, 38 356 грн. 02 коп. –3% річних, а також постанову Одеського апеляційного господарського суду від 06.09.2005, якою рішення господарського суду Миколаївської області змінено, позов задоволено частково та стягнуто з ВАТ “Миколаївська ТЕЦ” 175 929 грн. 50 коп. основного боргу, 21 087 грн. 71 коп. інфляційних витрат, справу передано на новий розгляд до господарського суду Миколаївської області.

Під час нового розгляду справи ДК “Газ України” НАК “Нафтогаз України” подало до господарського суду Миколаївської області пояснення, в якому вказало, що в процесі розгляду справи ВАТ “Миколаївська теплоелектроцентраль” був погашений борг за договором на постачання природного газу № 06/03-595-ТЕ-22 від 24.01.2003, тобто зобов’язання по сплаті основного боргу за договором ВАТ “Миколаївська теплоелектроцентраль” виконані, решта позовних вимог ДК “Газ України” НАК “Нафтогаз України” залишається без змін.

ВАТ “Миколаївська теплоелектроцентраль” звернулось до господарського суду Миколаївської області із зустрічною позовною заявою, у якій просить стягнути з ДК “Газ України” НАК “Нафтогаз України” борг в сумі 1 443 936 грн., 63 коп. з огляду на безпідставність отримання зазначеної суми в результаті неправильних розрахунків за договором № 06/03-595-ТЕ-22 від 24.01.2003.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 12.02.2007 у справі № 4/131/05-НР  (суддя Фролов В.Д.)   у  задоволенні позовних вимог ДК “Газ України” НАК “Нафтогаз України” про стягнення 901 645 грн. 78 коп., з яких 279 961 грн. 72 коп. –пеня, 383 352 грн. 47 коп. –інфляційні, 126 546 грн. 53 коп. –3 % річних, 11 785 грн. 06 коп. –штраф, відмовлено, у задоволенні зустрічних позовних вимог ВАТ “Миколаївська теплоелектроцентраль” про стягнення 1 443 936 грн. 63 коп. також відмовлено.

У касаційній скарзі ДК “Газ України” НАК “Нафтогаз України” просить скасувати рішення господарського суду Миколаївської області від 13 липня 2005 року у справі № 4/131 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ДК “Газ України” НАК “Нафтогаз України” в повному обсязі з посиланням на ст.ст. 42, 43, 47, 32, 33, 84 ГПК України, ст.ст. 229, 230, 231, 232 ГК України, ст.ст. 525, 526, 623, 625 ЦК України.

Вищим господарським судом України ухвалою від 17.04.2007 у справі №4/131/05-НР порушено касаційне провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно статті 1117 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про  достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

За встановленими місцевим господарським судом обставинами справи позовні вимоги ДК “Газ України” НАК “Нафтогаз України” обґрунтовано неналежним виконанням ВАТ “Миколаївська теплоелектроцентраль” умов договору № 06/03-595 ТЕ-22 від 24.01.2003 на поставку природного газу для вироблення теплової енергії для потреб населення, бюджетних установ та організацій в частині своєчасної оплати поставленого газу протягом січня – квітня та жовтня –грудня 2003 року.

В процесі розгляду справи відповідачем ВАТ “Миколаївська теплоелектроцентраль” був погашений основний борг за договором на постачання природного газу № 06/03-595-ТЕ-22 від 24.01.2003.

Місцевим господарським судом встановлено, що відповідно до п.6.1 договору оплата здійснюється відповідачем грошовими коштами шляхом перерахування 100% вартості обсягів газу, що запланований для поставки за п`ять банківський днів до початку місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично спожиті обсяги газу здійснюється на підставі акту приймання-передачі газу до 6 числа, наступного за звітним.

Суд визначив, що спір виник, оскільки в результаті неправильних розрахунків сторони не дійшли згоди щодо заборгованості за отриманий в 2003 році природний газ.

Місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, встановив безпідставність нарахування позивачем ВАТ “Миколаївська теплоелектроцентраль” господарсько-правових санкцій.

Колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з рішенням господарського суду першої інстанції, зокрема, з огляду на наступне.

Згідно умов п.1.3 договору № 06/03-595 ТЕ-22 від 24.01.2003 газ, що постачається за даним договором, використовується покупцем виключно для вироблення теплової енергії для потреб населення, бюджетних установ та організацій.

Судом встановлено, що позовні вимоги ґрунтуються на договорі №06/03-595 ТЕ-22 від 24.01.2003,  предметом якого є постачання природного газу  для вироблення теплової енергії для потреб населення.

Суми пені, штрафу, інфляційних нарахувань на суму боргу та 3% річних нараховані позивачем без врахування законодавства, діючого як на дату укладення договору №06/03-595 ТЕ-22 від 24.01.2003 так і в період виникнення спірних правовідносин.

