ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Чернігівської області
РІШЕННЯ

11 січня 2007р.                                                                                                       справа № 14/160/13

За позовом: Закритого акціонерного товариства “Пирятинський сирзавод”, вул.Сумська,1, м. Пирятин, Полтавська обл., 37000

До відповідача: Приватного сільськогосподарського підприємства „Сокиринське”, с.Сокиринці, Срібнянський р-н.

Про  стягнення   648грн. 27коп.

Суддя    Н.Ю.Книш

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

Від позивача:  не з’явився

Від відповідача:  не з’явився

СУТЬ СПОРУ

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 584,76грн. за надані послуги по монтажу холодильного обладнання, встановленого на фермі господарства, по акту від 05.04.05р., 31,35грн. пені за період з 20.07.06р. по 01.11.06р. та 32,16грн. інфляції за період липень –жовтень 2006р.

Від позивача надійшло пояснення №3615 від 29.12.06р., в якому зазначив, що проведені позивачем роботи по монтажу холодильного обладнання були прийняті представником відповідача, а саме інженером МКФ господарства Балюра О.І., підпис якого на акті прийоми завірений печаткою господарства, що рахунок №7 від 25.04.05р. на оплату наданих послуг та податкова накладна №613 від 25.04.05р. були направлені в господарство 05.05.05р., що в липні 2006р. на адресу відповідача було направлено претензію №1872 від 11.07.06р. про погашення заборгованості, але до цього часу відповіді не отримано.

Від відповідача 18.12.06р. по факсу надійшов відзив на позов, в якому заперечує проти позовних вимог в сумі 648,27грн., посилаючись на те, що про надання послуг ПСП „Сокиринське” не подавало ЗАТ „Пирятинський сирзавод” пропозицій і така пропозиція надійшла від позивача самостійно, що усним договором вартість наданих послуг встановлено в розмірі 200грн. з ПДВ, що при підписанні акту їх підпис підтверджує факт одержання послуг без їх вартості. Відповідач стверджує, що зазначені послуги відповідають вимогам господарського законодавства і згідно зі ст.230 ГК України штрафні санкції нараховуються при умові їх передбачення у договорі, який взагалі відсутній, а також минув термін позовної давності. Відповідач вважає, що між сторонами відсутня певна угода по даному спору, відсутня істотна умова –ціна договору і відсутність такої угоди означає відсутність прав і обов’язків сторін, що договір є не укладеним. У відзиві на позов відповідач стверджує, що не починав виконувати умови неукладеного договору та просить договір вважати неукладеним і на підставі ст.80, 1-1 ГПК України припинити провадження у справі.

Від відповідача 11.01.07р. по факсу надійшов відзив на позов, текст якого відповідає відзиву, який надійшов від відповідача до суду по факсу 18.12.06р. Також 11.01.07р. по факсу до суду від відповідача надійшло доповнення до відзиву, в якому зазначив, що акт виконаних робіт відповідач підписав і передав його позивачу не заповненим, що позивач сам заповнив, вислав його із сумою, яка значно більше суми на яку була домовленість, відповідач стверджує про недійсність документу. Відповідач в доповненні до відзиву повідомив про неможливість взяти участь в судовому засіданні через відсутність транспорту.

Розглянувши подані документи та матеріали справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, господарський суд встановив.

Згідно ч.1 ст.175 Господарського кодексу України майнові зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.7 ст.179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Як свідчать матеріали справи, між сторонами не укладався єдиний письмовий договір щодо встановлення, зміни або припинення цивільних прав та обов’язків.

Згідно ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов’язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов’язки.

Згідно з ч.1 ст. 181 Господарського кодексу України допускається укладання господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлені спеціальні вимоги до форми та порядку укладання даного виду договорів.

Єдиний письмовий договір про надання послуг по технічному обслуговуванню (монтажу) холодильного обладнання між сторонами не укладався.

Як вбачається із матеріалів справи, 05.04.05р. позивачем були надані послуги відповідачу по технічному обслуговуванню (монтажу) холодильного обладнання. У поданих до суду відзивах відповідач підтверджує факт одержання наданих позивачем послуг.

Факт надання послуг позивачем, та їх одержання відповідачем, підтверджується двостороннім актом приймання виконаних робіт по технічному обслуговуванню обладнання, який підписаний сторонами та скріплений печатками. Згідно акту приймання від 05.04.05р. вартість послуг визначена в розмірі 584,76грн.

