СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

11 квітня 2007 року

Справа № 2-14/1258-2007

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Щепанської О.А.,

суддів                                                                      Гонтаря В.І.,

Плута В.М.,

за участю представників сторін:

позивача: Бевз Анатолія Петровича (повноваження перевірені) директора фірми "Атлант";

відповідача: не з'явився, відкритого акціонерного товариства "Монтажне управління № 14";

розглянувши апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Монтажне управління № 14" на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя    Курапова З.І.) від 14 лютого 2007 року у справі № 2-14/1258-2007,

за позовом           фірми "Атлант" (пр. Перемоги, 109а,Сімферополь,95000, вул. Менделєєва, 9/5, кв. 38, Сімферополь, 95000)

до           відкритого акціонерного товариства "Монтажне управління № 14" (вул. Монтажна, 23,  ГРЕС,Сімферополь,95000)

про стягнення 96385,84 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 14 лютого 2007 року у справі №2-14/1258-2007 (суддя Курапова З.І.) частково задоволено позов фірми "Атлант" до відкритого акціонерного товариства "Монтажне управління №14"  про стягнення 96385,84грн.

Суд стягнув з відкритого акціонерного товариства "Монтажне управління №14" на користь фірми "Атлант"  79552,40грн. заборгованості, 5258,74грн. пені, 5524,69грн. індексу інфляції, 959,94грн. річних, 962,96грн. держмита та 117,89грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

У частині стягнення заборгованості у сумі 5000,00грн. провадження у справі було припинено.

В іншій частині у задоволенні позову було відмовлено.

Відповідач, не погодившись з рішенням господарського суду, звернувся до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначене рішення місцевого господарського суду, у частині стягнення пені у сумі 5258,74грн., індексу інфляції 5524,69грн.

Сторона посилається на те, що господарським судом при прийнятті рішення було порушено норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідач вказує на те, що весь час виконання будівельно-підрядних робіт відповідачем виконувались свої грошові зобов'язання шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позивача. Це свідчить про те, що відповідач не відмовляється від своїх зобов'язань по оплаті та умов договору.

Однак, враховуючи те, що фінансове становище відповідача не є стабільним, а також те, що ДП МОУ ЦВС „Ялтинський", який виступав замовником даних будівельно-підрядних робіт, не виконував своїх грошових зобов'язань перед відповідачем в строк, у зв'язку з чим, систематична та своєчасна оплата виконаних робіт не була можливою. Грошові кошти перераховувались у разі їх надходження, про це свідчать останні платіжні доручення від 02.02.2007  та 21.02.2007.

Пунктом 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України визначається можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила свої зобов'язання. Статтею 233 Господарського кодексу України також встановлено, що за певних обставин дозволяється зменшення судом розміру штрафних санкцій.

Відповідач вважає, що при вирішенні питання у суді першої інстанції, необхідно було врахувати наступні обставини: Відповідач не намагався порушувати свої зобов'язання; виконував їх у разі надходження такої можливості; скрутне фінансове становище Відповідача; співвідношення розміру штрафних санкцій з основною сумою боргу. Таким чином, відповідач вважає, що суд при винесенні рішення мав зменшити розмір неустойки (штрафу, пені).

За клопотанням представника позивача, судочинство здійснювалось на російській мові у відсутності представника відповідача, якого було належним чином повідомлено про час та місце розгляду апеляційної скарги, який не надав суду доказів поважних підстав своєї відсутності та не скористався своїм процесуальним правом участі в судовому засіданні.

Судова колегія, порадившись на місці, ухвалила можливим розглянути справу по суті у відсутності представника відповідача з представлених доказів в матеріалах справи, оскільки стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов’язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов’язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез’явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Оскільки матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, підстав для відкладення розгляду справи не вбачається.

На підставі статті 101 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія повторно розглянувши матеріали справи, встановила наступне.

Позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача 96385,84грн., у тому числі 84552,40грн. заборгованості, 5556,81грн. індексу інфляції, 5316,30грн. пені, 960,33грн. річних. (а. с. 2-6).

Позивач свої позовні вимоги пояснює невиконанням відповідачем договірних зобов'язань по оплаті виконаних будівельно-підрядних робіт.

Представник відповідача борг визнав частково у сумі 79552,40грн.

Суд першої інстанції позов задовольнив частково.

