ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2007 р.
№ 25/239

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого
Кравчука Г.А.,

суддів:
Мачульського Г.М., Шаргала В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Державного підприємства “Донецька залізниця”

на постанову
Донецького апеляційного господарського суду від 31.01.2007 р.

у справі
№ 25/239

господарського суду
Донецької області

за позовом
Державного підприємства “Донецька залізниця”

до
Товариства з обмеженою відповідальністю “Димитроввантажтранс”

про
стягнення штрафу у розмірі 2 982,40 грн.

в судовому засіданні взяли участь представники:

позивача:
— не з’явились;

відповідача:
— не з’явились;

В С Т А Н О В И В:

У липні 2006 р. Державне підприємство “Донецька залізниця” (далі –Залізниця) звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою, у якій просила стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Димитроввантажтранс” (далі –Товариство) штраф за невиконання плану вантажоперевезень у лютому 2006 р. у розмірі 2 982,40 грн.

Позовні вимоги Залізниця обґрунтовувала тим, що Товариство у лютому 2006 р. не виконало плану перевезення вантажів у першій та другій декаді місяця, у зв’язку з чим у відповідності до Статуту залізниць України та Правил планування перевезення вантажів має сплатити штраф.

Рішенням господарського суду Донецької області від 21.11.2006 р. (суддя Бойко І.А.) позовні вимоги Залізниці задоволено частково на суму у розмірі 2 692,40 грн., а у задоволенні іншої частини позовних вимог на суму у розмірі 290,00 грн. відмовлено. Рішення прийнято з мотивів, наведених у позовній заяві Залізниці з зазначенням про те, що сума штрафу у розмірі 290,00 грн. була визнана Товариством у відповіді на претензію Залізниці, у якій надано згоду на її списання з його рахунку.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 31.01.2007 р. (колегія суддів: Дзюба О.М., Діброва Г.І., Шевкова Т.А.) рішення господарського суду Донецької області від 21.11.2006 р. в частині задоволення позовних вимог Залізниці скасовано, а в іншій частині –залишено без змін. Постанова мотивована тим, що Статут залізниць України та Правила планування перевезень вантажів передбачають відповідальність за невиконання плану перевезення вантажів у цілому за місяць, а не за кожну декаду, і розрахований таким чином відповідний штраф Товариством було сплачено у добровільному порядку.

Залізниця звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою (та доповненнями до неї), у якій просить постанову Донецького апеляційного господарського суду від 31.01.2007 р. скасувати та залишити в силі рішення господарського суду Донецької області від 21.11.2006 р. Вимоги, викладені у касаційній скарзі, Залізниця обґрунтовує тим, що постанова, яка оскаржується, не відповідає п. п. 6.5.3, 6.7 та 6.10 Правил планування перевезень вантажів, ст. ст. 17, 106 та 107 Статуту залізниць України.

Товариство скористалось правом, наданим ст. 1112 ГПК України, та надіслало до Вищого господарського суду України відзив на касаційну скаргу Залізниці, у якому просить залишити її без задоволення. Вимоги, викладені у відзиві, Товариство обґрунтовує тим, що постанова, яка оскаржується, прийнята у відповідності зі Статутом залізниць України та Правилами планування перевезень вантажів.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставини справи, застосування господарськими судами першої та другої інстанцій норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення та постанови, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга Залізниці підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Ст. 10 Закону України “Про залізничний транспорт” встановлює, що розрахунки відправників і одержувачів вантажу, вантажобагажу і пошти з підприємствами залізничного транспорту загального користування за перевезення, додаткові збори за вантажні операції і користування рухомим складом, а також за штрафи, пеню, неустойки здійснюються в порядку, передбаченому Статутом залізниць України, іншими актами законодавства України та міжнародними договорами.

Частини третя та четверта ст. 307 ГК України передбачають право вантажовідправника та перевізника у разі необхідності здійснення систематичних впродовж певного строку перевезень вантажів укладення довгострокового договору, за яким перевізник зобов’язується у встановлені строки приймати, а вантажовідправник –подавати до перевезення вантажі у погодженому сторонами обсязі. Порядок укладання довгострокових договорів встановлюється відповідними транспортними кодексами, транспортними статутами або правилами перевезень.

Частина п’ята статті 307 ГК України визначає, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб’єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов’язань.

Згідно п. 105 Статуту залізниць України залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

П. 106 Статуту залізниць України встановлює розміри штрафу за незабезпечення залізницею подачі вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень та за невикористання вантажовідправником поданих вагонів і контейнерів чи відмову від вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, а також за незабезпечення завантаження маршруту, за надолуження невиконання плану попереднього місяця та за невиконання плану перевезень по залізницях призначення.

П. 5 Статуту залізниць України передбачає, що на підставі цього Статуту Мінтранс затверджує Правила перевезення вантажів та інші нормативні документи. Нормативні документи, що визначають, зокрема, порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту є обов’язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Наказом Міністерства транспорту України від 09.12.2002 № 873 затверджені Правила планування перевезень вантажів, які визначили порядок планування перевезень вантажів залізницями в усіх видах сполучень, а також обліку виконання планів. Перевезення вантажів залізницями здійснюється на підставі договорів про організацію перевезень за місячними планами, за пред’явленням, за окремими замовленнями відправників ( вантажовласників або за їх дорученням –експедиторських організацій).

