Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" січня 2007 р.                                                           Справа № 33/204-06

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., судді Пушай В.І. , Плужник О.В.

при секретарі Байбак О.І.

за участю представників сторін:

позивача - Порошина Л.Г., Галась В.В.

відповідача -  Кузнєцов Р.В., Лобода Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 4163Х/3-7) на рішення господарського суду Харківської області від 27.10.05 р. по справі № 33/204-06

за позовом ТОВ фірма "Атон", м. Харків

до ВАТ "Турбоатом", м. Харків

про стягнення 728 019,97 грн.

встановила:

Позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою про стягнення з  відповідача  728019,97 грн.  заборгованості, у т.ч.: 569645,82 грн. основного боргу, 27811,20 грн. пені, 6835,75 грн. інфляційних за договором № 28/2002 від 03.10.2002 р.; 70560,00 грн. основного боргу, 1357,07 грн. пені, 846,72 грн. інфляційних за договором № 08/2005 від 18.04.2005 р.; 18706,70 грн. основного боргу, 369,00 грн. пені, 224,48 грн. інфляційних за договором № 07/2005 від 04.04.2005 р.; 29894,69 грн. основного боргу, 2063,96 грн. пені, 1046,31 грн. інфляційних за договором № 23-533 від 06.10.2000 р., з посиланням на те, що відповідач не виконав належним чином свої договірні зобов’язання, внаслідок чого виникла заборгованість.

Рішенням господарського суду Харківської області від 27.10.2006 р.  по  справі № 33/204-06 (головуючий суддя –Савченко А.А., суддя –Ковальчук Л.В., суддя –Кононова О.В.) позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість у розмірі 420807,21 грн., пені у розмірі 2063,96 грн., інфляційні в розмірі 2117,51 грн.,  держмито у розмірі 4249,88 грн. та 68,88 грн. судових витрат, в решті позову відмовлено, з посиланням на невиконання відповідачем умов договорів у частині оплати переданої продукції. Суд вважав, що посилання відповідача на проведення заліку зустрічних  однорідних вимог безпідставне, так як відповідач не надав відповідних доказів на підтвердження того, що за договором № 02-2003 від 31.01.2003 р. строк виконання зобов’язання з боку ТОВ “Атон”настав, акт приймання обладнання  в експлуатацію за договором № 02-2003 від 31.01.2003 р., як це передбачено п.4.1 договору не є підписаним, тому одностороннє проведення заліку не є законним та обґрунтованим.

Відповідач з рішенням господарського суду не погоджується, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, оскільки судом порушені норми процесуального та матеріального права. Відповідач вважає, що не виконана вказівка Вищого господарського суду України та не досліджувалося платіжне доручення № 3031 від 17.06.2005 р., яким позивачу перераховано суму 200 000 грн. Відповідач вказує, що господарський суд безпідставно не звернув увагу на акт про прийом обладнання ЦНД від 13.10.2005 р. для Старобешевської ТЕС та акт від 11.11.2005 р., оскільки саме ці акти є доказами виконання ВАТ “Турбоатом” своїх зобов’язань за договором № 02-2003 та підтвердженням того, що ВАТ “Турбоатом” правомірно провело залік зустрічних вимог. Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд повинен оцінювати докази всебічно, повно та об’єктивно, але суд  не прийняв до уваги докази надані ВАТ “Турбоатом” тим самим порушив вимоги ст. 43 ГПК України та ст.ст. 202, 203 ГК України

Позивач з обставинами, викладеними в апеляційній скарзі не погодився, вважає рішення господарського суду обґрунтованим, законним, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, так як сплата 200000 грн. по пл.. дорученню № 3031 від 17.06.2005р. врахована при розрахунках, а проведення  заліку зустрічних однорідних вимог необґрунтоване, так як строк платежів не наступив.

