СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.07                                                                                 Справа № 15/580.

Суддя Пономаренко Є.Ю., розглянувши матеріали справи за позовом

Малого приватного підприємства «Трансмет», м. Ровеньки Луганської області

до Відкритого акціонерного товариства «Краснодонвугілля», м. Краснодон Луганської області

про стягнення 61 210 грн. 27 коп.

За участю представників сторін:

від позивача - від позивача –Бузовський І.М., довіреність № б/н від 01.12.06

від відповідача –Грінкіна Д.Ю. –помічник директора по прав. питань, довіреність №50 від 15.01.07., Шрамко Л.К. –ек.-претенз., довіреність № 23 від 03.01.07.;

До початку слухання справи по суті не заявлено вимогу про фіксування  судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв’язку з чим відповідно до ст. ст. 4-4, 81-1 Господарського процесуального кодексу України таке фіксування судом не здійснювалося.

Суть спору: позивачем заявлено вимоги про застосування до правочину поставки лісоматеріалів, що відбулася в серпні 2001р. наслідків нікчемного правочину, а саме стягнення з відповідача:

- вартості одержаного товару у сумі 33067 грн. 20 коп.;

- доходів, які міг би реально одержати за звичайних обставин позивач, якби його право не було порушене відповідачем в сумі 12 769 грн. 00 коп.;

- збитків від інфляції на упущену вигоду в сумі 5 681 грн.42 коп.;

- сплаченого на виконання домовленості в 2001 році залізничного тарифу з урахуванням ПДВ у сумі 6 708 грн. 00 коп.;

- збитків від інфляції на сплачений залізничний тариф з урахуванням ПДВ у сумі 2 984 грн.65 коп.

Позовна вимога обґрунтовується позивачем тим, що з моменту фактичного виникнення господарських відносин між сторонами, дії відповідача були охоплені умислом, на неправомірне заволодіння майном позивача, а тому відповідно до ст. 228 Цивільного кодексу України  правочин з поставки лісоматеріалів є нікчемним, як такий, що порушує публічний порядок через те, що він був  спрямований на незаконне заволодіння майном позивача. За таких доводів позивач просить застосувати заявлені за позовом наслідки недійсного правочину.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представники відповідача проти позову заперечили з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву № 12/127 від 16.01.07р. та запереченні на позовну заяву від01.02.2007р. №12/552.

Розглянувши матеріали справи, додатково надані документи, вислухавши представників сторін, суд встановивши фактичні обставини справи суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Між малим приватним підприємством «Трансмет», як продавцем та державним відкритим акціонерним товариством «Краснодонвуглепоставка», правонаступником якого є підприємство відповідача у справі, як покупцем 28.09.2001р. укладено договір №120/09-КУП купівлі-продажу лісу пиловочного хвойних порід.

До укладення вказаного договору ДВАТ «Краснодонвуглепоставка»одержало лісоматеріали хвойних порід у п’яти залізничних вагонах №№32361136, 32361138, 32361139, 32361140, 32361141, про що складено квитанції про прийняття вантажу та акт приймання-передачі від 10.09.2002р. Сторони не надали доказів підписання даного акту не уповноваженими особами.

Позивач вважає,  що при укладенні правочину з поставки лісоматеріалів за вказаними 5 вагонами відповідач мав умисел, на неправомірне заволодіння майном позивача. Виходячи з наведених доводів, позивач вважає даний правочин нікчемним з посиланням на ст. 228 Цивільного кодексу України, тобто  як такий, що порушує публічний порядок через те, що він був спрямований на незаконне заволодіння майном позивача.

При вирішенні питання щодо застосування наслідків нікчемного правочину необхідно дійти висновку про те що такий правочин є дійсно нікчемним.

Обставини, якими позивач мотивує укладення правочину, який вважає нікчемним, існували у 2002році.

Цивільний кодекс України, на положення якого щодо нікчемності правочину посилається позивач, набрав чинності з 1 січня 2004р. згідно ч.1 Прикінцевих та перехідних положень.

Відповідність чи невідповідність угоди (правочину) вимогам законодавства має оцінюватися стосовно законодавства, яке діяло на момент укладення спірної угоди.

Позивачем не доведено укладення нікчемного правочину за законодавством, що діяло на час вчинення такого правочину, а саме за Цивільним кодексом УРСР. Цивільний кодекс УРСР взагалі не передбачав такого поняття як нікчемний правочин та підстав визнання угоди нікчемною. Відповідно до ст. 48 Цивільного кодексу Української РСР угода, що  не  відповідає  вимогам   закону підлягала визнанню недійсною.

Навіть доводи позивача, які мотивуються нормами Цивільного кодексу України щодо нікчемності правочину не є обґрунтованими з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ст. 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Позивач не довів належними засобами доказування наявність при вчиненні правочину умислу відповідача (посадових осіб відповідача) на незаконне заволодіння майном позивача. Лист відповідача від 26.05.2005р. на який посилається позивач обґрунтування своїх доводів про наявність такого протизаконного умислу не є належним доказом, що свідчить про наявність у відповідача на час вчиненні правочину умислу на незаконне заволодіння майном позивача.

У зв’язку з тим, що суд дійшов висновку про недоведеність вчинення між сторонами нікчемного правочину відсутні підстави для задоволення позову про застосування наслідків нікчемного правочину.

Позивачем взагалі не доведено правову природу правочину, який він вважає нікчемним.

Позивач не позбавлений був права на звернення до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів в інший встановлений законом спосіб виходячи з поставки лісу.

Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати у складі: державного мита у сумі 612 грн. 10 коп., а також витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 грн. покладаються на позивача.

Згідно ч.2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні за згодою присутніх представників сторін оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 49, 82, 84, 85  Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати у складі: державного мита у сумі 612 грн. 10 коп., а також витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 грн. покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Рішення підписане 19.02.2007р.

Суддя

Є.Ю.Пономаренко