КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

22.05.07 р.          № 24/914-А

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Шипка  В.В.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -Пономарьова Ю.В. – (дов. № б/н від 20.03.2007р.)

від відповідача - Подшебякіна О.М. – (дов. № б/н від 02.02.2007р.)

від прокуратури подільського району м. Києва - Гаврилова І.О. - посв. № 230

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційне подання Прокуратура Подільського району м. Києва

на постанову Господарського суду м.Києва від 26.02.2007

у справі № 24/914-А

за позовом                               Товариство з обмеженою відповідальністю "Упроваджувально-виробнича фірма "Дністер"

до                                                   Подільська районна у м. Києві державна адміністрація

про                                                  визнання незаконним та скасування розпорядження

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Упроваджувально – виробнича фірма “Дністер” звернулось до суду з  позовом до Подільської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання незаконним та скасування Розпорядження Голови Подільської районної у м. Києві державної адміністрації № 977 від 20.10.2005р. “Про скасування розпорядження Голови Подільської районної у м. Києві державної адміністрації від 22.12.1995р. № 238”.

Постановою Господарського суду м. Києва від 26.02.2007р. у справі № 24/914-А позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження Голови Подільської районної у місті Києві державної адміністрації № 977 від 20.10.2005р. “Про скасування розпорядження Голови Подільської районної у місті Києві державної адміністрації від 22.12.1995р. №238”.

Не погоджуючись із згаданою постановою, прокуратура у Подільському районі м. Києва оскаржила її в апеляційному порядку, просила скасувати постанову Господарського суду м. Києва від 26.02.2007р. по справі № 24/914-А повністю та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позову повністю.

Представник апелянта в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав.

Представник позивача заперечує проти апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги   та наявні матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Місцевим судом задоволені позовні вимоги про визнання та скасування розпорядження Голови Подільської районної у м. Києві державної адміністрації № 977 від 20.10.2005р. “Про скасування розпорядження голови подільської районної у м. Києві державної адміністрації від 22.12.1995р. № 238”.

Колегія суддів не погоджується з висновком місцевого суду, з огляду на наступне.

Головою Подільської районної у місті Києві державної адміністрації прийнято розпорядження №238 від 22.12.1995р. “Про продаж овочевого павільйону по вул.Сагайдачного,33”. Згідно зазначеного розпорядження, Представництву фонду державного майна у Подільському районі доручено продати овочевий павільйон по вул. Сагайдачного, 33 орендарю.

Прокурором   Подільського   району  міста  Києва   17.10.2005р.   внесено   протест   на зазначене розпорядження Голови Подільської районної у м. Києві державної адміністрації №238 від 22. 12. 1995р.

За результатами розгляду протесту прокурора Подільського району міста Києва розпорядженням Голови Подільської районної у місті Києві державної адміністрації № 977 від 20.10.2005р. скасоване розпорядження № 238 від 22.12.1995р.

Правовими підставами скасування розпорядження Голови Подільської районної у місті Києві державної адміністрації №238 від 22.12.1995р. були наступні обставини: відсутність повноважень у Голови Подільської районної у м. Києві державної адміністрації приймати рішення щодо приватизації павільйону ПА-62, який належав до комунальної власності Подільського району м. Києва; відсутність повноважень у Голови Подільської районної у м. Києві державної адміністрації визначати спосіб приватизації; відсутність рішення Подільської районної в м. Києві ради щодо приватизації павільйону ПА-62 шляхом його продажу ТОВ “УВФ “Дністер”; не включення павільйону ПА-62 до переліку об'єктів, що підлягали приватизації.

