донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

25.04.2007 р.                                                                            справа №8/3пн

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів

при секретарі
Абдулазізовій О.Д.

за участю представників сторін:

від позивача:
Такаджі Є.Ф. - по Дов. №3 від 10.01.07р.,

від відповідача:
не з"явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Флот Донбасу" м.Маріуполь

на рішення (ухвалу) господарського суду

Донецької області

від
13.02.2007 року

по справі
№8/3пн ( суддя Ємельянов А.С.)

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Флот Донбасу" м.Маріуполь

до
Маріупольської міської рада м.Маріуполь

про
визнання права власності

В С Т А Н О В И В:

У січні 2007 року Товариство з обмеженою відповідальністю „Торговий Флот Донбасу” м.Маріуполь Донецької області ( далі –ТОВ „Торговий Флот Донбасу”) звернулося до господарського суду  Донецької області з позов до Маріупольської міської ради м.Маріуполь Донецької області про визнання права власності на самочинно збудовані об’єкти нерухомого майна.

Рішенням господарського суду Донецької області від 13.02.07року у справі №8/3пн, ухваленим суддею Ємельяновим А.С., у задоволені позовних вимог відмовлено. Судовий акт мотивований тим, що  позивачем не подано документів, які б підтверджували проведення дій ( бездіяльність) відповідача, направлених на оспорювання прав позивача на об’єкти нерухомого майна, що є предметом спору.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю „Торговий Флот Донбасу”, не погоджуючись з ухваленим судовим рішенням від  13.02.07р. у справі №8/3пн, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги товариства. Вважає, що рішення судом ухвалено незаконно, обставини на які посилається суд, не були достовірно встановлені, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, при винесенні рішення судом були порушені норми матеріального  права.

В судовому засіданні повноважний представник скаржника, позивач у справі,  висловився на підтримку  своєї апеляційної скарги з підстав в ній викладених.

Відповідач  не використав своє процесуальне право щодо участі у розгляді спору в суді апеляційної інстанцій. Належним чином про час  і місце розгляду справи був повідомлений у відповідності до ст. 98 Господарського процесуального кодексу України. В зв'язку з неявкою в судове попереднє судове засідання 28.03.07р. розгляд справи  відкладався.

На день розгляду  справи по суті від Маріупольської міської ради  надійшов відзив на апеляційну скаргу від 24.04.07р. №654, у якому відповідач додержується позиції викладеної у відзиві на позов, зазначив, що відповідно до ч.2 ст.376 Цивільного кодексу України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, право власності на нього не набуває. Заперечуючи проти апеляційної скарги відповідач просить залишити її без задоволення, рішення суду –без змін з підстав наведених у відзиві. Одночасно звернувся  з клопотанням  про розгляд справу без участі його представника, яке було задоволено колегією суддів.

Справа розглядається без представника Маріупольської міської ради  за матеріалами наявними в справі.

Заслухавши присутнього повноважного представника скаржника, він же  позивач у справі, розглянувши матеріали справи, судова колегія встановила наступне.

З позову вбачається, що спір виник з приводу визнання права власності на самовільно збудовані об’єкти нерухомого майна на земельній ділянці, яка була надана товариству в оренду.

Як встановлено господарським судом попередньої інстанції, рішенням виконкому Маріупольської міської ради від 17.12.2003року №539/6 позивачу у строкове платне користування була надана земельна ділянка, яка знаходиться у м.Маріуполі, бул.Приморський,21. Відповідно до цього рішення 27.12.2004року між Маріупольської міською радою та  ТОВ „Торговий Флот Донбасу” був укладений договір оренди земельної ділянки, розташованої по бул.Приморському,21 м.Маріуполь, площею 0,2230га, строком до 18.03.2013року.

Право власності на будинок для прийому делегацій, що знаходиться за адресою: м.Маріуполь, бул.Приморський,21, було зареєстровано за ТОВ „Торговий Флот Донбасу” Маріупольським бюро технічної інвентаризації 11.12.2003року.

ТОВ „Торговий Флот Донбасу” здійснив перепланування основного будинку для приймання делегацій та будівництво двох об’єктів нерухомості  ( альтанки та сторожки) без належних дозволу та  затвердженого проекту.

Як вбачається з матеріалів справи, збудовані об’єкти нерухомого майна знаходяться на земельній ділянці, яка надана  Міськвиконкомом Товариству в оренду. Фінансування будівництва відбулося за кошти Товариства, однак  ТОВ „Торговий Флот Донбасу” без дозволу виконавчого комітету Маріупольської міської ради провів перепланування будинку для прийому делегацій і здійснив будівництво спірних об’єктів.

