Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«23»травня 2007 року                                                 Справа № 11/478-06

Колегія суддів у складі:                           головуючого судді О.В.Шевель,

судді А.І.Бухана,

судді В.О.Демченко,

при секретарі Парасочці Н.В.,

за участю представників:

позивача                    -          Чупріна С. В.

1-го відповідача           -          Гончаренка А.В.

2-го відповідача          -          не з’явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судового засідання № 9 Харківського  апеляційного господарського суду апеляційну скаргу 1-го відповідача                   (вхідний № 1197Х/3-9) на рішення господарського суду Харківської області від 27 лютого 2007 року  у справі  №  11/478-06

за позовом Підприємства «Інваспектр»Харківського відділення Всеукраїнської громадської організації «Союз організацій інвалідів України»Товариства інвалідів Київського району, місто Харків

до            1. Відкритого акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України»в особі філії ВАТ «Укрексімбанк»у м. Харкові

2.  Приватного підприємства «Дарт», місто Балаклія

про            визнання недійсним договору

встановила:

Рішенням господарського суду Харківської області від 27 лютого 2007 року у справі № 11/478-06 (суддя Черленяк М.І.) позов задоволено частково. Визнано недійсним договір застави № 6805Z16, укладений між відповідачами 25 лютого 2005 року в частині передачі в заставу млина АМВ-50, 2004 року випуску, потужністю 50 тон зерна на добу, виробництва ВАТ «Могильов-Подільський машинобудівний завод»ім. С.М. Кірова. Стягнуто з першого відповідача 42,50 грн. державного мита, 59,00 грн. судових витрат. Стягнуто з другого відповідача 42,50 грн. державного мита та 59,00 грн. судових витрат. В решті позову відмовлено.

1-й відповідач - Відкрите акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України»в особі його філії в місті Харкові з рішенням господарського суду Харківської  області від 27 лютого 2007 року не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 27 лютого 2007  року у справі № 11/478-06 та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позову повністю. Стягнути з позивача суму сплаченого 1-м відповідачем державного мита за подання апеляційної скарги в розмірі 42,50 грн. Разом з тим його представник в судовому засіданні подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв’язку з постановленням ухвали Верховного суду про відмову Підприємству «Інваспектр»в задоволенні касаційної скарги на постанову Вищого господарського суду про скасування рішення господарського суду Харківської області по справі 29/154-06 до вирішення питання місцевим господарським судом при повторному розгляді справи.

Позивач проти доводів, викладених в апеляційній скарзі заперечує, вважає рішення місцевого господарського суду таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Разом з тим його представник  в судовому засіданні повідомив про те, що будь яких інших документів, які можуть мати відповідне відношення до розгляду поданої апеляційної скарги у нього немає, і розгляд справи може здійснюватися на підставі наявних у ній матеріалів.

Дослідивши матеріали справи, викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, заслухавши пояснення їх уповноважених представників, перевіривши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Приймаючи оскаржуване рішення, господарський суд Харківської області виходив з результатів встановлення та дослідження документально підтверджених обставин спору, за якими встановив, що

25 лютого 2005 року між відповідачами було укладено кредитну угоду                 № 6805К9, відповідно до умов якої другому відповідачеві відкрита невідновлювальна кредитна лінія у розмірі 168000, 00 Євро терміном дії до 25 лютого 2008 року.

З метою забезпечення виконання вказаної кредитної угоди між відповідачами було укладено договір застави № 680Z16 (далі - спірний договір).

Відповідно до умов спірного договору з метою забезпечення вимог першого відповідача, що випливають з кредитної угоди № 6805К9 від 25 лютого 2005 року, другий відповідач передав в заставу виробниче обладнання, серед якого також і млин Р6-АВМ-50, 2004 року випуску, потужністю 50 тон зерна на добу, виробництва ВАТ «Могильов-Подільський машинобудівний завод»ім. С.М. Кірова (далі - спірне майно).

Як вбачається із змісту п. 1.2. спірного договору право власності другого відповідача (заставодавця) на спірне майно підтверджується договором купівлі-продажу від 23 вересня 2004 року № 23-ДИ, укладеним між позивачем та другим відповідачем та накладною від 6 жовтня 2004 року № 26. Сторони передбачали момент виникнення права власності покупця на спірне майно при 100% сплаті його вартості (п. 2.3.), що складає 2166000, 00 грн. (п. 1.4.).

Після укладення  договору купівлі-продажу між його сторонами був підписаний акт приймання передачі від 30 листопада 2004 року, відповідно до якого спірне майно передається покупцеві не у власність, а на зберігання без права продажу та передачі в заставу. Право власності виникає з моменту 100% сплати вартості майна.

Другий відповідач не здійснив 100% оплату за спірне майно та  не надав жодного доказу, який би спростував цей висновок суду.

Крім того, ці обставини були також підтверджені рішенням господарського суду Харківської області від 18 жовтня 2006 року по справі № 29/154-06, яким було відмовлено другому відповідачеві у визнанні за ним права власності на спірне майно. Рішення набрало законної сили на підставі постанови Харківського апеляційного господарського суду від  29 листопада 2006 року.

Такі обставини справи, дають підстави суду дійти висновку, що на момент укладення договору застави,  у другого відповідача як заставодавця не виникло права власності на спірне майно.

Відповідно до частини 2 статті 583 Цивільного кодексу України заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави.

При таких обставинах, суд першої інстанції дійшов висновку, що спірний договір в частині передання в заставу спірного майна не відповідає статті 583 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-5, 6 статті 203 цього Кодексу. Частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Задовольняючи позов частково судом першої інстанції правомірно зазначено, що визнання недійсним спірного договору в частині передачі в заставу спірного майна не є підставою для визнання цього договору недійсним в цілому, оскільки договір застави міг бути укладений і без включення до нього умови про передачу в заставу спірного майна та позивачем не доведено, що інше майно передано в заставу з порушенням законодавства та прав позивача.

Викладені вище висновки господарського суду на думку колегії суддів відповідають фактичним обставинам спору та матеріалам справи, їм надана правильна  та належна  правова оцінка, через що відсутні  підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування прийнятого по справі судового рішення, оскільки відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Як свідчать матеріали справи, господарський суд Харківської області  забезпечив  додержання вимог статті 43 Господарського процесуального Кодексу України, всебічно, повно та об’єктивно дослідив фактичні обставини справи та оцінив наявні у ній докази в їх сукупності, керуючись при цьому чинним законодавством України.

Наведені першим відповідачем у обґрунтування своєї апеляційної скарги доводи не підтверджені  матеріалами справи. Разом з тим  додана до справи   під час апеляційного провадження копія постанови  Балаклійського районного суду від 12 квітня 2007 року по справі № 1-186/2007  свідчить про те, що другий відповідач  надав першому відповідачу  підробні документи , які  були прийняті  ( без належної у такому випадку перевірки  першим позивачем достовірності даних документів ) для  вирішення питання про надання кредиту другому відповідачу  та його забезпечення шляхом  укладання договору  застави. За таких  додаткових  обставин, що підтверджують  правову позицію  позивача та правомірність прийнятого по справі судового рішення, підстав для його  скасування немає.

Враховуючи викладене та керуючись статтями  6, 8, 19, 124, 129 Конституції України статтями 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України,

постановила:

Рішення господарського суду  Харківської області від 27 лютого 2007 року у справі  № 11/478-06 залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Головуючий суддя                        О.В.Шевель

суддя                                  А.І.Бухан

суддя                                  В.О.Демченко