СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

11 квітня 2007 року

Справа № 2-30/16920-2006

Севастопольський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Плута
В.М.,

суддів                                                                      Гонтаря
В.І.,

Щепанської О.А.,

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1,
довіреність НОМЕР_1;

відповідача: Ольховського
Романа Вікторовича, довіреність №
1/289   від 25.01.07;

розглянувши апеляційну скаргу
Суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_2 на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим
(суддя    Ловягіна Ю.Ю.) від 22.12.2006 у
справі № 2-30/16920-2006

за позовом           суб'єкта підприємницької діяльності  ОСОБА_2 (АДРЕСА_1)

до           товариства з обмеженою відповідальністю
"Південна мануфактура "Пролив" (вул. Кірова, 41,Керч,98312)

про стягнення 82948,64 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Автономної Республіки Крим від 22.12.2006 у справі № 2-30/16920-2006 позов
суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 до товариства з обмеженою
відповідальністю "Південна мануфактура "Пролив" про стягнення
82948,64 грн. задоволено частково.

Стягнуто з товариства з обмеженою
відповідальністю "Південна мануфактура "Пролив" на користь
суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 812,39 грн. річних, 4475,09 грн.
індексу інфляції, 852,87 грн. державного мита та 113,48 грн. витрат на
інформаційне-технічне забезпечення судового процесу.

В частині стягнення заборгованості
в сумі 80000,00 грн. та пені у сумі 1235,76 грн. провадження у справі
припинено.

В основу рішення покладено головний
висновок суду про те, що відповідачем зобов'язання за договором купівлі-продажу
НОМЕР_2 виконані були лише після звернення суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_2 до суду, а тому, суд припинив провадження в частині стягнення
заборгованості в сумі 80000,00 грн. на підставі п. п. 1 статті 80
Господарського процесуального кодексу України.

Стосовно стягнення суми індексу
інфляції, суд зазначив, що, оскільки позивачем допущено помилку у розрахунку
який наданий суду, то, задоволенню підлягає лише частина вимог яка відповідає
належному періоду.

Відносно вимог щодо стягнення пені
у сумі 1235,76 грн. судом провадження у справі припинено на підставі пункту 4
статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

В частині стягнення суми за надання
юридичних послуг суд зазначив, що з матеріалів справи не вбачається що ОСОБА_3
є адвокатом. Не підтверджений і факт надання послуг адвокатом ОСОБА_1 саме
суб'єкту підприємницької діяльності ОСОБА_2.

Не погодившись з цим судовим актом,
позивач звернувся до Севастопольського апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати частково, прийняти
нове рішення.

Апеляційна скарга мотивована тим,
що господарський суд неправомірно відмовив у задоволенні вимог щодо стягнення
суми за надання правових послуг адвокатом.

Так, позивач посилається на статті
49 Господарського процесуального кодексу України і зазначає, що подаючи позовну
заяву та під час розгляду судової справи в судове засідання представником
позивача адвокатом ОСОБА_1, яка безпосередньо приймала участь в судовому
засіданні, були надані належні документи, що підтверджують надання послуг
адвоката та проведення розрахунків саме в зв'язку з тим, що відповідач у справі
не виконав взяті на себе зобов'язання на час звернення до суду.

Позивач вважає, що висновок рішення
суду суперечить змісту статті 1000 Цивільного кодексу України та вказує, що
ОСОБА_3, діяла від імені та в інтересах суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_2, а тому мала право укласти договір доручення № 39 від 01.09.2006 року з
адвокатом ОСОБА_1 з наступним відшкодуванням відповідних витрат з винної
сторони у розумінні статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідач у судовому засіданні з
доводами апеляційної скарги не погодився, надав суду відзив на апеляційну
скаргу, вважає рішення господарського суду Автономної Республіки Крим законним
та обґрунтованим, підстав для його скасування не вбачає.

28 березня 2007 року у судовому
засіданні було оголошено перерву до 11 квітня 2007 року.

Повторно розглянувши справу у
порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши
матеріали справи на предмет правильності застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 підлягає
задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
14.12.2004 між суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_2 та товариством з
обмеженою відповідальністю „Південна мануфактура „Пролів” було укладено договір
НОМЕР_2, згідно з умовами якого продавець продасть та поставить покупцю, а
покупець прийме та оплатить харчову добавку цибулю сушену репчату (товар).

