ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2007 р.
№ 2/684-06

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого
Владимиренко С.В.,

суддів:
Шевчук С.Р.,

Львов Б.Ю.

розглянув касаційну скаргу
Закритого акціонерного товариства агропідприємства “Прогрес-Технологія”

на постанову
Харківського апеляційного господарського суду від 13.02.2007р.

та рішення
господарського суду Сумської області від 07.12.2006р.

у справі
№2/684-06

за позовом
Комунального підприємства “Міськводоканал” Сумської міської ради

до
Закритого акціонерного товариства агропідприємства “Прогрес-Технологія”

про
стягнення 10037,16грн.,

за участю представників:

-          позивача: Дудник Н.В., дов. №22/8242 від 16.08.2006р.;

-          відповідача: не з'явились;

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2006 року Комунальне підприємство “Міськводоканал” Сумської міської ради звернулось до господарського суду з позовом до Закритого акціонерного товариства агропідприємства “Прогрес-Технологія” про стягнення заборгованості на суму 7801,48грн., пені на суму 1435,53грн., 3% річних на суму 226,34грн., збитків від інфляції на суму 573,81грн.

23.11.2006р. позивач у порядку ст. 22 ГПК України уточнив розмір позовних вимог та просив стягнути 7801,48грн. за надані послуги по утриманню будинку та прибудинкової території, 881,59грн. пені, 226,34грн. 3% річних за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань, 573,81 грн. інфляційних збитків.

Рішенням господарського суду Сумської області від 07.12.2006р. у справі №2/684-06 (суддя Соп’яненко О.Ю.) позов задоволено. Стягнуто з Закритого акціонерного товариства агропідприємства “Прогрес-Технологія” на користь Комунального підприємства “Міськводоканал” Сумської міської ради 7801,48грн. основного боргу, 881,59грн. пені, 226,34грн. 3% річних, 573,81грн. інфляційних збитків, 96,37грн. витрат по сплаті державного мита, 111,49грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення суду першої інстанції мотивоване неналежним виконанням відповідачем умов договорів від 01.09.2004р. №8 та від 01.03.2006р. щодо оплати наданих послуг на підставі цих договорів та настанням відповідальності за вказане порушення з посиланням на ст.ст. 525, 526, 625 ЦК України.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 13.02.2007р. у справі №2/684-06 (колегія у складі головуючого судді Демченко В.О., суддів Барбашова С.В., Гагін М.В.) рішення господарського суду Сумської області від 07.12.2006р. залишено без змін з підстав обґрунтованості та правомірності позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду та постановою суду апеляційної інстанції Закрите акціонерне товариство агропідприємство “Прогрес-Технологія” звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просило рішення господарського суду Сумської області від 07.12.2006р. та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 13.02.2007р. у справі №2/684-06 скасувати, та прийняти нове рішення про відмову Комунальному підприємству “Міськводоканал” Сумської міської ради в позові.

В судове засідання 17.05.2007р. представники відповідача не з’явилися. Враховуючи, що про час, дату та місце розгляду справи сторони були повідомлені своєчасно та належним чином, Вищий господарський суд України вважає за можливе розглянути касаційну скаргу за відсутності представників відповідача.

Відзив на касаційну скаргу відповідача на час розгляду справи в касаційній інстанції суду наданий не був, що в силу положень статті 1112 ГПК України не перешкоджає перегляду судових рішень, що оскаржуються.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до Роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.п. 1, 6 постанови від 29.12.1976 №11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності –на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Рішення місцевого господарського суду та постанова суду апеляційної інстанції відповідають зазначеним вимогам, оскільки ґрунтуються на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 01.09.2004 р. між позивачем (виконавець) та відповідачем (орендар) був укладений договір №8 про відшкодування витрат по утриманню орендованого нерухомого майна та прибудинкової території, згідно якого позивач здійснював експлуатацію та обслуговування будинку №51/1 по вул. Червоногвардійській в м. Суми та прибудинковій території, в якому знаходиться магазин відповідача.

Відповідно до п.3.12 цього договору орендар зобов’язувався не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним, вносити плату на рахунок позивача за витрати, пов’язані з обслуговуванням і експлуатацією будинку і прибудинкової території на підставі рахунку, який виконавець надає орендарю щомісяця до 10 числа (додаток №1).

З вересня 2004 року по лютий 2005 року оплата за надані послуги становила 426,41грн. за місяць.

