ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД _________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"29" травня 2007 р.

Справа № 17/108/07

Колегія суддів Одеського апеляційного
господарського суду у складі:

Головуючого судді:   Мирошниченко М. А.,

Суддів:    Бєляновського В. В., Шевченко В. В.,

(згідно розпорядження Голови
суду  В. С. Балуха №44 від 03.05.2007 р.,
склад колегії суддів змінений з колегії суддів у складі суддів: Петрова М.
С.,  Бєляновського В. В. та Колоколова С.
І. на  колегію суддів у складі суддів:
Мирошниченко М. А., Бєляновського В. В. та Шевченко В. В.),

при
секретарі   -   Волощук О.О.,

за участю представників:

позивача  -ОСОБА_2., ОСОБА_3., ОСОБА_4.,

відповідача
-Цвеліков С.В.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Одеса апеляційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, м. Вінниця

на  рішення
господарського суду Миколаївської області від 05.04.2007 р.

у справі   №17/108/07

за позовом Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, м. Вінниця

до Товариства з обмеженою
відповідальністю Науково-Виробничої фірми „Інтермет”,            м. Миколаїв

про  стягнення збитків та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

ІНФОРМАЦІЯ_1. (вх. №1255) СПД
-фізичною особою ОСОБА_1. у господарському суді Миколаївської області
пред'явлено позов до ТОВ Науково-Виробничої фірми „Інтермет” про стягнення
з  останнього на користь позивача 145333
грн. збитків, 1453,33 грн. держмита, 118 грн. за ІТЗ судового процесу, а також
100000 грн. моральних збитків та невикористаної вигоди. З метою забезпечення
позову, позивач просив суд накласти арешт на все рухоме і нерухоме майно ТОВ
НВФ «Інтермет»(а.с. 2-4). Свої  вимоги
він мотивував наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_2 між позивачем та ТОВ
НВФ «Інтермет»був укладений договір НОМЕР_1купівлі-продажу металоконструкцій
(залізничні вагони б/в) в кількості 13 шт.. Загальна сума договору складала 308
750 грн., в т.ч. ПДВ - 51458 грн.. За умовами договору (п.5.1.) гарантованою
поставкою товару має бути передплата 45% від вартості товару, тобто 138 750
грн.. ІНФОРМАЦІЯ_3. на рахунок позивача надійшла сума 80 000 грн.. ІНФОРМАЦІЯ_4
на рахунок позивача надійшла сума 30 000 грн.. Таким чином, ТОВ НВФ
«Інтермет»порушило п.5.1. договору НОМЕР_1від ІНФОРМАЦІЯ_2, не перерахувавши
позивачу ще 28 750 грн.. Чекаючи виконання умов договору, позивач не передавав
прав власності на розпорядження майном, згідно ст. 334 ЦК України,
п.п.6.1.,6.2. договору НОМЕР_1. ТОВ НВФ «Інтермет»самостійно, не маючи прав
власності на майно, переробило (порізало) його на металобрухт і, завантаживши в
вантажні вагони, відправило на металургійні заводи України. Таким чином, ТОВ
НВФ «Інтермет»порушило п.п.5.1,6.1,6.2 договору НОМЕР_1, ст. 334 ЦК України,
самостійно забравши товар (фактично викравши), не заплативши кошти, нанесло
позивачу значні матеріальні збитки. З метою точного встановлення ваги порізаних
вагонів Л.В. Міліції на ст. Жмеринка
встановлено,  що з  вантажного двору  ст. Жмеринка, згідно виписки з книги
зважування вантажів, відправлено ТОВ НВФ «Інтермет»вантажні вагони: НОМЕР_2 -
20200 кг; НОМЕР_3 - 20500 кг; НОМЕР_4 - 20000 кг; НОМЕР_5 - 21450 кг; НОМЕР_6 -
40800 кг; НОМЕР_7- 34200 кг; НОМЕР_8 - 41000 кг; НОМЕР_9- 21600 кг; НОМЕР_10 -
25520 кг; НОМЕР_11 - 20000 кг; НОМЕР_12 - 64400 кг. Загальна вага металу,
відправленого зі ст. Жмеринка ТОВ НВФ «Інтермет», складає 329400 кг. 329400   кг (кількість відправленого металобрухту) -
39950 кг (кількість відправлених рейок) = 289450 кг (вага порізаних вагонів);
289450 кг (вага порізаних вагонів) / 14 (кількість вагонів) = 20675,00 кг (вага
одного вагону); 20675,00 кг (вага одного вагону) * 950 грн. (вартість однієї
тони за умовами договору) = 19641 грн. (вартість одного вагону); 19641 грн.
(вартість одного вагону) * 13 (кількість вагонів позивача) = 255 333,00 грн.
(вартість майна позивача); 255333,00 грн. (вартість майна позивача) - 110000
(сума перерахованих позивачу коштів) = 145 333 грн. (сума недоплачених коштів).
Таким чином, сума нанесених позивачу збитків складає 145 333 грн.. Факт
нанесених позивачу збитків повністю підтверджується постановою лінійного
відділу міліції на ст. Жмеринка від 20.10.06 р. за матеріалами перевірки
НОМЕР_13.. Згідно ст. 35 ГПК України, факти досліджені органами дізнання не
потребують перевірки при розгляданні справи в господарчих судах. В
обґрунтування позову позивач також послався на ст. 612 ЦК України.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 20.03.2007 р.
(а.с. 39) залишено без задоволення клопотання позивача про вжиття заходів щодо
забезпечення позову від 20.03.2007 р. за вх. №4457 (а.с. 33).

