ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"12" квітня 2007 р.
Справа № 15/405-06-11040А

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Бойко Л.І.,

суддів: Величко Т.А., Жукової А.М.,

при секретарі судового засідання Храмшиній І.Г.

за участю представників сторін:

від позивача – Кононенкова Т.В.

від відповідача –Петрова Т.І., Жирноклеєва М.О.

розглянувши апеляційні скарги ДПІ у м. Іллічівську та Державного підприємства „Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне Управління морських шляхів”

на постанову господарського суду Одеської області від 20.12.2006р.

зі справи № 15/405-06-11040А

за позовом: Державного підприємства „Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне Управління морських шляхів”

до: ДПІ у м. Іллічівську

про скасування податкових повідомлень-рішень та рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій

встановив:

Державне підприємство „Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне Управління морських шляхів” звернулось до господарського суду з позовною заявою та заявою щодо зміни заявлених позовних вимог, про скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ у м. Іллічівську від 31.03.2006р. № /0, № /0, № /0 і рішень останньої від 31.03.2006р. № /0 та № /0, посилаючись на їх безпідставність та невідповідність нормам чинного законодавства.

ДПІ у м. Іллічівську наполягає на правомірності прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Постановою господарського суду Одеської області від 20.12.2006р. (суддя Петров В.С.) позов Державного підприємства „Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне Управління морських шляхів” задоволено частково, рішення ДПІ у м. Іллічівську про застосування штрафних (фінансових) санкцій № /0 від 31.03.2006р. скасовано в частині нарахування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 278,42 грн., а в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із постановою суду, ДПІ у м. Іллічівську подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову в частині задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права.

Державне підприємство „Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне Управління морських шляхів” також звернулось із апеляційною скаргою, в якій просить постанову господарського суду скасувати в частині скасування податкових повідомлень-рішень №№ /0, /0, /0 від 31.03.2006р., рішень №№ /0 і /0 від 31.03.2006р., посилаючись на її необґрунтованість.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності їх юридичної оцінки господарським судом, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг і скасування постанови суду першої інстанції, з огляду на наступне.

У період з 31.01.2006р. по 14.03.2006р. ДПІ у м. Іллічівську проведена комплексна планова документальна перевірка фінансово-господарської діяльності Державного підприємства „Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне Управління морських шляхів” з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства за період 01.10.2003р. по 01.10.2005р., за результатами якої складено акт № 873/23-204-01125637 від 20.03.2006р.

Актом перевірки встановлені порушення пп.3.1.1 п.3.1 ст.3, п.4.9 ст.4, пп.7.2.1 п.7.2 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” - заниження ПДВ на 49807 грн. та завищення від’ємного значення на 70 грн.; пп.4.1.4 п.4.1 ст.4, пп.5.4.6, 5.4.8 п.5.4 ст.5, пп.8.2.2 п.8.2 ст.8 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” –завищено від’ємне значення об’єкту оподаткування податком на прибуток на 1113 грн.; неутримання та неперерахування до бюджету сум прибуткового податку з доходів громадян в сумі 1841,58 грн.; порушення термінів розрахунків, які передбачені ст.1 Закону України „Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті”, порушення п.1 ст.9, ст..7, ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України „Про систему валютного регулювання та валютного контролю”, а саме підприємство надавало звіти не в установлені терміни, а зараховування суми відсотків на залишок коштів не відповідає умовам ліцензії НБУ.

На підставі цього акту перевірки ДПІ у м. Іллічівську прийняті податкові повідомлення-рішення № /0 від 31.03.2006р. про визначення позивачу суми податкового зобов’язання з ПДВ на суму 74711 грн., № /0 від 31.03.2006р. щодо зменшення суми бюджетного відшкодування з ПДВ на суму 70,00 грн., № /0 від 31.03.2006р. про визначення позивачу суми податкового зобов’язання по податку з доходів найманих працівників в розмірі 37264,09 грн., а також рішення № /0 від 31.03.2006р. про застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 12718,92 грн. і № /0 від 31.03.2006р. про застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 4665973,33 грн.

Ці податкові повідомлення-рішення та рішення податкового органу оскаржені позивачем в адміністративному порядку і за результатами адміністративного оскарження ДПІ у м. Іллічівську прийнято рішення № 9855/10/23-205 від 06.06.2006р., яким вони залишені без змін, а скарга позивача –без задоволення.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно контракту № 410/С від 07.07.1997р. на виконання днопоглиблювальних робіт по проекту „Зачищення підхідного каналу, п.Шувейх, Кувейт”, Компанія „Мінерал”, Росія (замовник) звернувся до Чорноморсько-Азовського управління морських шляхів (підрядчик) з проханням про проведення ремонтного черпання на підхідному каналі п. Шувейх (Кувейт) у обсязі орієнтовно 925000 куб.м. Вартість робіт відповідно до умов контракту визначається з розрахунку 1,3 дол.США за 1 куб.м. Згідно умов контракту, датою закінчення  виконаних  підрядних робіт вважається дата передачі підрядчиком замовнику Сертифікату про виконані роботи.

