ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2007 р.
№ 30/43-07(7/230)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дерепи В.І. –головуючого,
Грека Б.М.,
Стратієнко Л.В.,

за участю повноважних представників:

позивача
Самойленко В.І.,

відповідачів

розглянувши у відкритому засіданні касаційні скарги
ВАТ “Дніпровський завод шахтної автоматики” Дніпропетровської міської ради

на постанову
від 15 березня 2007р.
Дніпропетровського апеляційного господарського суду

у справі
7/230

за позовом
ТОВ ВКФ “Ітела-Груп”

до
ТОВ “Ріел-Істеіт Дніпро”

про

до

третя особа

про
спонукання до передачі права власності
та за зустрічним позовом ТОВ “Ріел Істеіт Дніпро”
ТОВ ВКФ “Ітела-Груп”, КП
“Дніпропетровське МБТІ”, ВАТ “Дніпропетровський завод шахтної автоматики”
без самостійних вимог на стороні позивача
Дніпропетровська міська рада,
визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2005 року позивач звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача про спонукання до передачі права власності, посилаючись на те, що останній не виконує умов договору № 029-А/2003 від 20 березня 2003 року та додаткових угод № 1 від 03.04.2003 р. і № 2 від 31 грудні 2003 р.

25 червня 2005 року відповідач звернувся до господарського суду із зустрічним позовом про визнання за ним права власності на спірні приміщення, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вони побудовані за його кошти. При цьому позов було заявлено до позивача за первинним позовом та третіх осіб КП "Дніпропетровське МБТІ" і Дніпропетровської міської ради.

Окрім заявлених вимог позивач за зустрічним позовом, також, просив зобов’язати КП "Дніпропетровське МБТІ" оформити державну реєстрацію за ТОВ "Ріел Істеіт Дніпро" на спірні приміщення, розташовані в м.Дніпропетровськ по вул.Ак.Лазаряна 3.

Ухвалою місцевого господарського суду від 29.06.2005 року залучено до участі у справі за зустрічним позовом у якості відповідача-2 КП "Дніпропетровське МБТІ" та третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Дніпропетровську міську раду.

Проте, заявою від 6 липня 2005 року позивач за зустрічним позовом від вимог до КП "Дніпропетровське МБТІ" відмовився.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 8 липня 2005 року в задоволенні первісного позову відмовлено.

Зустрічний позов задоволено частково. Постановлено визнати за ТОВ “Ріел Істеіт Дніпро” право власності на нерухоме майно (будівлі) АГ-1/; АД-1/; Ж-1;Ш-1; АВ-2; Ц1-2; Ц2-2; Ц-3-2; Ц4-1; Ц5-2;Ц6-1; ІІ поверх Ц-2; ІУ, У поверх літ Ж-5; підвал п/д Ж-5; Ж1-1; Ж2-1; ґанок у 7; у 8, пандус у 9, ґанок Ж-3, ґанок Щ1, У1, Ж1, ав1, розташоване за адресою м.Дніпропетровськ, вул.Ак.Лазаряна 3.

Прийнято відмову ТОВ "Ріел-Істеіт Дніпро" від позову в частині зобов'язання КП "Дніпропетровське МБТІ" оформити державну реєстрацію за ним вищезазначеного нерухомого майна (будівель) та припинено провадження у справі в цій частині позову.

Постановою ВГСУ від 23 листопада 2006 р. рішення господарського суду в частині визнання за ТОВ “Ріел Істеіт Дніпро” права власності на нерухоме майно, розташоване за адресою м.Дніпропетровськ вул.Лазарянка З скасовано і справа в цій частині позову направлена на новий розгляд.

В решті рішення залишено без змін.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2006 року до участі у справі в якості відповідача за зустрічним позовом залучено ВАТ “Дніпропетровський завод шахтної автоматики”.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 25 січня 2007 року, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15 березня 2007 року позов ТОВ “Ріел Істеіт Дніпро” задоволено.