Рішенням господарського суду Миколаївської
області від 05.04.2007 р. (підписаним суддею Ковалем С.М. 13.04.2007 р.) у
задоволенні позову відмовлено (а.с. 54-55). Таке рішення суд мотивував тим, що
постанова від 20.10.2006 р. про відмову в порушенні кримінальної справи
відносно громадянина ОСОБА_5., яку позивач зазначає як факт нанесення йому
збитків з боку відповідача по справі, не є належним доказом по справі в
розумінні преюдиційності зазначеного факту. Крім того, позивачем надано
постанову від 09.01.2007 р. про закриття кримінальної справи, у зв'язку із
відсутністю складу злочину. Як суд вбачив з матеріалів справи, вказане спірне
майно знаходилося у власності позивача та останнім право розпорядження майном
не передавалось. Суд також зазначив, що позивачем не доведено факт збитків, заподіяних
йому з вини ТОВ НВФ „Інтермет”. В обґрунтування рішення суд послався на ст. 322
ЦК України.

Не погоджуючись зі вказаним рішенням,
позивач звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить його скасувати, в частині відмови в задоволенні
позовних вимог СПД -фізичної особи ОСОБА_1. до ТОВ НВФ „Інтермет” про стягнення
145333 грн. збитків, та ухвалити нове, яким позовні вимоги про стягнення 145333
грн. збитків задовольнити, з тих підстав, що воно було ухвалено з порушенням
норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на думку позивача, судом
не було враховано докази, що мають значення для справи, що призвело до
невідповідності висновків суду, викладених в оскаржуваному рішенні, фактичним
обставинам справи. Між позивачем
та  відповідачем   було
укладено   договір   купівлі-продажу  товару
НОМЕР_1.,   предметом  якого
був   чітко ідентифікований товар
вартістю 308750 грн., а саме:  б/в 13
залізнодорожних вагонів, які належали позивачу на підставі рішення
Господарського   суду   Вінницької
області   від   06.02.2006 р., наказу на виконання цього
рішення від 03.03.2006 р. та акту від ІНФОРМАЦІЯ_6. вилучення у боржника
предметів, зазначених у рішенні суду. За п.5.1. договору, умовою поставки є 45
% - передплата вартості товару, тобто 138750 грн., а також погодження точної
дати поставки. Лише після цього позивач повинен був надати товаросупровідні
документи. Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_5. перерахував лише 110000 грн., що складає
35,6 % вартості товару. Оскільки проплати здійснювались через тривалий строк та
не було з боку відповідача жодного звернення з пропозицією узгодити дату
поставки, позивач чекав на повне виконання відповідачем п.5.1. договору. ТОВ
НВФ „Інтермет” через свого представника ОСОБА_5. з ІНФОРМАЦІЯ_7, не будучи
власником майна, переробило його на металобрухт, завантажило у вагони та
відправило на металургійні заводи України. Дані обставини встановлені під час
розслідування кримінальної справи, порушеної за ч.1 ст. 185 КК України Лінійним
відділом внутрішніх справ на станції Жмеринка Управління МВС України на
Південно-Західній залізниці, та викладені в постанові про закриття кримінальної
справи від 09.01.2007 р.. Скаржник вважає, що дана постанова має преюдиційне
значення для господарського суду, на підставі ст. 35 ГПК України. Вказані факти
були встановлені відповідно до КПК України та ніким не спростовані. Крім того,
кримінальна справа була закрита на підставі ч.2 ст. 6 КПК України - відсутність
в діянні складу злочину, що підтверджує наявність факту протиправного діяння,