У цей період був чинним ЦК УРСР, статтею 214 якого передбачена відповідальність боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання у вигляді обов`язку сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 3% річних, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Прикінцевими положеннями Закону України “Про внесення зміни до статті 214 Цивільного кодексу Української РСР” від 8 жовтня 1999 року №1136-ХГУ, яким зазначена стаття викладена в новій редакції, передбачено, що цей Закон не поширюється на правовідносини, що виникають з прострочення виконання грошового зобов`язання, пов`язаного з оплатою населенням комунальних послуг.

Статтею 1 Закону України “Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію” від 20 лютого 2003 року №5 54-1V передбачено, що заборгованість з квартирної плати та плати за комунальні послуги (водо-, тепло-, газопостачання, послуги водовідведення, електроенергію, вивезення побутового сміття та рідких нечистот) наймачів жилих приміщень та власників жилих будинків або квартир, яка склалася на дату набрання чинності цим Законом перед надавачами житлово-комунальних послуг, реструктуризується на термін до 60 місяців залежно від суми боргу та рівня доходів громадян на дату реструктуризації. Статтею 5 цього Закону встановлено, що на суму реструктуризованої заборгованості не нараховується пеня житлово-комунальним підприємствам на їхню заборгованість перед постачальниками енергоносіїв, інших матеріальних цінностей, що використовуються для надання послуг.

Враховуючи положення пункту 5 розділу IX “Прикінцеві положення” Господарського кодексу України, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову в частині вимог щодо стягнення штрафних санкцій за порушення грошових зобов`язань, нарахованих на підставі частини 2 статті 231 Господарського кодексу України.

Положення Господарського кодексу України щодо відповідальності за порушення господарських зобов’язань, вчинені до набрання чинності відповідними положеннями цього Кодексу, стосовно відповідальності учасників господарських відносин підлягають застосуванню якщо вони пом’якшують відповідальність за вказані порушення.

В даному випадку відсутні підстави застосовувати до спірних правовідносин сторін норму щодо відповідальності у вигляді 7 відсотків штрафу за пунктом 2 статті 231 Господарського кодексу України, оскільки положення статті 231 ГК України не поширюються на спірні правовідносини,  що виникли до набрання чинності цим кодексом, тому у задоволенні позову про стягнення штрафу правомірно відмовлено.

Також, слід  враховувати, що до позовних вимог про стягнення пені має застосовуватися скорочений строк позовної давності в шість місяців за п.1 ч.1 ст.72 ЦК УРСР, який діяв на дату укладення договору №06/03-595 ТЕ-22 від 24.01.2003.

Касаційна інстанція враховує, що місцевим господарським судом встановлено, що вимоги ДК “Газ України” НАК “Нафтогаз України” про стягнення 279 961 грн. 72 коп. пені, 383 352 грн. 47 коп. інфляційних, 126 546 грн. 53 коп. –3 % річних, 11 785 грн. 06 коп. –штрафу є безпідставними, оскільки сума боргу вже була перерахована.

Враховуючи встановлені у даній справі обставини та вищенаведені положення законодавства, оскільки місцевий господарський суд встановив безпідставність нарахування позивачем ВАТ “Миколаївська теплоелектроцентраль” господарсько-правових санкцій, колегія суддів погоджується з рішенням місцевого господарського суду про відмову у позові про стягнення пені, штрафу, інфляційних нарахувань та 3% річних.

Стосовно зустрічних позовних вимог ВАТ “Миколаївська теплоелектроцентраль” про стягнення з ДК “Газ України “НАК “Нафтогаз України” 1443936 грн. 63 коп., набутих за твердженням ВАТ “Миколаївська теплоелектроцентраль” без достатньої правової підстави в результаті неправильних розрахунків за договором № 06/03-595-ТЕ-22 від 24.01.2003, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновком господарського суду першої інстанції і вважає, що для задоволення зустрічних позовних вимог немає підстав, оскільки місцевим господарським судом встановлено відсутність доказів, що підтверджують цей факт.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна  скарга   залишається  без  задоволення,  оскільки  суд  касаційної  інстанції  визнає,  що рішення місцевого господарського суду  у  даній справі прийняте з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, відповідає обставинам справи, є вірним і справедливим по суті.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ДК “Газ України” НАК “Нафтогаз України” на рішення господарського суду Миколаївської області від 12.02.2007 у справі № 4/131/05-НР залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Миколаївської області від 12.02.2007 у справі №4/131/05-НР залишити без змін.

Головуючий суддя                                                                             С. Самусенко

Судді:                                                                                                    Н.Дунаєвська                                                                                                                                                                                                                                                                                 О. Кот