У зв’язку з відсутністю  правовстановлюючих документів на спірне майно, позивач,  ТОВ „Торговий Флот Донбасу”, звернувся з відповідною заявою про їх видачу до виконавчого комітету Маріупольської міської ради.

З рішення господарського суду Донецької області від  13.02.07р. у справі №8/3пн, що є предметом перегляду судом апеляційної інстанції, вбачається, що суд попередньої інстанції дійшов певних висновків щодо порушеного права і осіб, яких воно торкається, дав оцінку  наданим доказам.

Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, заслухавши пояснення присутнього повноважного представника ТОВ " Торговий Флот Донбасу", колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку  про відсутність  підстав для  задоволення  апеляційної скарги.

За приписами ст. 48 Закону України „Про власність” власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права.

Стаття  15 Цивільного кодексу України наголошує, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 16 даного Кодексу визначає в якості способу захисту цивільних прав та інтересів визнання права.

Положеннями статті 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Позивач, звертаючись з позовом, обґрунтував своє право власності на самочинно збудоване нерухоме майно тим, що відповідно до статті 376 Цивільного кодексу України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього, а право власності на самочинне будівництво може бути визнано за такою особою за рішенням суду.

Статтею 376 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути  за рішенням суду визначене за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Судова колегія апеляційної інстанції зазначає, що  однією із підстав для визнання будівництва самочинним є  здійснення будівництва без належного дозволу чи належно затвердженого проекту.

Необхідність отримання дозволу на будівництво безпосередньо передбачена ч.2 ст.18 Закону України "Про основи містобудування" №2780-ХІІ  від 16.11.1992р., відповідно до якої будівництво об'єктів містобудування незалежно від форм власності здійснюється з дозволу відповідних рад ( або відповідних виконавчих органів у разі делегування їм таких повноважень).

Надання радами дозволу на будівництво об'єктів усіх форм власності  здійснюється в межах повноважень, визначених п.9 ст.31 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” №280/97-ВР від 21.05.1997р.

Крім того, необхідно також одержати дозвіл на виконання будівельних робіт з нового будівництва, реконструкції, реставрації та капітального ремонту будинків, споруд та інших об'єктів, розширення і технічного переоснащення, який видається інспекціями державного архітектурного –будівельного контролю на підставі "Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт".

Самочинно збудований об'єкт не може бути у встановленому законом порядку введений в експлуатацію та відповідно зареєстрований. Тому й у особи, яка його побудувала, не може виникнути право власності на нього.

Частина 3 статті 376 Цивільного кодексу  передбачає можливість визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво об'єкта нерухомості на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, в судовому порядку  права власності на такий об'єкт, але лише у випадку, коли особа яка здійснила самочинне будівництво, отримає у встановленому порядку земельну ділянку саме під збудований нерухомий об'єкт, тобто для призначеної мети.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.12.2004року між Маріупольською міською радою м. Донецька та ТОВ «Торговий Флот Донбасу»був укладений договір оренди землі, предметом якого є тимчасове користування земельною ділянкою загальною площею 0,2230га та згідно з планом землекористування; земельна ділянка була надана на підставі рішення виконкому Маріупольської міської ради №539/6 від 17.12.2003року на умовах оренди, який не передбачав будівництва на цій ділянці,  у тимчасове довгострокове користування строком до 18.02.2013року. На земельній ділянці знаходиться об'єкт нерухомого майна: будинок для прийомів делегацій, а також інші об'єкти інфраструктури згідно з проектом землеустрою щодо  відведення земельної ділянки.

Пунктом 8 договору оренди земельної ділянки від  27.12.2004року, укладеного між Маріупольською міською Радою та ТОВ "Торговий Флот Донбасу",  передбачено, що земельна ділянка передається в оренду з метою та за цільовим призначенням: для експлуатації для прийомів делегацій. Орендар зобов'язаний зберігати земельну ділянку орендодавцеві у стані, не гіршому у порівнянні з тим, у якому він одержав її в оренду згідно акту прийому - передачі земельної ділянки.

Згідно з пу.34 вищевказаного договору ТОВ "Торговий Флот Донбасу"  може лише за письмовою згодою орендодавця зводити в установленому законодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди та заклади, багаторічні насадження.

тже,  ТОВ "Торговий Флот Донбасу"  мало звернутися до  органу місцевого самоврядування  із заявою про надання раніше відведеної земельної ділянки для мети будівництва та обслуговування жилого будинку. І лише в тому випадку, коли заява особи буде задоволена, після  отримання державного акта про право власності на зазначену земельну ділянку особа має право звернутися до суду із заявою про визнання права власності на збудований на ній нерухомий об'єкт.

Однак, ніяких додаткових документів, які б підтверджували дії позивача, він же скаржник за апеляційною скаргою, стосовно додержання норм законодавства щодо  звернення з відповідною заявою до органів, уповноважених  визнати право власності на визначені в позові об'єкти нерухомості, надано не було.

