ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

30.05.2007
Справа №2-23/13099-2006А

Господарський суд Автономної Республіки Крим у складі

судді Іщенко Г.М.,

секретаря судового засідання Ємєнджієвої А.М., розглянувши за участю представників

від позивача – Воробйова М.В. - представник, дов. від 10.07.2006р. б/н., Мартиненко М.М.- представник, дов. від 10.07.2006р. б/н.,

від відповідача – Шутенко К.П. - начальник юридичного відділу, дов. від 24.04.2007р.     №5900/10/10-0,

у відкритому судовому засіданні справу

за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Зерновий термінал «АБС», (98320, АР Крим, м. Керч, вул. Свердлова, 49, ком.421),

до відповідача Державної податкової інспекції в м. Керчі АР Крим, (98300, АР Крим, м. Керч, вул. Борзенко, 40),

про скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Зерновий термінал «АБС» звернулось до господарського суду АР Крим з позовом до Державної податкової інспекції в м. Керчі АР Крим про скасування податкових повідомлень-рішень:№00000523-4/0 від 16.02.2006р., №00000523-4/1 від  20.03.2006р., №00000523-4/2 від  07.06.2006р. про зменшення бюджетного відшкодування в розмірі 233498,00грн., (аркуші справи 51,52,63). При цьому позивач вважає, що в акті перевірки відсутні докази, які підтверджують наявність факту не включення у вартість постачального зерна на експорт витрат по комплексу послуг, наданих з перевалку постачальної пшениці в порту, тому відсутні підстави для донарахування  податкового зобов’язання на вартість послуг з перевалку проданого на експорт зерна в розмірі 10684,85грн. Крім того, заниження суми податкових зобов’язань в розмірі 1750,00грн. неправомірне, оскільки у позивача відсутній об’єкт оподаткування з операції повернення суми раніше отриманої передоплати. Також перевіркою необґрунтовано із складу податкового кредиту виключено податок на додану вартість, відображений у податкових накладних попередніх звітних періодів на загальну суму 182105,32грн., тому що неправомірність зменшення податкового кредиту по сплаченому податку на  додану вартість попередніх періодів підтверджується податковим роз’ясненням. Також відповідачем необґрунтовано виключені із складу податкового кредиту суми сплаченого податку на додану вартість в розмірі  38650,00грн. по транспортно  – експедиторським послугам з відвантаження зерна, яке у перевіряємому періоді не оприходоване, оскільки формування податкового кредиту не ставиться у залежність від процедури формування валових витрат платника податку. Отже, відповідач незаконно зменшив бюджетне відшкодування податку  на додану вартість в сумі 233498,00грн. у листопаді по операціях, які були здійснені у жовтні 2005р.

Ухвалою господарського суду АР Крим від 28.08.2006р. провадження у  справі зупинено у зв’язку з призначенням судово-бухгалтерської експертизи.

Згідно резолюції Першого заступника Голови господарського суду Автономній Республіки Крим Ковтун Л.О. у зв’язку з переходом судді господарського суду АР Крим Маргарітова М.В. до іншого суду, справа №2-25/13099-2006А передано на розгляд судді господарського суду АР Крим Іщенко Г.М.

Ухвалою господарського суду АР Крим від 25.01.2007р. справу прийнято до свого провадження суддею Іщенко Г.М. з привласненням справі №2-23/13099-2006А, а також провадження у справі поновлено, оскільки до господарського суду АР Крим надійшов висновок  експерту.

Відповідач, заперечуючи проти висновку експерту та проти позову, пояснив, що спірні податкові повідомлення - рішення обґрунтовані, в порядку і розмірах, встановлених чинним законодавством.

Згідно пункту 6 Закону України «Про внесення змін до Кодексу адміністративного судочинства України» №2953-1У від 06.10.2005р., що набрав чинність 01.11.2005р., до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України судочинство здійснюється відповідно до  Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на  обов’язковість яких надана Верховною Радою України.

Провадження по адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, що діє на час здійснення окремої процесуальної  дії, розгляду справи.

Розглянув матеріали справи, заслухав представників сторін, дослідив надані сторонами докази, суд вважає що, позов  підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2002р. визначено що частина 2 статті 124 Конституції України  передбачає право юридичної особи на захист судом своїх прав, встановлює юридичні гарантії її реалізації, надаючи можливість кожному захищати свої права будь-якими не  забороненими законом засобами. Кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав, у тому числі судовий захист. Суб’єкти правовідносин, у тому числі юридичні особи у разі виникнення спору можуть звертатися до суду за його вирішенням. Юридичні особи мають право  на звернення до суду для захисту своїх прав безпосередньо на підставі Конституції України. Держава має забезпечувати захист прав усіх суб’єктів правовідносин, в тому числі у судовому порядку. Право юридичної особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з  метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційно, зокрема з дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Як свідчать матеріали справи, Державною податковою інспекцією в м. Керчі АР Крим  проведено виїзну позапланову документальну перевірку достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю «Зерновий термінал «АБС» за листопад 2005р. (по операціях здійснених у жовтні 2005р.), про що був складений акт  перевірки від 08.02.2006р. №218/23-4/32316183.