вчиненого шляхом вивезення представником відповідача майна позивача, що завдало
останньому значних збитків. Судом першої інстанції не дано правильної оцінки
вказаній постанові, що потягнуло прийняття незаконного рішення. При винесенні
оскаржуваного рішення судом також не було взято до уваги інші докази по даній
справі. Факт порізки вагонів та їх вивезення ТОВ НВФ „Інтермет” підтверджений
довідкою Начальника станції Жмеринка ОСОБА_6
НОМЕР_14. Зазначена довідка містить дані про обставини, які мають
значення для правильного вирішення справи. Таким чином, відповідач порушив
умови договору щодо належного прийняття товару та право власності позивача,
знищивши його майно, переробивши його на металобрухт, чим завдав збитків на
суму 145333 грн. (розрахунок збитків міститься в позовній заяві). Між
протиправними діями відповідача та завданими позивачу збитками існує прямий
причинний зв'язок. Таким чином, як вважає апелянт, висновки, викладені в
оскаржуваному рішенні суду, не відповідають фактичним обставинам справи. З
огляду на це, скаржник вважає, що оскаржуваним рішенням не захищено його права,
воно є незаконним та необґрунтованим.

Розгляд справи було призначено на
29.05.2007 р., про що сторони, згідно приписів ст. 98 ГПК України, були
повідомлені належним чином.

Фіксування судових засідань
здійснювалось технічними засобами, а саме програмно - апаратним комплексом
“Діловодство суду” на диск НОМЕР_15.

Судова колегія задовольнила клопотання
позивача та його представників про залучення до матеріалів справи письмового
пояснення та доданих до нього документів.

Скаржник (позивач) та його  представники в усних поясненнях наданих
апеляційному суду підтримали скаргу і просили її задовольнити на  викладених у ній підставах.

Представник відповідача просив
суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення без змін.

За згодою представників сторін,
згідно ст. 85 ГПК України, в судовому засіданні оголошувались лише вступна та резолютивна
частини судової постанови.

Заслухавши усні пояснення  представників сторін, ознайомившись з
доводами  апеляційної скарги, письмовими
поясненнями, дослідивши обставини  і
матеріали  справи,  в тому числі наявні у них докази,
відповідність, викладеним в рішенні висновкам, цим обставинам і доказам, а
також, перевіривши додержання та правильність застосування судом першої
інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла до
висновку, що  апеляційна скарга  підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову,
місцевий суд виходив з того, що позивач не довів належними та достатніми
доказами наявність в нього зазначених у позові збитків, а постанова від
20.10.2006 р. про відмову в порушені кримінальної справи відносно громадянина
ОСОБА_5., яку позивач зазначає як факт нанесення йому збитків з боку
відповідача по справі, не є належним доказом по справі.

Проте, з таким висновком не можна
погодитись з огляду на таке.

Дійсно, зазначені у постанові від
20.10.2006 р. про відмову в порушені кримінальної справи відносно громадянина
ОСОБА_5., факти та обставини не мають преюдиційне значення при вирішенні цього
спору у  розумінні ст. 35 ГПК України,
оскільки ця постанова не є ні рішенням господарського суду (іншого органу, який
вирішує господарський спір), ні вироком
суду з кримінальної справи, ні рішенням суду з цивільної справи.