Суть самочинного будівництва обумовлює презумпцію неможливості виникнення права власності на неправомірно збудований об'єкт. Отже, особа, яка   здійснила самочинне будівництво, не набуває права власності на нього, оскільки будівництво було здійснене без дотримання передбаченого законом порядку його здійснення. Тому і не може бути законною підставою для виникнення права власності на такий об'єкт.

На думку судової колегії, безпідставним є посилання скаржника в апеляційній скарзі на неправильне застосування господарським судом попередньої інстанції норми ст.392 Цивільного кодексу України виходячи з такого.

Господарський суд Донецької області при ухваленні оскаржуваного судового акта від 13.02.2007року у справі №8/3пн вказану норму не застосовував, а лише звернув увагу позивача на те, що згідно ст.392 Цивільного кодексу  України власник майна може пред’явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Підтверджувати право власності на майно у суді можуть   правовстановлювальні документи, які у позивача відсутні, а виходячи з цього не могли бути втраченими.

У виконавчого комітету Маріупольської міської ради не було підстав для видачі правовстановлюючих документів на спірне майно, так як  позивач не  є власником майна,  будівництво було здійснене без дотримання передбаченого законом порядку його здійснення, із заявою про надання раніше відведеної земельної ділянки для мети будівництва та обслуговування жилого будинку товариство до виконкому не зверталось, отже  державного акта про право власності на зазначену земельну ділянку немає.

Позивачем не надано доказів, що він є власником або постійним користувачем земельної ділянки, тому підстави для задоводення позову на підставі ст. ст. 375, 376 Цивільного кодексу України відсутні.

Судова колегія погоджується з висновком  господарського суду попередньої інстанції, що відсутність будь-якого оспорювання відповідачем прав позивача на спірні об'єкти нерухомості є підставою для відмови  в задоволенні позовних вимог.

Безпідставними є твердження апелянта на неправомірність  висновку  господарського суду стосовно того, що Маріупольська міська рада є неналежним відповідачем у справі.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи місцевого самоврядування зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.10 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначенні Конституцією України, цим Законом та іншими законами.

Статтею 16 цього Закону передбачено, що органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону.

Повноваження  щодо обліку та реєстрації відповідно до закону об'єктів нерухомого майна незалежно від форм власності належать виконавчим органам сільських, селищних, міських рад. ( ст.30).

З урахуванням статті 31 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” саме виконавчі органи сільських, селищних, міських рад здійснюють прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів нерухомості у порядку, встановленому законодавством.

Отже, особою, яка  оспорює або не визнає право власності на визначені в позові об'єкти нерухомості є виконавчий комітет Маріупольської міської ради.

Стосовно  доводів апелянта щодо  хибного твердження господарським судом Донецької області в мотивувальній частині рішення про те, що позивач звернувся з заявою про видачу правоустановчих документів до виконавчого комітету Маріупольської міської ради, а  насправді він звертався з такою заявою до міського голови м.Маріуполя судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ст.42 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"  міський голова організовує в межах, визначених цим Законом,  роботу відповідної ради та її виконавчого комітету, здійснює керівництво апаратом ради та її виконавчого комітету, забезпечує  додержання законодавства щодо розгляду звернень громадян та об'єднань, та інше.

Оскільки до повноважень виконкому місцевої ради віднесено повноваження  щодо обліку та реєстрації відповідно до Закону об'єктів нерухомого майна, а міський голова  здійснює керівництво виконавчим комітетом ( ст.58), то правомірно відповідь на  звернення була надана на бланку виконкому Маріупольської міської ради.

Правомірно також не розглядалося  господарським судом клопотання щодо призначення будівельно –технічної експертизи нерухомого майна, так як  відповідність спірних об'єктів  будівельно –технічним нормам пов'язана з предметом спору по справі, отже є однією із обставин яку повинен довести позивач самостійно.

У зв’язку з вказаними обставинами  судова колегія Донецького апеляційного господарського суду вважає, що при прийнятті рішення господарським судом було враховано вимоги чинного законодавства, матеріали справи та представлені сторонами докази, і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.91,99,101,103,105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Торговий Флот Донбасу” м.Маріуполь Донецької області  на рішення  господарського суду Донецької області   від 13.02.2007року  у справі №8/3пн  залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області   від 13.02.2007року  у справі №8/3пн залишити без змін.

Постанова  набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено  до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через апеляційний господарський суд.

Результати розгляду апеляційної скарги оголошені в судовому засіданні.

Головуючий

Судді:

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

1. відповідачу

1 у справу

1 ДАГС

1 ГСДО