ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2007 р.
№ 20/549

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Козир Т.П. - головуючого, Плюшка І. А., Шевчук  С.Р.,

за участю представника позивача –Попова А.С. дов. від 23.08.2006 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві касаційну скаргу ПП "Фор-саж" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 13 лютого 2007 року у справі господарського суду м. Києва за позовом ПП "Фор-саж" до ТОВ "Август-авто" про стягнення боргу,

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2006 року ПП "Фор-саж"  звернулось до суду з позовом до ТОВ "Август-авто" про стягнення 2 077,95 грн. боргу.

Позовні вимоги обґрунтовувались неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором №25/К від 1 жовтня 2004 року.

Рішенням господарського суду м. Києва від 16 листопада 2006 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 13 лютого 2007 року рішення суду залишено без зміни.

Рішення та постанова мотивовані тим, що строк виконання відповідачем зобов’язання по оплаті одержаного товару не настав.

У касаційній скарзі ПП "Фор-саж" просить скасувати рішення господарського суду м. Києва від 16 листопада 2006 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 13 лютого 2007 року і постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПП "Фор-саж".

Стверджує, що судами порушено положення ст. 526 ЦК України та невірно застосовано до спірних правовідносин ч. 2 ст. 530 ЦК України.

У судове засідання представник відповідача не з’явився.

Враховуючи, що про час і місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином, суд вважає за можливе розглянути касаційну скаргу за відсутності представника ТОВ «Август –авто».

Вислухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи касаційної скарги, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Судами встановлено, що 1 жовтня 2004 року між позивачем та відповідачем укладено договір поставки № 25/К.

Відповідно до умов даного договору позивач зобов'язався передати у власність відповідачу товар, а відповідач - приймати та оплачувати його в порядку та на умовах, визначених даним договором.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що відповідач повинен був розраховуватись за отриманий товар щотижнево протягом трьох банківських днів по закінченню тижня, протягом якого проводилась реалізація товару в торгівельній мережі відповідача, у розмірі реалізованого протягом тижня товару.

На виконання умов договору позивач у період з 4 жовтня 2004 року по 17 березня 2005 року здійснив поставку товару на суму 6 523,08 грн.

Відповідач оплатив вартість одержаного товару частково в сумі 3 398,15 грн. і частково повернув товар на суму 1046,98 грн.

В іншій частині відповідач за отриманий товар не розрахувався.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору …

Господарський суд першої інстанції ухвалами від 18 вересня 2006 року, 24 жовтня 2006 року, 7 листопада 2006 року вимагав від позивача надати докази пред'явлення відповідачу вимоги у розумінні ч. 2 ст. 530 ЦК України.

Необхідність пред'явлення відповідачу вимоги у розумінні ч. 2 ст. 530 ЦК України в своєму рішенні суд обґрунтував тим, що строк виконання відповідачем зобов'язання по оплаті одержаного товару визначений після здійснення відповідачем реалізації одержаного товару у власній торговельній мережі, а позивач в свою чергу не надав суду доказів реалізації товару відповідачем третім особам.

Відмовляючи в позові, суд виходив з того, що позивач не пред’явив вимогу про оплату у відповідності з приписом ч.2 ст.530 ЦК України.

Однак, з такими висновками суду погодитись не можна, оскільки судом встановлено, що позивач надав докази пред'явлення відповідачу вимоги про оплату одержаного товару 15 листопада 2006 року.

Проте, суди, в порушення вимог ст.ст. 38, 43, 65, 84, 105 ГПК України, не досліджували питання щодо виникнення обставин, передбачених п. 5.1 договору, а саме, чи виник у відповідача обов'язок оплати отриманого на реалізацію товару, зокрема, чи мав місце факт реалізації відповідачем отриманого товару третім особам, в яких обсягах і в які строки, чи складали сторони акт звірки розрахунків і з якими висновками, та відповідно не витребували відповідні розрахунково-касові, бухгалтерські та інші документи, які б свідчили про настання чи ненастання обставин, передбачених п. 5.1 договору.

Натомість, суд непереконливо послався на те, що позивач не надав доказів реалізації товару відповідачем третім особам, оскільки такі докази можуть бути подані лише особою, яка безпосередньо реалізувала товар, а саме відповідачем.

У відповідача ж вказані докази судом не витребовувались.

Враховуючи, що вказані обставини можуть суттєво вплинути на правильність юридичної оцінки обставин справи, судові рішення визнати законними не можна, тому вони підлягають скасуванню, а справа –передачі до місцевого господарського суду на новий розгляд в іншому складі суду.

Під час нового розгляду господарському суду необхідно врахувати наведене, витребувати необхідні для розгляду справи докази, встановити дійсні обставини справи і прийняти рішення відповідно до вимог закону.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 13 лютого 2007 року і рішення господарського суду м. Києва від 16 листопада 2006 року.

Справу передати до господарського суду м. Києва на новий розгляд в іншому складі суду.

Головуючий                                                                              Т.Козир

Судді                                                                                          І. Плюшко

С. Шевчук