Перевіркою виявлені порушення вимог підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3, пункту 4.2 статті 4, пункту 4.5 статті 4, підпункту 7.3.1 пункту 7.3 статті 7, підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

На підставі акту перевірки відповідачем винесене податкове повідомлення-рішення від 16.02.2006р.№00000523-4/0 про зменшення бюджетного відшкодування на суму 233498,00грн.

За результати апеляційного оскарження відповідачем винесені податкові повідомлення-рішення: №00000523-4/1 від 20.03.2006р., №00000523-4/2 від 07.06.2006р. про зменшення бюджетного відшкодування в розмірі 233498,00грн., які теж оспорюються позивачем.

Згідно частині 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи  бездіяльності покладається  на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статей 43, 44 Господарського кодексу України підприємство - це самостійна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, здійснювана суб’єктами  господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів  в одержання прибутку. Підприємство здійснюється на основі вільного  вибору видів підприємницької діяльності, комерційного розрахунку і власного комерційного ризику.

В акті документальної перевірки зазначено, що позивачем не в повному обсязі нарахований податок на додану вартість по експортної поставки зернових нерезиденту – «Компанії Seagrain LLC” (США) за договором від 30.08.2005р. №MW-30-08-/05. Відповідач прийшов до висновку, що у контракті не визначено, що у вартість зерна, яке поставляється на експорт, включені витрати по комплексу послуг, які надаються нерезиденту в порту, що привело до донарахуванню податкового зобов’язання на вартість послуг з перевалки проданого  на експорт зерна у розмірі 10684,85грн.

Відповідно статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві  є будь-які фактичні  дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Однак, відповідач не прийняв до уваги, що для органів державної податкової служби таким доказом є акт документальної перевірки,  у якому  згідно з пунктом 1.7 розділу 1 та пунктом 2 розділу 2 Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового та валютного законодавства суб’єктами  підприємницької діяльності - юридичними особами, їх філіями, відділеннями та іншими відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 16.09.2002р. №429, зазначено, що факти виявлених порушень податкового і валютного законодавства в акті документальної перевірки повинні викладатися чітко, об’єктивно та в повній мірі, з посиланням на первинні документи, що підтверджують наявність зазначених фактів та на підставі яких вчинені записи у податковому та бухгалтерському обліку, з наведенням кореспонденції рахунків та інших доказів, що достовірно підтверджують наявність факту порушення, із зазначенням змісту порушень. Лише за умови дотримання контролюючим органом зазначених вимог щодо фіксування факту  виявлених порушень є підстави  для визначення платнику податкових зобов’язань.

Як свідчать матеріали справи, в акті перевірки відсутні докази, які підтверджують наявність факту не включення у вартість поставленого зерна на експорт витрат по комплексу послуг, наданих з перевалки поставленої пшениці в порту. В акті перевірки відсутні посилання на бухгалтерські документи, за якими була розрахована сума заниженого податкового зобов’язання з перевалки зерна в порту. Крім того, у розділі 1 контракту вказана ціна за одну метричну тону пшениці, яка постачається на експорт, в розмірі ста доларів США, а розділом 2 контракту передбачено, що витрати, які зв’язані з постачання товарів в порт, зберіганням, перевалкою вантажу в порту, експортним оформленням, а також оплата митних процедур і фумігації, проводиться за рахунок продавця. Тобто, ціна товару містить  в собі вартість всіх витрат підприємства, які зв’язані з поставкою пшениці на експорт, більш того, всі витрати, які зв’язані з поставкою зернових на експорт, включені у митну вартість товару. Отже, суд приходить до висновку про безпідставність донарахування позивачу податкових зобов’язань в розмірі 10684,85грн. за експортними операціями.

У січні 2005р. позивач уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю «Поле-Порт» договір №001/05 від 11.01.2005р., предметом якого є передача позивачем у власність покупця (Товариства з обмеженою відповідальністю «Поле-Порт») сільськогосподарської продукції. У березні 2005р. позивач отримав передоплату за цим договором, суми податку на додану вартість по передоплаті були включені у податкові зобов’язання відповідного періоду. 05.03.2005р. сторонами був підписаний протокол угоди №01, яким визначені кількість та цін пшениці, яка постачається.