П. 2.2 Правил планування перевезень вантажів передбачає, що згідно з договором про організацію перевезень не пізніше 12 днів до початку наступного місяця відправник надає залізниці відправлення місячне замовлення на перевезення вантажів, оформлене на відповідних бланках. Замовлення оформляється окремо для кожної номенклатури вантажу для кожної станції відправлення із зазначенням залізниць, станцій призначення та вантажоодержувачів.

На підставі  узгодженого залізницею місячного плану перевезень відправник за два дні до початку декади подає начальнику станції декадну заявку з розподілом подачі вагонів на кожний день. (п. 2.6 Правил планування перевезень вантажів).

Розділ 6 Правил планування перевезень вантажів встановлює порядок обліку виконання плану, який здійснюється в обліковій картці за кожним планом, а також за пред’явленням, та за замовленням про надолуження недовантаження за попередній місяць. На підставі цього обліку визначаються розміри матеріальної відповідальності сторін за невиконання плану. Результати виконання плану перевезення вантажів визначаються за декаду.

Згідно пункту 6.10 Правил планування перевезень вантажів штраф за невиконання місячних планів і додаткових замовлень на перевезення вантажів нараховується на залізницю і відправника по закінченні кожної декади, сальдова сума штрафу визначається по закінченню місяця.

Тобто, даною правовою нормою визначено, що штраф за невиконання місячних планів нараховується як на залізницю, так і на відправника по закінченню кожної декади, а по закінченню місяця визначається сальдова сума штрафу.

Звільнення вантажовідправника  від відповідальності за невиконання плану перевезень у першій декаді у разі надолуження недовантаження у другій або третій декадах Статутом залізниць та Правилами планування не передбачено.

Пп. “г” п. 107 Статуту залізниць України  звільняє вантажовідправника від сплати штрафу за невиконання плану перевезень у разі виконання плану в тонах вантажів, перевезення яких планується у тоннах і вагонах, при цьому у ньому не зазначено, чи повинна застосовуватись ця норма до підрахунку невиконання плану перевезень за декаду, чи в цілому за місяць. Однак, оскільки штраф за невиконання місячних планів нараховується по закінченню кожної декади, то і норма підпункту “г” пункту 107 Статуту залізниць повинна застосовуватись до підрахунку  виконання плану перевезень за кожну  декаду.

Господарський суд апеляційної інстанції, вирішуючи даний спір, наведеного вище не врахував.

Між тим, господарськими судами попередніх інстанцій встановлено та з матеріалів справи вбачається, що:

– 16.05.2005 р. між Залізницею та Товариством (Вантажовідправник) було укладено договір № 322 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги (далі –Договір № 322);

– п. п. 2.1 та 2.2 Договору № 322 передбачають, що Вантажовідправник зобов’язується пред’являти Залізниці у визначені терміни місячні плани перевезень, заявки на подачу вагонів (контейнерів) та здійснювати навантаження (вивантаження) вантажів, що відправляються їм або прибувають на його адресу, а Залізниця зобов’язується приймати до перевезення вантажі Вантажовідправника, для чого подавати під навантаження вагони (контейнери) згідно із затвердженими планами і заявками Вантажовідправника та надавати Вантажовідправнику додаткові послуги, пов’язані з перевезенням вантажів, перелік яких зазначається в додатку до цього договору;

– на виконання умов Договору № 322 на підставі поданих заявок Товариства на перевезення у лютому 2006 р. 65 300 тонн вантажу у 975-ти вагонах, зроблених у відповідності до ст. ст. 17 та 18 Статуту залізниць України, Залізниця затвердила план перевезень № 2342 та прийняла його до виконання;

– виконання перевезень враховувалось Залізницею в обліковій картці № 2342;

– згідно даних облікової картки № 2342 Товариством не були виконані зобов’язання: по виконанню загального плану перевезення по першій декаді лютого 2006 р. (невиконання –34 вагони, сума штрафу –1 984,00 грн.), по виконанню плану перевезень по залізницях призначення по першій декаді лютого 2006 р. (невиконання –40 вагонів, сума штрафу –832,00 грн.) та по другій декаді лютого 2006 р. (невиконання –12 вагонів, сума штрафу –166,40 грн.);

– у зв’язку з наведеним Залізниця, з урахуванням положень Статуту залізниць України та Правил планування перевезень вантажів, нарахувала Товариству штраф на загальну суму 2 982,40 грн.: за першу декаду лютого 2006 р. –2 816,00 грн. (1 984,00 грн. + 832,00 грн.), за другу декаду лютого 2006 р. –166,40 грн. з урахуванням положень Статуту залізниць України та Правил планування перевезень вантажів.

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що постанова Донецького апеляційного господарського суду від 31.01.2007 р. не відповідає нормам Статуту залізниць України та Правилам планування перевезень вантажів, а тому підлягає скасуванню, а рішення господарського суду Донецької області від 21.11.2006 р. прийнято з дотриманням вказаних норм, а тому має бути залишено в силі.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110 та 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державного підприємства “Донецька залізниця” задовольнити.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 31.01.2007 р. у справі № 25/239 господарського суду Донецької області скасувати.

Рішення господарського суду Донецької області від 21.11.2006 р. у справі № 25/239 залишити в силі.

Головуючий суддя                                                   Г.А. Кравчук

Суддя                                                                      Г.М. Мачульський

Суддя                                                                      В.І. Шаргало