Судова колегія розглянувши матеріали справи, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, дослідивши надані докази, вислухавши пояснення представника позивача, дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.04.2005 товариство з обмеженою відповідальністю "Монтажне управління № 14" (генпідрядник) і фірма "Атлант" (субпідрядник) уклали договір будівельного субпідряду №051, відповідно до якого субпідрядник зобов'язався виконати роботи по капітальному ремонту 1 поверху спального корпуса №1, розташованого за адресою: місто Ялта, вул. Свердлова,32 відповідно до затвердженої проектно - кошторисної документації, а генпідрядник зобов'язується надати субпідряднику об'єкт, прийняти за актом закінчений ремонт об'єкту та оплатити вартість виконаних робіт. (а. с. 913).

Сторонами вартість робіт була передбачена додатковою угодою №1 від 01.08.2005 до договору № 05 від 04.04.2005 у сумі 452221грн. (а. с. 14).

Згідно з пунктом 3.2. договору, генпідрядник (відповідач) зобов'язаний оплатити виконані роботи на підставі актів прийому - здачі фактично виконаних робіт протягом 5 днів з дня їх підписання.

Статтями 526, 530, 875 Цивільного кодексу України, статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк, за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик, передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Як вбачається з наданих доказів в матеріалах справи, актом прийому виконаних підрядних робіт за квітень 2006 позивачем виконані та відповідачем прийняті будівельні роботи вартістю 86546,40грн. і актом за липень 2006 - на суму 81674,40грн. (а. с. 16-19).

Відповідач оплату здійснив частково, на день подачі позову в суд заборгованість становила 84552,40грн., що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків станом на 01.08.2006. У період розгляду справи платіжним дорученням №90 від 02.02.2007 відповідач оплатив 5000,00грн. (а. с. 25-29).

Таким чином, заборгованість становить 79552,40грн. і підлягає стягненню.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у частині стягнення заборгованості у сумі 5000,00грн. провадження у справі підлягає припиненню по пункту 1-1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 886 Цивільного кодексу України, у разі невиконання або неналежного виконання замовником обов'язків за договором будівельного підряду він сплачує підрядникові неустойку, встановлену договором або законом.

Згідно з Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996. № 64396 ВР і пунктом 6.4. договору відповідач зобов'язаний оплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення платежу.

Таким чином, позивачем була нарахована пеня в сумі 5316,30грн. за період з 06.08.2006 по 18.12.2006 від суми боргу 84552,40грн.

Проте, як було зазначено вище, відповідно до пункту 3.2. договору відповідач зобов'язаний оплатити виконані роботи протягом 5 днів з дня підписання актів.

Отже, заборгованість за виконані роботи по акту за квітень 2006  становить 2878,00грн., оплату якої відповідач був зобов'язаний здійснювати до 05.05.2006.

Згідно з частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановленого законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Отже, нарахування пені від суми боргу 2878,00грн. позивач був зобов'язаний припинити 05.11.2006.

На думку судової колегії, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що пеня підлягає стягненню частково в сумі 5258,74грн. за період з 06.08.2006, як заявлено позивачем, по 05.11.2006 від суми боргу 84552,40грн. і з 06.11.2006  по 18.12.2006  від суми боргу 81674,40грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно, на думку судової колегії визначив, що індекс інфляції за період червень - листопад 2006  підлягає стягненню частково: за червень - липень 2006  від суми боргу 2878,00грн. і за серпень - листопад 2006  від суми боргу 84552,40грн., у загальної сумі 5524,69грн., у зв'язку з помилкою позивача у розрахунку.

Суд також правомірно визначив, що річні теж підлягають стягненню частково в сумі 959,94грн., у зв'язку з помилкою позивача у розрахунку, у тому числі за період з 06.05.2006 по 05.08.2006 від суми боргу 2878,00грн. річні складають 21,76грн., з 06.08.2006 по 18.12.2006 від суми боргу 84552,40грн. річні складають 938,18грн.

Отже, судова колегія не може прийняти до уваги посилання відповідача, які було викладено   в апеляційній скарзі, оскільки згідно з статтею 83 Господарського процесуального кодексу України, зменшення у виняткових випадках розміру неустойки (штрафу, пені) є правом, а не обов'язком суду. Скрутне фінансове положення відповідача не є винятковим випадком для зменшення суми неустойки.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення було прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права та підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим  від 14 лютого 2007 року у справі № 2-14/1258-2007 залишити без змін.

2.Апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Монтажне управління № 14" залишити без задоволення.

Головуючий суддя                                                  О.А. Щепанська

Судді                                                                                В.І. Гонтар

В.М. Плут