Згідно додаткової угоди №1 від 04.04.2005р. протокол №01 від 05.03.2005р. розірваний, частину раніше отриманої передоплати у розмірі 10500,00грн. повернено покупцю у жовтні 2005р. Позивач зменшив податкові зобов’язання за жовтень 2005р. в сумі 1750,00грн. по операціях по повернення раніше отриманої передоплати від Товариства з обмеженою відповідальністю «Поле-Порт». Відповідач прийшов до висновку про необґрунтоване коригування податкових зобов’язань платника податків у розмірі 1750,00грн.

Відповідно  до статей 1,3 Закону України «Про податок на додану вартість» об’єктом оподаткування є операції платників податку по поставці товарів, робіт, послуг, місце надання яких знаходиться на митній території України. Поставка товарів – будь-які операції, які здійснюються відповідно до договорів купівлі-продажу, міни, поставки і іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за компенсацію незалежно від строків її надання.

Державною податковою інспекцією в м. Керчі АР Крим не прийнято до уваги той факт, що  передоплату покупцю повернено, не має події поставки зерна за договором від 11.01.2005р. №001/05, отже, у позивача відсутній об’єкт оподаткування по операціях повернення суми раніше отриманої передоплати. Відповідачем також не прийнятий до уваги той факт, що у червні 2005р. позивач поставив на адресу контрагента  за даним договором кукурудзу у кількості 239,250т. на суму 117711,00грн. згідно накладної №Д-00000014 від 29.06.2005р. Таким чином, коригування  податкових зобов’язань за жовтень 2005р. у розмірі 1750,00грн. в сторону зменшення проведене обґрунтовано.

Як вбачається із акту перевірки, із складу податкового кредиту виключений податок на додану вартість, якій відображений у податкових накладних  попередніх звітних періодів на загальну суму 182105,32грн. (податкові накладні:  №89 від 30.08.2005р., №104 від 05.09.2005р., №82 від 04.08.2005р. на загальну суму 70961,79грн.; №22 від 25.07.2005р. на 3345,18грн., №82 від 31.07.2005р. на 3248,80грн., №125 від 20.09.2005р. на 7500,00грн., №2608 від 26.08.2005р.на 1895,70грн.; №118 від 31.07.2005р. і №144 від 31.08.2005р. на суму 1322,40грн.; №29/811 від 29.08.2005р., №25/811 від 25.08.2005р. на  45171,29грн.; податкові накладні за вересень в сумі 24166,66грн., за серпень в сумі 15286.00грн., за липень в сумі 9207,50грн.).  Відповідач не прийняв до уваги, що оплата товарів та послуг позивачем за неприйнятими податковими накладними попередніх звітних періодів призведена в той же час, яким проставлена дата на податкових накладних, про що свідчать бухгалтерські документи підприємства. Підставою для оприходування товару є приходні накладні. На ті товари, які у підприємства не оприходувані, відсутні приходні накладні. І товари і послуги  Товариством з обмеженою відповідальністю «Зерновий термінал «АБС» були оплачені в момент їх отримання. Суд приходить до висновку, що не оприходування сплаченого товару не є підставою для виключення сплаченого податку на додану вартість із складу податкового кредиту.

Вказана позиція відображена також у Листі Державної податкової адміністрації України від 11.08.2004р. №15316/7/15-2417 з  питання щодо відображення у податковому кредиті сум податку на додану вартість на підставі «старих» податкових накладних. Це не є порушенням, оскільки платники податків зберігають право на відображення податку на додану вартість за такими податковими накладними у податковому кредиті звітного періоду, в якому вони отримані, і ніякі уточнюючі розрахунки не надаються.

Ці роз’яснення Державної податкової адміністрація України розцінюються судом відповідно до вимог підпункту 4.4.2 пункту 4.4 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» як податкове  роз’яснення.

В силу вимог підпункту «д» підпункту 4.4.2 пункту 4.4 статті 4 Закону не може бути притягнутий до відповідальності платник податків, який діяв відповідно до наданого йому податкового роз’яснення.

Як вбачається із акту перевірки, із складу податкового кредиту виключені суми сплаченого податку на додану вартість  згідно податковим накладним: №587 від 25.10.2005р. в сумі 14483.33грн. та №588 від 25.10.2005р. в сумі 24166,67грн. по транспортно – експедиторським послугам з відвантаження зерна, яке було не оприходоване. Відповідач вважає, що транспортно – експедиційні послуги не зв’язані з господарською діяльністю позивача. Однак, по за увагою Державної податкової інспекції в м. Керчі АР Крим залишився той факт, що формування податкового кредиту не ставиться в залежність від процедури формування валових витрат платника податку.