Ще в ході документальної перевірки з питань дотримання валютного законодавства за період 01.01.1997р. по 01.10.1998р. по цьому контракту була встановлена дебіторська заборгованість Компанії „Мінерал” перед позивачем в сумі 620836,25 дол. США (акт ДПА в Одеській області № 180/22-205/2305/2 від 01.03.1999р.).

В ході останньої перевірки за результатами бухгалтерського обліку Управління позивача встановлена дебіторська заборгованість у сумі 620836,25 дол.США (3309988,47 грн.) станом на 01.10.2003р., яка до теперішнього часу не погашена.

Позивач не погодився зі штрафними санкціями за порушення термінів розрахунків по цій угоді і вважає причини пропуску строку, передбаченого ст.1 Закону України „Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті” поважними у зв’язку з наявністю справи з цього питання у суді.

Дійсно, 22.11.1998р. Міністерством юстиції Держави Кувейт надано Свідоцтво (легалізоване у Консульському управлінні Міністерства закордонних справ України 27.05.1999р.) яким підтверджено, що справа № 727/1998, порушена компанією „Мінерал Ко” проти „Торговельної компанії „Муса Абдель Хусейн Бахман” та ін., прийнята до реєстрації та по ній призначено засідання на 30.11.1998р., але воно було відкладено у зв'язку з вступом до справи третьої особи - Чорноморсько-Азовського управління морських шляхів”. До того ж, згідно довідки Універсального суду Кувейту, 21.10.2000р. у відкритому засіданні Універсального суду з приводу необхідності направлення представника позивача для проведення оцінки вартості робіт та ознайомлення з матеріалами справи, прийнята постанова по справі № 876/2000 тмкх/1.

Крім того, як повідомляє ТОВ Компанія „Мінерал”, всі взаєморозрахунки з підрядниками та субпідрядниками за контрактом № 410/С здійснювала виключно фірма „К. МІNERAL СО.N.V.”. Всі платежі, що надходили позивачу, чи здійснені за його дорученням по контракту № 410/С здійснені фірмою „К. МІNERAL СО.N.V.” зі своїх рахунків. В процесі виконання дноочищувальних робіт ТОВ Компанія „Мінерал” вела оперативну, технічну та фінансову звітність, яка була здана в „К. МІNERAL СО.N.V.”  після завершення робіт та закінчення терміну угоди КW-01, тому ТОВ Компанія „Мінерал”  не володіє ніякою звітністю, яка б могла внести уточнення у виконані об’єми робіт, стан розрахунків по заборгованості, а також результатів розгляду позовних заяв проти Торговельної компанії „Муса Абдель Хусейн Бахман” та Підприємства кувейтських портів.

Окрім зазначеного, матеріали справи не містять ніяких даних щодо руху вищевказаної справи у суді. Отже, позивач протягом близько 7 років, посилаючись на те, що у суді Кувейту розглядається вищевказаний позов Чорноморсько-Азовського виробничо-експлуатаційного Управління морських шляхів, стверджує, що він не повинен нести відповідальність за пропущення строків, закріплених ст.1 Закону України „Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті”. При цьому позивач не приймає ніяких заходів до з’ясування обставин щодо руху справи в Кувейтському суді та обізнаності щодо результатів цієї справи, при жодній перевірці не надає рішення Універсального суду Кувейту по вищевказаним позовам, в зв’язку з чим судова колегія погоджується з висновком суду, що позивач повинен нести відповідальність за порушення термінів, встановлених ст.ст. 1 і 2 вказаного Закону, якими передбачено, що виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у терміни виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 90 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного терміну потребує індивідуальної ліцензії Національного банку України. Порушення цих термінів тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка від суми неодержаної виручки (митної вартості недопоставленої продукції) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості.  Отже, штрафні санкції за порушення строків, встановлених Законом, застосовані до позивача обґрунтовано.

Крім того, за перевіряємий період (IV квартал 2003 року - 9 місяців 2005 року) позивачем також були надані послуги Компанії „Consorcio de Gestion del Puerto de Quequen” (Аргентина) –фрахтівнику згідно Тайм-Чартерної угоди № МU 000200 від 25.12.1995р., (тривалість чартеру - 25 місяців, а ставки фрахту 5970 дол. США).

Проведеною відповідачем перевіркою встановлено, що за надані Управлінням „Чоразморшлях” на експорт послуги фрахтівнику Компанії „Consorcio de Gestion del Puerto de Quequen” у періоді IV квартал 2003р. –9 місяців 2005р. на загальну суму 3730230 дол.США (19451608,85 грн.) на рахунок позивача було перераховано грошові кошти на  суму 2910466,83 дол. США (15147463,49 грн.), зараховано суми, витрачені фрахтівником за вказівками позивача, в розмірі 202200,55 дол.США (1065172,07 грн.) та сплачено фрахтівником готівкою до каси судна „Перекопський” –Управління „Чоразморшлях” – 308953,50 дол. США (1646756,25 грн.). Але розрахунки на суму 147560 дол.США теж здійснені з порушенням термінів, встановлених ст. 1 Закону України „Про порядок здійснення розрахунків іноземній валюті”, у зв’язку з чим позивачу була нарахована пеня в сумі 20 270,53 грн. Місцевим господарським судом вірно не прийняті до уваги посилання позивача на те, що зобов’язання між ним та Компанією „Consorcio de Gestion del Puerto de Quequen” були припинені шляхом зарахування зустрічних  однорідних вимог, оскільки самі угоди, згідно яких ці зобов’язання були припинені шляхом заліку зустрічних однорідних вимог, позивачем надані не були, а будь-яких інших доказів проведення заліку в межах цієї Тайм-Чартерної угоди позивач суду теж не надав.