Відповідно до пунктів 3.1, 3.2.,
3.3. зазначеного договору загальна вартість договору становить 100000,00 грн.
Кількість партій товару в кілограмах буде зазначатися покупцем в кожній заявці.
Ціна одиниці товару за 1 кг. на день підписання угоди становить 12,50 грн. з
ПДВ.

На виконання умов договору
видатковою накладною НОМЕР_3 позивач поставив відповідачу товар на суму
57480,00 грн. (а. с. 12). Товар був одержаний ОСОБА_4 по довіреності НОМЕР_4
(а. с. 13).

Умовами договору також передбачено,
що покупець здійснює 100 % оплату продавцю за поставлений товар не пізніше
20-ти календарних днів від дати її поставки, згідно виставленого продавцем
рахунка - фактури.

Господарський суд першої інстанції
вірно визначив, що до даних правовідношень сторін підлягають застосуванню
загальні норми господарського права, а саме частини 1 статті 193 Господарського
кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України, відповідно до яких
зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших
вимог, що звичайно ставляться.

Обставини справи свідчать про те,
що відповідач вартість товару оплатив частково в сумі 23464,00 грн., борг за
неоплачений по договору товар становить 34016,0 грн.

Пунктом 11.1 договору передбачено,
що його дія становить до 14.12.2005.

Згідно накладних від НОМЕР_5 та
НОМЕР_6 суб'єкт підприємницької діяльності
ОСОБА_2 поставив товариству з обмеженою відповідальністю "Південна
мануфактура "Пролив" товар на суму 45984,00 грн. (а. с. 14, 16).
Товар був одержаний ОСОБА_5 за довіреністю НОМЕР_7(а. с. 15) та НОМЕР_8 (а. с.
17).

Статтею 530 Цивільного кодексу
України передбачено - якщо у зобов'язанні встановлений строк термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін)
виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який
час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня
пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору
або актів цивільного законодавства.

14.06.2006 позивач направив на
адресу відповідача претензію № 10 (а. с. 19) в якій просив оплатити товар до
14.07.2006.

Усього відповідач зобов'язаний
оплатити позивачу борг в сумі 80000,00 грн.

Господарським судом Автономної
Республіки Крим вірно встановлено, що відповідач оплатив позивачу
заборгованість лише після звернення позивача з позовом до суду, а тому в
частині стягнення 80000,00 грн. згідно норми п. п. 1 - 1 статті 80
Господарського процесуального кодексу України
провадження у справі підлягає припиненню.

Оскільки заявою від 04.11.2006
позивач відмовився від позову в частині стягнення пені в сумі 1235,76 грн.,
тому місцевий суд обґрунтовано припинив провадження у справі в цій частині
відповідно до пункту 4 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно пункту 2 статті 625
Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також
три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Матеріали справи також свідчать про
те, що позивачем були пред'явлені вимоги про стягнення 3 % річних за період з
15.07.2006 по 01.12.2006 у сумі 812,30 грн., (а. с. 5, 31). Даний розрахунок
перевіреній судовою колегією та вважається вірним, а тому підлягає задоволенню.

Стягнення індексу інфляції за
період з 15.07.2006 по жовтень 2006 року підлягає задоволенню лише в сумі
4475,09 грн., у зв'язку з припущенням позивачем арифметичної помилки.

При цьому, наявність даної помилки
сторонами не заперечується.

Відповідно до статті 44
Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються,
зокрема, з оплати послуг адвоката.

Матеріали справи містять заяву
суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_2 від 30.11.2006 № 128, в якій позивач просить стягнути з
відповідача 8294,00 грн. витрат на надання юридичних послуг.

Однак, суд першої інстанції, на
думку судової колегії, неправомірно відмовив у задоволенні цієї вимоги з огляду
на наступне.

На підтвердження обставин надання
юридичної допомоги позивач надав суду договір доручення НОМЕР_9 (а. с. 35-37),
укладений адвокатом ОСОБА_1 (повірений) та ОСОБА_3 (довіритель) в інтересах СПД
ОСОБА_2. Право на заняття адвокатською діяльністю ОСОБА_1 підтверджується свідоцтвом
№ 136/н (а. с. 38).