Однак, змісту цієї постанови  необхідно дати правову оцінку в сукупності з
іншими доказами та зробити з неї відповідні висновки, що судом першої інстанції
зроблено не було. Більш того, з матеріалів справи вбачається, що, крім
зазначеної постанови, позивач надав місцевому суду інші докази, які
обґрунтовують та підтверджують його вимоги, яким місцевий суд також не дав
будь-якої оцінки, а лише констатував, що вони є неналежними та недостатніми,
тобто припустився неповноти з'ясування всіх обставин, що мають значення для
вирішення цього спору та всебічного дослідження наявних у справі доказів.

Проте, на думку судової колегії, надані позивачем докази підтверджують
обґрунтованість його вимог.

Матеріали справи свідчать, що між
позивачем та відповідачем 08.06.2006 р. було укладено договір купівлі - продажу
товару НОМЕР_1 (далі - Договір), відповідно до умов якого позивач
зобов'язувався передати у власність відповідача залізничні конструкції (вагони,
які були у користуванні), які належали позивачу на підставі рішення
господарського суду Вінницької області від 06.02.2006 р. та наказу виданого на
виконання  вищезазначеного рішення.
Сторони узгодили, що загальна кількість товару складає 325 тон по ціні 950 грн.
за тону, загальною вартістю 308750 грн. (а.с. 17-18).  Згідно п.3.1. Договору, поставка цих вагонів
повинна була здійснюватись партіями після оплати відповідачем товару, у
відповідності з п.5.1. Договору, а поставка гарантувалась позивачем лише після
сплати відповідачем 45% вартості майна, тобто 138750 грн..

Позивач стверджує, що відповідач
не виконав умови договору в частині сплати 45% вартості товару, а сплатив лише
110000 грн., тобто не доплатив, передбачений п.5.1, попередній платіж, а саме
28 750 грн..

Відповідач не надав будь-яких
доказів того, що він виконав умови договору в частині здійснення часткової
передоплати у встановленому п.5.1. Договору розмірі.

Представник відповідача в процесі
апеляційного провадження визнав факт не здійснення передоплати в повному
обсязі.

За таких обставин, судова колегія
дійшла висновку, що відповідач не виконав умови договору в частині оплати
товару, що надало позивачу право, відповідно до умов договору та ч.1 ст. 693 і
ч.3 ст. 538 ЦК України, зупинити виконання свого зобов'язання, тобто не
поставляти відповідачу товар.

Згідно ч.1 ст. 334 ЦК України,
право власності у набувача майна  за
договором виникає з моменту передання йому товару, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Укладеним між сторонами
Договором не встановлено моменту виникнення права власності у відповідача на
зазначений у ньому товар, а тому це право, відповідно до вищезазначеної статті,
в нього могло виникнути лише з моменту передачі йому товару.

Відповідно до п.6.1. Договору, при
передачі товару продавець повинен передати покупцю необхідні для отримання
товару документи, а саме накладні на товар та податкові накладні.

Відповідач не надав будь-яких
доказів того, що позивач передав йому товар і що при передачі були надані йому
вищезазначені документи, тобто відповідач не довів, що в нього виникло право
власності на цей товар. В той же час, відсутність зазначених документів
(доказів) свідчить, що зазначений товар не передавався позивачем відповідачу і,
відповідно,   залишився у власності
позивача, на що він і посилається у позові.

Водночас матеріали справи, в тому  числі постанова про відмову в порушенні
кримінальної справи від 20.10.2006 р. (а.с. 20-22), постанова про закриття
кримінальної справи від 09.01.2007 р. (а.с. 43-45) та лист керівника станції
Жмеринка (а.с. 46), свідчать, що саме відповідач в особі його робітника
ОСОБА_5. (а.с. 41,42) здійснив порізку на металобрухт  належного позивачу  товару (вагонів) та відправив цей брухт. При
цьому, у зазначених документах, в тому числі листі, вказана (встановлена)
конкретна вага товару, а саме 329400 кг.