Відповідно до ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Колегія суддів вважає, що місцевим судом при розгляді справи не були досліджені надані до суду судові рішення, що мають значення для справи № 24/914-А  встановлені іншими судовими рішеннями, що набрали законної сили.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.08.2006р. по справі № 19/138-45/285-30/46-4/160, (далі - постанова від 30.08.2006р.) що залишена в силі постановою Вищого господарського суду м. Києва від 28.11.2006р., визнано недійсним з моменту укладання із застосуванням двосторонньої реституції укладений між ТОВ “УВФ “Дністер” та Представництвом Фонду державного майна України в Подільському районі міста Києва договір від 05.07.1996 р. купівлі-продажу павільйону ПА-62. ТОВ “УВФ “Дністер” зобов'язано повернути павільйон ПА-62 Фонду приватизації комунального майна Подільського району міста Києва. Фонд приватизації зобов'язано повернути ТОВ “УВФ “Дністер” отримані за павільйон ПА-62 кошти. Серед підстав укладання договору купівлі-продажу павільйону ПА-62 від 05.07.1996, в договорі містяться посилання на розпорядження Голови Подільської районної у місті Києві державної адміністрації № 238 від 22.12.1995р.

Постановою від 30.08.2006р. встановлено, що без включення та затвердження у встановленому порядку місцевими Радами народних депутатів переліку об'єктів, що підлягали приватизації шляхом викупу, відчуження об'єкту державної та комунальної власності - павільйону ПА-62 не відповідало приписам законодавства з питань приватизації, тобто було незаконним.

Крім того, в постанові від 30.08.2006р. зазначено, що повноваження районних у місті Києві державних адміністрацій визначаються “Положенням про місцеву державну адміністрацію”, ствердженим Указом Президента України № 394/92 від 24.07.1992р.

Згідно зазначеного Положення № 394/92 від 24.07.1992р., райдержадміністрація у - межах повноважень, наданих відповідною Радою народних депутатів, здійснює управління -майном, що належить до комунальної власності.

Постановою від 30.08.2006р. встановлено, що Подільська районна в м. Києві Рада не делегувала Подільській районній в м. Києві державній адміністрації повноважень здійснювати продаж об’єктів комунальної власності Подільського району м. Києва та не надавала прав видавати вручення здійснювати такий продаж будь-якому органу чи установі. Також, встановлена відсутність повноважень Подільської районної у м. Києві державної адміністрації щодо відчуження комунального майна.

Крім того, постановою від 30.08.2006р. встановлено, що згідно “Положення про представництво Фонду державного майна України в Подільському районі міста Києва”, затвердженого Подільською райрадою народних депутатів 17.02.1995р., Представництво в питаннях приватизації майна, що перебуває в комунальній власності району, узгоджує свої дії з Подільською райрадою та їй підзвітне. Тобто, Представництво Фонду державного майна України в Подільському районі міста Києва не мало права продавати комунальне майно виключно за одноособовим розпорядженням голови райдержадміністрації. Крім того, згідно п.1.6. зазначеного Положення, Представництво в межах повноважень, визначених Фондом держмайна, та повноважень, делегованих Подільською райрадою, здійснює державну політику у сфері приватизації майна, що перебуває в загальнодержавній, комунальній власності району.

Відповідно до постанови від 30.08.2006р. до правовідносин з відчуження павільйону ПА-62 повинні застосовуватись положення Закону України “Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)” в редакції від 20.02.1996р.

У відповідності до ст.ст. 4, 225 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року), право продажу майна належить власнику. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Частина 1 ст.4 Закону України “Про власність» встановлює, що власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном.

Правовий режим власності, порядок і умови набуття та припинення права власності визначаються законами. Одним із способів зміни форми власності є приватизація, в процесі якої відбувається відчуження на користь юридичних або фізичних осіб майна, що є державною або комунальної власністю. Порядок відчуження такого майна, визначається, зокрема. Законом України від 06.03.1992р. “Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)”.

Стаття 19 Конституції України зобов'язує органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадових осіб, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 3 Закону України “Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)” в редакції Закону від 20.02.1996р. визначені наступні способи малої приватизації: викуп об'єктів, що підлягають приватизації, працівниками цих об'єктів та продаж на аукціоні, за конкурсом.

