ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
12.04.07                                                                                           Справа  № 16/373
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді                              Юрченка Я.О.

суддів                                                  Процик Т.С.

Галушко Н.А.

розглянув апеляційну скаргу Мукачівської об”єднаної державної податкової інспекції Закарпатської області, м.Мукачево

на постанову Господарського суду Закарпатської області від 30.01.2007р.

у справі № 16/373

за позовом Українсько-австрійського підприємства товариства з обмеженою відповідальністю „Фішер-Мукачево”, м.Мукачево

до Мукачівської об”єднаної державної податкової інспекції Закарпатської області, м.Мукачево

про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення від 04.10.2006р. № 002402340/0

За участю представників сторін:

від позивача: не з”явився.

від відповідача: не з”явився.

ВСТАНОВИВ:

Постановою Господарського суду Закарпатської області від 30.01.2007р. у справі № 16/373 задоволено позов Українсько-австрійського підприємства товариства з обмеженою відповідальністю „Фішер-Мукачево”, м.Мукачево до Мукачівської об”єднаної державної податкової інспекції Закарпатської області, м.Мукачево та визнано нечинним податкове повідомлення-рішення від 04.10.2006р. № 002402340/0 про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 481009 грн.

При прийнятті постанови місцевий господарський суд виходив з приписів ст.61 Конституції України, Закону України „Про податок на додану вартість” та того зокрема, що порушення податкового законодавства щодо нарахування та сплати податку на додану вартість контрагентом позивача не може впливати на результати діяльності останнього і не може бути підставою для притягнення його до відповідальності; погашення векселів за рахунок бюджетного відшкодування за своєю правовою природою рівнозначне сплаті платником зобов'язань по векселю грошовими коштами; подаючи до податкового органу декларацію за травень 2006 року з від'ємним результатом, позивач фактично сплатив за всіма нарахованими зобов'язаннями, то в наступному місяці –в червні 2006 року він правомірно відніс таку суму до податкового кредиту.

Скаржник, відповідач у справі, з постановою господарського суду не погоджується, подав апеляційну скаргу, просить постанову суду скасувати, у задоволенні позовних вимог відмовити, з підстав, наведених в апеляційній скарзі. Зокрема, скаржник зазначає, що суд першої інстанції дав неправильну оцінку нормам п.1.3, п.1.8 ст.1, пп.7.4.1 п.7.4, пп.7.7.1, пп.7.7.2, пп.7.7.5 п.7.7 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість”.

Позивач у письмову запереченні на апеляційну скаргу проти вимог та доводів апеляційної скарги заперечив, просив постанову місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Сторони не забезпечили участі уповноважених представників у судовому засідання, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Виходячи з приписів ч.4 ст.196 КАС України, апеляційний господарський суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін.

Розглянувши доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, доводи позивача, наведені у запереченні на апеляційну скаргу, оцінивши наявні матеріали справи, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що постанову місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами першої і апеляційної інстанцій, спірне податкове повідомлення-рішення від 04.10.2006р. № 002402340/0, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість у розмірі 481009 грн., прийнято відповідачем за наслідками виїзної позапланової перевірки УАП ТОВ „Фішер-Мукачево" з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за липень 2006 року, на підставі акту від 12.10.2006р. № 715/23-01/22073637, в якому зафіксовано порушення товариством: пп.7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість", що полягає у завищенні суми бюджетного відшкодування за липень 2006 року в розмірі 481009 грн.; пп.7.2.4 п.7.2 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість", що полягає у завищенні від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту з ПДВ за липень 2006 року на суму 1820 грн.

Зокрема в акті перевірки вказано, що перевіркою встановлено порушення пп.7.2.4 п.7.2 ст.7 7 Закону України „Про податок на додану вартість", а саме УАП ТОВ „Фішер-Мукачево" до складу податкового кредиту за липень 2006 року віднесені податкові накладні, за отриманий товар, надані не платником податку на додану вартість - ПП „Лілія" на суму ПДВ 1820 грн., так як свідоцтво платника податку на додану вартість ПП „Лілія” анульовано Мукачівською ОДПІ від 24.11.2005р. Згідно з п.9.8 ст.9 Закону України „Про податок на додану вартість" свідоцтво про реєстрацію діє до дати його анулювання.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, у спірному випадку позивачем сформовано податковий кредит відповідно до вимог п.17 ст.1, пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість", тобто із сум податків сплачених платником податку в звітному періоді та підтверджених податковими накладними. Відповідно до частини 2 ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. За змістом п.7.5 ст.7 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" обов'язок щодо сплати податкового зобов'язання має персональний характер. Порушення податкового законодавства щодо нарахування та сплати податку на додану вартість контрагентом позивача не може впливати на результати діяльності останнього і не може бути підставою для притягнення його (позивача) до відповідальності.

Щодо завищення бюджетного відшкодування внаслідок формування податкового кредиту на суму податкових векселів та суму податку на додану вартість на імпорт послуг отриманих від нерезидента, слід виходити з наступного.

Підпунктом 11.5.4 п.11.5 ст.11 Закону України „Про податок на додану вартість" передбачено, що платник податку може за самостійним рішенням достроково погасити вексель шляхом перерахування коштів до бюджету або шляхом заліку сум бюджетного відшкодування, підтвердженого податковим органом.