З викладеного вбачається, що
відповідач розпорядився належним позивачу майном (власністю) без його згоди та
передачі його йому, а сплатив за нього лише частину його вартості.

Доводи відповідача, що він не
привласнював цих вагонів, не підтверджені будь-якими доказами та спростовуються
наявними у матеріалах справи належними та достатніми доказами.

За таких обставин, у позивача
були правові підстави для пред'явлення цього позову про стягнення понесених ним
збитків, що виникли з вини відповідача.

Наданий позивачем розрахунок
підтверджує обґрунтованість заявленої ним суми стягнення в частині збитків.

Водночас, судова колегія вважає, що
місцевий суд обґрунтовано відмовив в задоволенні вимог позивача в частині
стягнення моральних збитків та невикористаної вигоди в розмірі 100000 грн.,
оскільки ці вимоги нічим не обґрунтовані та не підтверджені будь-якими
доказами.

Слід зазначити, що позивач не оскаржує
судове рішення в цій частині, тобто погодився зі вказаним висновком суду.

З огляду на викладене, судова
колегія дійшла висновку,  що висновки
місцевого суду щодо недоведеності та необґрунтованості позовних вимог в частині
стягнення збитків у розмірі 145333 грн. є помилковими, а тому рішення місцевого
суду в цій частині (відмова у стягнені збитків в сумі 145333 грн. та судових
витрат) підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову
в цій частині.

Приймаючи до уваги, що апеляційна інстанція
задовольняє апеляційну скаргу, з відповідача на користь позивача підлягає
стягненню сплачене останнім державне мито за подання апеляційної скарги.

Керуючись
ст.ст. 99,101-105 ГПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

1.
Апеляційну скаргу Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи
ОСОБА_1 (м. Вінниця) задовольнити.

2. Рішення
господарського суду Миколаївської області від 05.04.2007 р.  у справі №17/108/07

в частині відмови в стягнені
збитків у сумі 145333 грн. та витрат по сплаті державного мита і за ІТЗ
судового процесу - скасувати.

3. Позов
Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 (м. Вінниця) - задовольнити
частково.

Стягнути з
Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-Виробничої фірми
„Інтермет” (54018, м. Миколаїв, вул. Молодогвардійська,57/4, код 24060254, ід.
код 23, р/р 2001 в НФ КБ „Приватбанк”, МФО 326610, свід.
платника ПДВ 19616395) на користь суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної
особи ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_17, свідоцтво про реєстраціюНОМЕР_18, р/р
НОМЕР_19 в ВФКБ „Приватбанк”, МФО НОМЕР_20):

- 145333 грн. - збитки;

- 1453 грн. 33 коп. - понесені  витрати по сплаті державного мита при поданні
позову;

- 118,00 грн. - понесені  витрати за ІТЗ судового процесу.

4.
В решті частини рішення господарського суду Миколаївської
області від 05.04.2007 р.  у справі
№17/108/07 (відмова в стягненні моральних збитків та невикористаної вигоди в
розмірі 100000 грн.) - залишити без змін.

5. Стягнути
з Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-Виробничої фірми  „Інтермет” (54018, м. Миколаїв, вул.
Молодогвардійська,57/4, код 24060254, ід. код 23, р/р 2001
в НФ КБ „Приватбанк”, МФО 326610, свід. платника ПДВ 19616395) на користь
суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код
НОМЕР_17, свідоцтво про реєстраціюНОМЕР_18, р/р НОМЕР_19 в ВФКБ „Приватбанк”,
МФО НОМЕР_20) 727,00 грн. -понесені позивачем витрати по сплаті державного мита
при поданні апеляційної скарги.

6.
Доручити господарському суду Миколаївської
області видати відповідні накази.

Постанова, згідно ст. 105 ГПК
України, набуває законної сили з дня її оголошення і може бути оскаржена  у касаційному порядку до Вищого
господарського суду України.

Головуючий:
Мирошниченко М. А.

Судді:
Бєляновський В. В.

Шевченко
В. В.