У касаційних скаргах Дніпропетровська міська рада та ВАТ “Дніпропетровський завод шахтної автоматики” просять постанову апеляційної інстанції скасувати, як прийняту з порушенням норм матеріального і процесуального права.

У відзиві на касаційну скаргу ТОВ “Ріел Істеіт Дніпро” просить в її задоволенні відмовити за необгрунтованістю вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та на підставі встановлених в ній фактичних обставин, проаналізувавши правильність застосування господарськими судами при прийнятті оскаржуваних судових рішень норм матеріального і процесуального права суд вважає, що касаційні скарги підлягають задоволенню враховуючи наступне.

Відповідно до вимог ч.1 ст.11112 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов’язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Всупереч вказаних вимог Закону, розглядаючи повторно зустрічний позов ТОВ “Ріел Істеіт Дніпро” місцевий господарський суд з яким погодилась апеляційна інстанція не виконав вказівок, що містяться в постанові ВГСУ від 23.11.2006 р. При цьому слід зазначити, що недодержання попередніми судовими інстанціями вимог ч.1 ст.11112 ГПК України, призводить, зокрема, до затягування судового процесу і в зв’язку з цим жодною мірою не узгоджуються з положенням ст.61 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року стосовно права кожного при вирішення питання щодо його цивільних прав та обов’язків на справедливий і відкритий розгляд незалежним і безстороннім судом протягом розумного строку.

Так, приймаючи рішення у справі про визнання права власності за ТОВ “Ріел Істеіт Дніпро” на спірні об’єкти, господарські суди попередніх інстанцій знову не звернули уваги на вимоги ч.3 ст. 376 ЦК України відповідно до яких ця норма застосовується лише в тому випадку, коли особа, яка здійснила самочинне будівництво, отримає в установленому порядку земельну ділянку розташовану під збудованим нерухомим об’єктом, такого цільового призначення, яке передбачає можливість будівництва на ній.

Тому, обгрунтування місцевим господарським судом прийнятого рішення у справі про визнання права власності за ТОВ “Ріел Істеіт Дніпро” на спірні об’єкти тими обставинами, що на момент узгодження земельної ділянки для будівництва спірних об’єктів було отримано згоду голови правління ВАТ “ДЗША “Бикова Л.В., про що свідчить його підпис на цьому документі, та ненадання ВАТ “ДЗША” доказів суду в тому, що спірна земельна ділянка знаходиться в його користуванні, визнати законними і обгрунтованими не можна, оскільки вони спростовуються зібраними у справі доказами та не узгоджуються з вимогами ч.4, 5 ст.376 ЦК України.

При цьому, господарські суди не звернули уваги та не дали належної правової оцінки тій обставини, що функцію розпорядження земельною ділянкою за приписами п.12 Перехідних положень Земельного кодексу України здійснює Дніпропетровська міська рада.

Згідно п.34 ст.26 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” вирішення відповідно до Закону питань регулювання земельних відносин становить виключну компетенцію сільських, селищних, міських рад.

Проте, матеріали справи не містять даних про те, що ТОВ “Ріел Істеіт Дніпро” зверталось за вирішенням питань регулювання земельних відносин до Дніпропетровської міської ради, яка заявлений позов не визнає.

Яз зазначалося вище перевіряючи законність і обгрунтованість прийнятого місцевим господарським судом рішення, апеляційна інстанція на вказані порушення уваги не звернула.

За вказаних обставин, суд вважає, що рішення місцевого господарського суду та постанова апеляційної інстанції, як прийняті з порушенням норм матеріального і процесуального права не можуть залишатись без змін і підлягають скасуванню.

При новому розгляді справи господарському суду необхідно врахувати наведене та відповідно до вимог закону вирішити спір.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Дніпропетровського апеляційного суду від 15 березня 2007 року та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25 січня 2007 року скасувати, частково задовольнивши касаційні скарги.

Справу передати повторно на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області в іншому складі суду.

Головуючий, суддя                                                                        В.Дерепа

Судді                                                                                                     Б.Грек

Л.Стратієнко