Відповідно до вимог частини 1
статті 1000 Цивільного кодексу України правочин, вчинений повіреним, створює,
змінює та припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Пунктом 2.1.1. договору доручення
НОМЕР_9 встановлено, що ОСОБА_1 зобов'язується написати та відправити до
Господарського суду Автономної Республіки Крим позовну заяву про стягнення
боргу та ін. з товариства з обмеженою відповідальністю "Південна
мануфактура "Пролив" на користь суб'єкта підприємницької
діяльності  ОСОБА_2. Таким чином, умови
даного договору свідчать про надання адвокатом юридичної допомоги, з
урахуванням передоручення, саме суб'єкту підприємницької діяльності  ОСОБА_2. При цьому, господарський суд,
помилково не прийняв до уваги той факт, що у довіреності (а. с. 59), якою
позивач уповноважив ОСОБА_3, є посилання на те, що повноваження по цій
довіреності можуть бути передані іншим особам. Доказом того, що саме позивач
поніс витрати, пов'язані з наданням юридичної допомоги та виконанням доручення
адвокатом ОСОБА_1 є те, що саме позивачем було проведено оплату зазначених
послуг, що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру від
01.09.2006 року та від 25.11.2006  (а. с.
20, 33).

Крім того, факт надання адвокатом
юридичних послуг позивачу підтверджується матеріалами справи, а саме
супровідним листом, заявою про часткову відмову від позовних вимог, які
підписані ОСОБА_1, протоколом судового засідання (а. с. 72), в якому
зафіксована участь адвоката в інтересах саме суб'єкта підприємницької діяльності  ОСОБА_2, та іншими документами, які є у
матеріалах справи та засвідчені печаткою адвоката ОСОБА_1

Більш того, в процесі апеляційного
провадження, позивачем суду було надано акт виконаних робіт, підписаний між
адвокатом ОСОБА_1 та суб'єкта підприємницької діяльності  ОСОБА_2, який також є належним доказом
виконання відповідних дій адвокатом на користь саме позивача. При цьому, даний
документ прийнято судовою колегією до матеріалів справи, оскільки позивачем
доведений факт неможливості його надання у суді першої інстанції, про це,
також, свідчить зміст самого акту. Крім того, даний документ не було
витребувано місцевим господарським судом.

Відповідно до 49 господарського
процесуального кодексу України суми, які підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, послуги перекладача, адвоката, витрати на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інші витрати, пов'язані
з розглядом справи, покладаються при задоволенні позову - на відповідача, а при
частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Оскільки позов підлягає задоволенню
частково, то, таким чином, сума за надання послуг адвоката підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог,
що, відповідно, складає 7976,30 грн.

Виходячи з вищенаведеного, судова
колегія вважає, що рішення господарського суду Автономної Республіки Крим
прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з
тим підлягає зміні.

Керуючись статтею 101, пунктом 4
статті 103, пунктом 4 статті 104, статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності  ОСОБА_2
задовольнити.

2.          Рішення господарського суду
Автономної Республіки Крим  від
22.12.2006 у справі № 2-30/16920-2006 змінити.

3.          Викласти пункт 2 резолютивної частини
у наступній редакції:

„2. Стягнути з товариства з
обмеженою відповідальністю "Південна мануфактура "Пролив" м.
Керч, вул. Кірова, 41 (р/р 2960 в філ. від. ПІБ м. Керч, МФО 324548,
ОКПО 32316216, інн 68, свід. № 00338292) на користь суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_2, АДРЕСА_1 (р/р ІНФОРМАЦІЯ_1 ОФАКБ „Надра”
МФО ІНФОРМАЦІЯ_2, ОКПО ІНФОРМАЦІЯ_3, свідоцтво НОМЕР_10) 812,39 грн. річних,
4475,09 грн. індексу інфляції, 852,87 грн. державного мита, 7976,30 грн. витрат
за надання послуг адвоката та 113,48 грн. витрат на інформаційне-технічне
забезпечення судового процесу."

4. Господарському суду Автономної
Республіки Крим видати наказ.

Головуючий суддя
В.М. Плут

Судді                                                                                В.І.
Гонтар

О.А. Щепанська