Суб’єкти підприємницької діяльності мають право без обмеження здійснювати господарську діяльність, що не  суперечить законодавству. Незаконне втручання й перешкоджання господарської  діяльності суб’єктів господарювання з боку органів державної влади, їхніх посадових осіб при здійснені ними державного контролю і нагляду забороняються (стаття 19 Цивільного кодексу України). Матеріалами  справи свідчать, що одним із предметов господарської діяльності позивача є торгівля сільськогосподарською продукцією, а транспортно - експедиційні послуги нерозривно зв’язані з господарською діяльністю Товариства з обмеженою відповідальністю «Зерновий термінал «АВС».

Суд приходить до висновку, що зменшення бюджетного відшкодування податку на додану вартість в розмірі 233498,00грн., яке було заявлено позивачем у листопаді з операцій, здійснених у жовтні 2005р., неправомірне і висновки акту перевірки згідно з частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України мали бути підтверджені відповідачем.

Неправомірність  зменшення бюджетного відшкодування податку на додану вартість в розмірі 233498,00грн. встановлене також і у висновку судово-бухгалтерської експертизи №57 від 30.12.2006р.

На підставі наявних у справі доказів, оцінка яких відповідає вимогам статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, судом встановлено факт відсутності зазначених порушень з боку позивача.

Конституція України передбачає право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (статті 41,42).

Виконання конституційного обов’язку, передбаченого статтею 67 Конституції України, реалізується сплатою кожним податків і зборів в порядку і розміру, встановленому законом.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах  повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, (частина 2 статті 19 Конституції України).

Відповідно до Роз’яснень Президії Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів» від 26.01.2000р. №02-5/35 (з подальшими змінами) підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та /або визначеної законом компетенції органу, який видав цей акт, а також порушення прав та охоронюваних законом інтересів підприємства – позивача у справі.

Згідно статті 13 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» посадові  особи   органів державної податкової служби зобов'язані дотримувати Конституції і законів України, інших нормативних актів, прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій, забезпечувати виконання покладених на органи державної податкової служби функцій та повною мірою використовувати надані їм права.

Оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності в порядку статей 69,70, 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про недоведеність відповідачем достатніх  доказів.

Таким чином, невірне застосування відповідачем норм матеріального права спричинило прийняття неправильних податкових повідомлень-рішень, що є підставою для їх скасування.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та  Законами України.

Судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню на його користь у розмірі 3,40 грн. з Державного бюджету України на підставі частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як свідчать матеріали справи, позивач поніс витрати, пов’язані із проведенням експертизи в сумі 6000,00грн. (рахунок-фактура№СФ-0000031 від 05.10.2006р. на суму 2500,00 грн., рахунок –фактура №СФ-0000058 від 14.11.2006р. на суму 3500,00грн.), що підтверджується платіжними дорученнями: від 25.12.2006р. №2841 та від 06.10.2006р. №2245. Також позивач поніс витрати, які зв’язані з  наданням  юридичних послуг згідно договору доручення від 04.09.2006р. (рахунок -фактура №СФ-0000055 від 04.09.2006р.), що підтверджується платіжним дорученням від 14.09.2006р. №2017. Отже, суд присуджує здійснені позивачем документально підтверджені витрати  у розмірі 9000,00грн.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено в судовому засіданні 30 травня 2007року.

У повному обсязі постанову складено 04 червня 2007року.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7,8,9,11,12,70,79,82,86,  пунктом 4 статті 92,  статтями 94, 98, 122, 158–163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

1.          Позов задовольнити повністю.

2.          Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в м. Керчі АР Крим №00000523-4/0 від 16.02.2006р. про зменшення бюджетного  відшкодування  в розмірі  233498,00грн.

3.          Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в м. Керчі АР Крим №00000523-4/1 від  20.03.2006р. про зменшення бюджетного  відшкодування в розмірі  233498,00грн.

4.           Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в м. Керчі АР Крим №00000523-4/2 від  07.06.2006р. про зменшення бюджетного відшкодування в розмірі 233498,00грн.

5.          Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Зерновий термінал «АБС» (98320, АР Крим, м. Керч, вул.Свердлова,49, ком.421) витрати, пов’язані з проведенням судово-бухгалтерської експертизи, у розмірі 6000,00грн., витрати, пов’язані з надання юридичних послуг у сумі 3000,00грн. та 3,40грн. державного мита.

Постанова може бути оскаржена до Севастопольського апеляційного господарського суду через господарський суд АР Крим шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови в десятиденний строк з дня складення постанови у повному обсязі, з подальшим поданням апеляційної скарги на постанову протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження та в порядку, передбаченому частиною 5 статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, у разі неподання відповідної заяви (стаття 254 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Іщенко Г.М.