Підписання сторонами акту приймання виконаних робіт (наданих послуг) від 05.04.2005р., в якому визначено найменування обладнання, дата надання послуг і їх вартість, суд розцінює як укладення договору про надання послуг у спрощений спосіб.

Згідно ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов’язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов’язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

У відповідності до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України, та статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. При цьому, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності зі статті 43 Господарського процесуального кодексу України наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності, і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Як зазначається в частині першій статі 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи вище викладене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність доказів фактичної домовленості сторін щодо вартості наданих позивачем послуг в розмірі 200,00грн. з ПДВ, щодо фактичного одержання відповідачем послуг від позивача без їх вартості, щодо надсилання відповідачем позивачу підписаного акту виконаних робіт без його заповнення

З огляду на викладене, матеріалами справи спростовуються твердження відповідача про відсутність між сторонами домовленості сторін щодо вартості послуг в розмірі 584,76грн., а також спростовуються твердження відповідача вважати договір неукладеним.

Таким чином, вимога відповідача про припинення провадження у справі на підставі ст.80 п.1-1 ГПК України є безпідставною і задоволенню не підлягає.

Приймаючи до уваги, що сторонами не визначено строк виконання зобов’язання відповідачем по оплаті наданих послуг, тому в силу ст.530 Цивільного кодексу України кредитор вправі вимагати його виконання у будь-який час, а боржник повинен виконати такий обов’язок у семиденний строк від дня пред’явлення вимоги.

Пред’явлення позивачем претензії №1872 від 11.07.06р. щодо оплати відповідачем наданих послуг, суд розцінює як пред’явлення вимоги на оплату відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України, яка повинна бути виконана відповідачем у семиденний строк. Отримання відповідачем претензії 13.07.06р. підтверджуються поштовою квитанцією та поштовим повідомленням. Відповідач у строк до 20.07.06р. одержані від позивача послуги у розмірі 584,76грн. не оплатив.

Відповідач на день розгляду справи в суді не надав доказів оплати наданих послуг, заборгованість відповідача в сумі 584,76грн. підтверджується матеріалами справи.

У відповідності зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається, зобов’язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Позивач просить стягнути з відповідача 31,35грн. пені за прострочку оплати за період з 20.07.06р. по 01.11.06р., посилаючись на Закон України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобов’язання” від 22.11.96р.

Згідно ч.1 ст.547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов’язання вчиняється в письмовій формі.

Відповідно до ст.ст.546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов’язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення.

У відповідності до ч.2 ст.343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Оскільки, між позивачем та відповідачем відсутня письмова угода щодо сплати пені при прострочці виконання грошового зобов’язання по оплаті послуг, вимоги позивача про стягнення з відповідача 31,35грн. пені є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Відповідачем не подано суду доказів відсутності вини у несвоєчасній оплаті одержаних послуг, а тому вимоги позивача в частині стягнення інфляційних в сумі 32,16грн. за період липень –жовтень 2006р. є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Оскільки відповідач в порушення ст.525, 526 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України взяті на себе зобов’язання не виконав, за одержані послуги своєчасно в повній сумі не розрахувався, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині стягнення боргу в сумі 584,76грн., в частині стягнення інфляції в сумі 32,16грн. В решті позову відмовити.

Враховуючи, що спір виник з вини відповідача у зв’язку з несвоєчасним виконанням  зобов’язань та відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача в частині стягнення державного мита в сумі 102,00грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу 112,29грн. пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.11, 525, 526, 530, 547, 549, 625, 901 Цивільного кодексу України, ст.175, 179, 181, 193, 216, 217, 343 Господарського кодексу України, ст.ст. 33, 34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ВИРІШИВ :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства „Сокиринське” (с.Сокиринці, вул..Радянська, 11, Срібнянський р-н, Чернігівської області, р/р 260037111 в АППБ „Аваль” м.Прилуки, МФО 353348 код 30147867) на користь Закритого акціонерного товариства “Пирятинський сирзавод” (вул.Сумська,1, м.Пирятин, Полтавська обл., р/р 4718 в ПОФ АППБ „Аваль” МФО 331605 код 00446865) 584грн.76коп. боргу, 32грн.16коп. інфляції, 102грн. державного мита та 112грн.29коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3.В решті позову відмовити.

Суддя                                                                                                      Н.Ю.Книш