09.03.2005р. позивач листом №22/977 на виконання п.2.3 вказаного договору повідомив відповідача про зміну вартості обслуговування 1кв.м площі для власників та орендарів будинку №51/1, яка склала 0,52грн. за місяць. Згідно розрахунку експлуатаційних витрат оплата за надані послуги з 01.02.2005р. становила 890,5грн. на місяць.

Поряд з цим, судами встановлено, що 01.03.2006р. між сторонами був укладений договір про участь у витратах надавача послуг по утриманню будинку та прибудинкової території, згідно якого позивач надавав послуги по обслуговуванню, експлуатації та ремонту будинку №51/1 по вул. Червоногвардійська в м. Суми.

Пунктом 2.2.3 цього договору передбачено, що відповідач зобов’язувався не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним, вносити плату на рахунок позивача згідно розрахунку, який є невід’ємною частиною вказаного договору. Оплата за місяць складала 890,5грн.

Судом першої інстанції встановлено, що у зв’язку з неналежним виконанням відповідачем зобов’язання щодо оплати наданих послуг, за відповідачем рахується заборгованість в сумі 7801,48грн.

Задовольняючи вимоги позивача про стягнення заборгованості за надані послуги по договору, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив всі суттєві обставини, що мають значення для вирішення даного спору, правильно встановив,  і виходив з того, позивач взяті на себе зобов’язання по наданню послуг з експлуатації, обслуговування та ремонту будинку виконав, відповідач доказів здійснення в повному обсязі розрахунків з позивачем не надав.

Висновки суду про невиконання відповідачем умов договору №8 від 01.09.2004р. та договору від 01.03.2006р. щодо своєчасного розрахунку з позивачем за надані послуги відповідають вимогам ст.ст. 525, 526 ЦК України, відповідно до яких одностороння відмова від виконання зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Встановивши факт невиконання відповідачем умов договорів щодо порядку оплати наданих послуг, суд першої інстанції виклав в оскаржуваному рішенні правильні висновки щодо виникнення у відповідача обов'язку погасити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час  прострочення платежу, 3 % річних, та пені за несвоєчасне внесення платежів, визначену сторонами в п.5.2 договору №8 від 01.09.2004р. та в п.2.2.3 договору від 01.03.2006р. у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України за кожний день прострочення платежу.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції обґрунтовано погодився з викладеними в ньому висновками, та зазначив, що позивачем  доведено факт наявності вказаного зобов’язання відповідача перед позивачем та наявності вказаних боргових зобов’язань, та залишив без змін рішення місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог зі стягненням з відповідача на користь позивача основного боргу, пені, інфляційних нарахувань та 3% річних.

Доводи касаційної скарги про неналежне виконання позивачем умов договору, спростовується висновками судів попередніх інстанцій та частковою оплатою відповідачем наданих послуг, тому їх слід залишити поза увагою.

В порушення статей 33, 34 ГПК України, ЗАТ агропідприємство “Прогрес-Технологія” не надано ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції жодних доказів в підтвердження своїх вимог та заперечень. Наданим сторонами доказам судами першої та апеляційної інстанцій було дано відповідну оцінку, на підставі чого встановлені обставини справи.

Доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки не свідчать про порушення або неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального чи процесуального права.

Щодо зміни (виправлення описки) тексту резолютивної частини вказаного рішення господарського суду Сумської області від 07.12.2006р. у справі №2/684-06 в частині зазначення розміру витрат по держмиту та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, то вона повинна бути здійсненна відповідною судовою інстанцією у порядку, передбаченому ст. 89 ГПК України.

Згідно ст. 1117 ГПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази; у касаційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Обґрунтованих доводів про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального законодавства при оцінці доказів заявником касаційної скарги не надано.

На підставі викладеного, Вищий господарський суд України вважає, що підстави для скасування постанови Харківського апеляційного господарського суду від 13.02.2007р. та рішення господарського суду Сумської області від 07.12.2006р.  у справі №2/684-06 відсутні.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, п.1 ст. 1119, ст. 11110-11111 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Вищого господарського суду України

П О С Т А Н О В И Л А:

1.          Касаційну скаргу Закритого акціонерного товариства агропідприємства “Прогрес-Технологія” залишити без задоволення.

2.          Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 13.02.2007р. та рішення господарського суду Сумської області від 07.12.2006р. у справі №2/684-06 залишити без змін.

Головуючий
С. Владимиренко

Судді:

С. Шевчук

Б. Львов