Згідно ч. 1 ст. 7 Декрету Кабінету Міністрів України „Про систему валютного регулювання і валютного контролю” від 19.02.1993р., при розрахунках між резидентами та нерезидентами в межах торговельного обороту як засіб платежу використовується іноземна валюта і такі розрахунки здійснюються лише через уповноважені банки. Здійснення розрахунків через уповноважені банки – це здійснення розрахунків у безготівковій формі (п.1.6 Положення про валютний контроль, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 08.02.2000р. № 49).

Відповідно до Правил використання іноземної валюти на території України, затверджених постановою Правління Національного банку України від 26.03.1998р. № 119,  використання готівкової іноземної валюти як засобу платежу дозволяється у разі здійснення резидентами –суб'єктами підприємницької діяльності торгівлі та надання послуг за межами України на транспортних засобах, що їм належать (орендовані, зафрахтовані або ті, що формуються в Україні) за реалізовані товари та надані послуги на повітряних, морських, річкових судах, у потягах та в автобусах; за надані послуги з міжнародних пасажирських перевезень та поромних переправлень у прикордонних з Україною зонах.

Враховуючи зазначене, використання готівкової іноземної валюти за межами території України в розрахунках за надані за межами України послуги не дозволяється, тому суд правильно дійшов висновку про правомірність нарахування позивачу штрафних санкцій відповідно до п.2 ст.16 Декрету Кабінету Міністрів України „Про систему валютного регулювання і валютного контролю” за порушення резидентами порядку розрахунків, встановленого ст.7 цього Декрету, за що застосовується штраф у розмірі, еквівалентному сумі валютних цінностей, які використовувалися при розрахунках, перерахованій у валюту України за обмінним курсом НБУ на день здійснення таких розрахунків.

Вимоги позивача про скасування рішення відповідача в частині застосованих штрафних санкцій в сумі 5780 грн. за надання звітів не в установлені терміни і за порушення ним порядку декларування –подання недостовірної інформації або перекручення даних, що відображаються у відповідній декларації, вірно не задоволені судом, так як будь-яких пояснень та доказів щодо неправомірності нарахування цих штрафних санкцій позивачем не надано.

Також колегія погоджується із висновком господарського суду, який вважає обґрунтованими посилання позивача на відсутність порушення ним п. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів „Про систему валютного регулювання та валютного контролю”, за що йому нараховані штрафні санкції в розмірі 278,42 грн., так як наявність ліцензії на зарахування відсотків на залишок коштів законодавством не передбачено. Перелік торгівельних операцій, які здійснюються за умови наявності ліцензії НБУ, визначено у ст. 5 цього Декрету. До того ж, зарахування банківських відсотків на залишок валютних коштів на рахунку не є торгівельною операцією.

Господарський суд теж правильно відхилив посилання позивача на незаконність застосування до нього фінансових санкцій за порушення валютного законодавства, так як ухвалою суду введений мораторій на задоволення вимог кредиторів у справі про банкрутство позивача, зазначивши при цьому, що штрафні санкції, які застосовуються на підставі ст. 4 Закону України „Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті” та на підставі ст. 16 Декрету Кабінету Міністрів України „Про систему валютного регулювання та валютного контролю”, а також санкції за порушення норм з регулювання обігу готівки і пеня за порушення строків сплати узгоджених сум податкових зобов’язань  не належать до категорії податків, зборів і обов’язкових платежів, тому дія мораторію на них не поширюється, про що свідчить зміст ст.12 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” і ст.17 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

Щодо позовних вимог в частині скасування податкових повідомлень-рішень № /0, № /0, № /0 від 31.03.2006 р. та рішення ДПІ про застосування штрафних санкцій № /0, то вони вірно не задоволені судом, оскільки вимоги стосовно їх скасування в частині нарахування податкових зобов'язань по податку на додану вартість, податку з доходів фізичних осіб, і за порушення норм з регулювання обігу готівки,  необґрунтовані.

Відповідно до вищевикладеного судова колегія погоджується з висновками суду і вважає їх такими, що ґрунтуються на всебічному, повному з’ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, та оцінки доказів, і підстав для зміни чи скасування судового рішення не вбачає.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

ухвалила:

Постанову господарського суду Одеської області від 20.12.2006р. у справі № 15/405-06-11040А залишити без змін, апеляційні скарги без задоволення.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом одного місяця до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя                                                                      Л.І. Бойко

Судді:                                                                                          Т.А. Величко

А.М. Жукова