Аналогічне право платника податку закріплене у ч.3 п.19 Порядку випуску, обігу та погашення векселів, які видаються на суму податку на додану вартість при імпорті товарів та митну територію України, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1104 від 01.10.1997р.

Позивач є абсолютним експортером продукції власного виробництва, а тому його діяльність пов'язана із систематичним відшкодуванням ПДВ із державного бюджету. Здійснюючи імпорт сировини та матеріалів на митну територію України, позивач користується правом оформлення зобов'язань по ПДВ з імпорту податковими векселями, як передбачено п.11.5 ст.11 Закону України „Про податок на додану вартість", зокрема платник податку має право включити суму зобов'язань по податковому векселю до складу податкових зобов'язань за звітний (податковий) період, в якому відбулася його поставка органу митного контролю. При цьому, податковий вексель вважається погашеним та платник податку має право на включення до складу податкового кредиту суми зобов'язань по податковому векселю у наступному звітному (податковому) періоді (ч.7 п.11.5 ст.11 Закону).

Так, у травні 2006 року при ввозі на митну територію України сировини та матеріалів позивачем видано податкові векселі, сума яких становить 653558 грн. 29.05.2006р. позивач звернувся до відповідача із заявою про погашення векселів на суму 612948,41 грн. згідно з зазначеним списком за рахунок бюджетного відшкодування по ПДВ, а векселі на суму 40610 грн. включив до податкових зобов'язань у декларації за травень 2006 року (рядок 19.2 декларації).

За таких обставин, враховуючи особливості формування податкового кредиту, відповідно до положень пп.7.2.7, пп.7.3.6, пп.7.5.2 ст.7, п.11.5 ст.11 України „Про податок на додану вартість" суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про безпідставність прийняття відповідачем рішення про завищення позивачем сум бюджетного відшкодування на суми погашених податкових векселів, так як погашення векселів за рахунок бюджетного відшкодування за своєю правовою природою рівнозначне сплаті платником зобов'язань по векселю грошовими коштами з огляду на факт припинення зобов'язань в обох наведених випадках.

Щодо висновку відповідача про неправомірність бюджетного відшкодування податку на додану вартість, що виникла внаслідок оплати послуг, отриманих від нерезидента, то слід зазначити наступне.

Згідно з п.10.1 ст.10 України „Про податок на додану вартість" позивач є особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) податку до бюджету при наданні послуг нерезидентом.

Відповідно до пп.7.3.6 п.7.3 ст.7 України „Про податок на додану вартість" датою виникнення податкових зобов'язань при імпорті товарів є дата подання митної декларації із зазначенням у ній суми податку, що підлягає сплаті. Датою виникнення податкових зобов'язань при імпортуванні робіт (послуг) є дата списання коштів з розрахункового рахунка платника податку в оплату робіт (послуг) або дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) нерезидентом залежно від того, яка з подій відбулася першою.

У відповідності до п.5.5 Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість, позивач у рядку 7 декларації за травень 2006 року відобразив суму послуг, отриманих від нерезидента в сумі 45641 грн. та відповідно нарахував податок на додану вартість у сумі 9128 грн.

Згідно з пп.7.5.2 п.7.5 ст.7 України „Про податок на додану вартість" датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата сплати податку по податкових зобов'язаннях.

Оскільки, подаючи до податкового органу декларацію за травень 2006 року з від'ємним результатом, позивач фактично сплатив за всіма нарахованими зобов'язаннями, то в наступному місяці - в червні 2006 року він правомірно відніс таку суму до податкового кредиту (рядок 12.4 декларації за червень 2006 року „послуги отримані від нерезидентів").

Згідно з пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 України „Про податок на додану вартість" та п.5.7 Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість, до розділу II „Податковий кредит" (рядки 10-15 декларації) включаються обсяги придбання (виготовлення, будівництва, спорудження) з податком на додану вартість або без податку на додану вартість товарів (послуг), основних фондів на митній території України, імпортованих товарів, отриманих на митній території України від нерезидента послуг з метою їх подальшого використання у межах господарської діяльності платника податку.

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про дотримання позивачем приписів норм права, що встановлюють механізм нарахування та сплати податку на додану вартість, нарахованого на суму послуг, отриманих від нерезидента.

Відтак, апеляційний господарський суд вважає, що позивачем доведено правомірність заявленої позовної вимоги про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення від 04.10.2006р. № 002402340/0 та спростовано висновки відповідача про неправомірність заявлення до бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 481009 грн.

За таких обставин, враховуючи вимоги ч.2 ст.71 КАС України, згідно з якою в адміністративних справах про протиправність рішень суб”єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, з огляду на недоведеність при розгляді даної справи в судах першої та апеляційної інстанцій, Мукачівською ОДПІ належними доказами правомірності зменшення позивачу спірним податковим повідомленням-рішенням суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова господарського суду Закарпатської області - без змін, як така, що постановлена на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Тому враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд УХВАЛИВ:

Постанову Господарського суду Закарпатської області від 30.01.2007р. у справі № 16/373 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку, згідно із ст.212 КАС України.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий суддя                                                                                Юрченко Я.О.

Суддя                                                                                                    Процик Т.С.

Суддя                                                                                                    Галушко Н.А.