Стаття 11 Закону України “Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)” в редакції Закону від 20.02.1996р., встановлює, що викуп майна підприємств, зданих в оренду, проводиться з додержанням вимог, передбачених ст.17 Закону України “Про приватизацію майна державних підприємств”, а саме: викуп державного майна, договір оренди якого укладено з правом викупу, провадиться відповідно до Закону України “Про оренду майна державних підприємств та організацій”. Відповідно до ст.25 Закону України “Про оренду майна державних підприємств та організацій” приватизація об'єкта оренди повинна здійснюватись відповідно до чинного законодавства України,

Відповідно до ч.1ст.7 Закону України “Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)” в редакції, що діяла на час укладання договору від 05.07.1996р. купівлі-продажу павільйону ПА-62, місцеві ради затверджували за поданням органів приватизації переліки об'єктів, які перебували відповідно у загальнодержавній, республіканській і комунальній власності і підлягали продажу на аукціоні, за конкурсом, у тому числі з виключним застосуванням майнових сертифікатів і грошових квот, а також вільно конвертованої валюти, викупу працівниками підприємств, що приватизуються, приватизації іншими способами згідно з Законом України “Про приватизацію майна державних підприємств”.

Слід зазначити, що не існує жодної правової норми, яка б передбачала здійснення відчуження майна комунальної власності без затвердження в установленому порядку місцевими Радами народних депутатів відповідного переліку таких об’єктів, що підлягали приватизації. Крім того, чинне законодавство України на час прийняття розпорядження № 238 від 22.12.1995р. не дозволяло приватизувати об’єкти приватизації іншим шляхом та іншими особам, ніж визначені у рішеннях сесій відповідних місцевих рад народних депутатів.

Крім цього, на думку колегії суддів, місцевим судом невірно застосований Декрет Кабінету Міністрів “Про заходи щодо завершення комерціалізації підприємств і організацій державної торгівлі, громадського харчування та сфери послуг” № 10-92 від 15.12.1992р.

Вказаним Декретом встановлено, що місцеві державні адміністрації, виконкоми сільських, селищних і міських Рад народних депутатів здійснюють в процесі комерціалізації підприємств і організацій державної торгівлі, громадського харчування та сфери послуг функції щодо управління майном цих підприємств і організацій. Зазначені положення Декрету КМ України не протирічать законодавству України з питань приватизації та не відміняють необхідності обов'язкового затвердження переліку об'єктів, що підлягають приватизації у відповідності до законодавства України. Комерціалізація є лише етапом підготовки до приватизації, що підтверджується Розпорядженням Президента України №73 від 24,.04.1992р. та Указом Президента України №70 від 31.01.1992р. „Про комерціалізацію державної торгівлі та громадського харчування".

Постанова Верховного Суду України від 19.04.2005р. по справі № 19/138-45/285 визначає, що при комерціалізації зміни форми власності майна не відбувається, а сама комерціалізація може розглядатися лише як етап підготовки зазначених підприємств до приватизації.

Таким чином, Декрет КМ України №10-92 від 15.12.1992р., як це визначено у постанові Верховного Суду України по справі № 19/138-45/285, до правовідносин з відчуження павільйону ПА-62 застосуванню не підлягає.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апелянта заслуговують на увагу,  апеляційна скарга підлягає задоволенню, отже постанова суду першої інстанції повинна бути скасовано.

Керуючись ст.ст. 195, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства  України,  Київський апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційне подання Прокуратури Подільського району м. Києва задовольнити повністю, постанову Господарського суду м. Києва  від 26.02.2007 р. у справі № 24/914-А скасувати.

Прийняти нове рішення.

У позові Товариству з обмеженою відповідальністю “Упроваджувально – виробнича фірма “Дністер” до Подільської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання незаконним та скасування розпорядження голови Подільської районної у м. Києві державної адміністрації № 977 від 20.10.2005р. “Про скасування розпорядження Голови Подільської районної у м. Києві державної адміністрації від 22.12.1995р. № 238” відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Упроваджувально – виробнича фірма “Дністер” до Державного бюджету України  1,70 грн. за розгляд справи в апеляційній інстанції

Доручити господарському суд м. Києва видати наказ.

Матеріали справи № 24/914-А повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя

Судді