Судова колегія, перевіривши матеріали справи, вислухавши представників сторін, встановила:

Між ТОВ фірмою "Атон"  (продавець) та ВАТ "Турбоатом" (покупець)  були укладені договори № 23-533 від 06.10.2000 р., № 07/2005 від 04.04.2005 р., № 08/2005 від 18.04.2005 р., № 28/2002 від 03.10.02 р.,  відповідно до умов яких  продавець повинен був поставити, а  покупець - прийняти та  оплатити товар, зазначений у специфікаціях,  які  є  невід'ємною  частиною  даних   договорів.

У відповідності до п. 3.1. договору № 23-533 від 06.10.2000 р.  оплата  за  отриманий товар  здійснюється шляхом  перерахування  грошових коштів   на розрахунковий рахунок  Продавця –ТОВ фірма „Атон”  протягом 5 днів з моменту відвантаження   товару  Покупцеві –відповідачеві по справі.

Строк  дії договору сторони обумовили - до 31.12.2001 р.,  в подальшому, шляхом підписання додаткових угод та обміну листами, строк дії даного договору було продовжено до 31.12.2004 р., але  виконання зобов’язання за договором продовжувало  здійснюватись і після вказаного строку. Товар був прийнятий відповідачем, необхідна   документація по прийманню товару оформлена  належним чином, тобто всі дії  сторін свідчили про намір продовжити  строк договору.

Суд першої інстанції правомірно встановив, що на виконання умов договору № 23-533 від 06.10.2000 р. позивач свої зобов*язання виконав належним чином, а саме: відповідачеві товар було передано за низкою накладних, в  тому числі   за  видатковою накладною  № РН-23-1 від 23.02.2005 р. на  суму 59706,00 грн., № РН-12-1 від 12.01.2005 р. на суму 51 007,68 грн. та видатковою накладною № РН-60 від 29.11.2004 р. на суму 46 935,00 грн., а також відповідних довіреностей  на отримання товарно-матеріальних цінностей.

Суд першої інстанції правомірно встановив, що   в порушення  умов договору та вимог ст.526 ЦК України відповідач не виконав належним чином покладені на нього обов’язки з оплати  отриманої продукції, внаслідок чого  станом на  день розгляду справи має місце заборгованість за договором № 23-533 від 06.10.2000 р.  в розмірі   29 894,69 грн. та задовольнив позовні вимоги щодо стягнення основного боргу  в сумі 29 894,69 грн.

Пунктом 7.2 договору № 23-533 від 06.10.2000 р сторони встановили відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань у  вигляді пені у розмірі 0,5 % від несплаченої суми за кожний день   прострочення  платежу.

Таким чином, в зв’язку з порушенням умов договору господарський суд правомірно задовольнив позовні вимоги, щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 2 063,96 грн.

Відповідно до ст. 625  ЦК  України, боржник  який прострочив виконання зобов’язання,  за  вимогою кредитора  повинен сплатити суму  боргу з  урахуванням  встановленого індексу  інфляції  за весь  час прострочення.

Враховуючи, що відповідач  прострочив   виконання   взятих   на   себе  зобов’язань суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив  вимогу  позивача в  частині стягнення інфляційних за договорам  № 23-533 від 06.10.2000 р у сумі 1046,31 грн.

Суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що за договором № 28/2002 від 03.10.2002 р. позивачем був переданий  відповідачеві товар  відповідно  до  видаткових  накладних, в тому числі і  накладних №№ РН-23-2 від 23.02.2005 р. на  суму 141 759,00 грн., № РН-1-2 від 01.04.2005 р. на суму 141 502,50 грн. та № РН-2-1 від 02.04.2005 р. на  суму 471 240,00 грн.   та   довіреностей  на  отримання товарно-матеріальних цінностей, всього передано  товару на загальну  суму  13300396,54 грн.

У відповідності до умов п. 3.3. договору  платежі, вказані в  п. 3.1. договору   мали проводитись  банківськими  переводами  в гривнях  протягом 15   банківських  днів  з дати підписання  покупцем  акту  приймання –передачі  продукції,  накладної  при   отриманні   рахунку    від   продавця.   Рахунки на оплату  були направлені відповідачеві за  договором в  грудні 2005р.

Суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що позивач свої зобов’язання на виконання умов договору № 28/2002 виконав в повному обсязі та належним чином, але відповідач, в порушення умов договору  та вимог ст. 526 ЦК України, за  прийняту продукцію розрахувався  лише  частково,  внаслідок чого  утворилась  заборгованість    в  розмірі   301 645,82 грн.,  яка  до   цього    часу   не  сплачена.

За таких обставин та враховуючи вищевикладене,  господарський суд правомірно вважав   вимогу позивача про стягнення  боргу за договором № 28/2002   обґрунтованою та  підлягаючою частковому задоволенню в розмірі   301645,82 грн., а вимогу в частині стягнення  268000,00 грн.   за  цим  договором безпідставною.

Суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні  вимоги про  стягнення  інфляційних в розмірі 6835,75 грн. за цим договором, оскільки як свідчать матеріали справи позивачем   нараховані  інфляційні за  травень, червень 2005 р., але на адресу відповідача   рахунки  направлені лише  в  грудні 2005 р.,  тому обов’язок по оплаті  в травні та  червні 2005 р. у відповідача  не  виник.

Господарський суд також правомірно відмовив в задоволенні позовних вимог, щодо стягнення з відповідача за порушення умов договору 28/2002 пені в розмірі 27811,20 грн., оскільки умовами договору відповідальність  у   вигляді  стягнення  пені  не передбачена, в зв’язку з чим  вимоги позивача в  цій  частині   є  безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що в обґрунтування вимог по стягненню заборгованості за договором № 07/2005 від 04.04.2005 р. позивач  надав  видаткові накладні № РН-21-2 від 21.04.2005 р. на суму 81789,18 грн., № РН-21-3 від 21.04.2005 р. на суму 73 767,85 грн., № РН-21-1 від 21.04.2005 р. на суму 98 141,84 грн., № РН-20-1 від 20.04.2005 р. на суму 82004,46 грн. та № РН-20-2 від 20.04.2005 р. на суму 83 003,36 грн. та відповідні довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей,  що свідчать про поставку відповідачу продукції  на загальну суму 418 706,70 грн.

За п. 3.3. договору відповідач повинен був здійснити  оплату отриманої продукції  протягом 15 банківських днів  з дати поставки  продукції.  Однак  відповідач за прийняту продукцію розрахувався лише частково  в сумі 400 000,00 грн., внаслідок чого   утворилась  заборгованість  в розмірі 18 706,70 грн., яка до цього часу не сплачена.

В підтвердження вимог по стягненню  заборгованості за договором № 08/2005 від 18.04.2005 р. позивач надав  видаткову накладну № РН-22-1 від 22.04.2005 р. та відповідну довіреність на отримання товарно-матеріальних цінностей, на підставі якої відповідачу було передано  товар на суму 70 560,00 грн. У відповідності до п. 3.3. договору відповідач  повинен  був здійснити  оплату отриманої  продукції  протягом 15 банківських днів  з  дати поставки  продукції.  Але відповідач  за прийняту продукцію не розрахувався, внаслідок чого  за вказаним  договором утворилась заборгованість  відповідача перед позивачем  в  розмірі  70 560,00 грн.

Суд першої інстанції правомірно вважав вимогу позивача про стягнення з відповідача боргу за договорами № 08/2005 від 18.04.2005 р., № 07/2005 від 04.04.2005 р. на загальну суму  89266,70 грн. обґрунтованою та   підлягаючою  задоволенню.

Господарський суд обґрунтовано відмовив у задоволенні заявлених  позивачем вимог  про  стягнення пені за  спірними договорами,  оскільки   умовами  договорів № 07/2005 від 04.04.2005 р., № 08/2005 від 18.04.2005 р. відповідальність  у   вигляді  стягнення  пені  не передбачена.

Суд першої інстанції також обґрунтовано відмовив у задоволенні вимоги  позивача в  частині стягнення інфляційних за договорами № 08/2005 від 18.04.2005 р., № 07/2005 від 04.04.2005 р на загальну суму 1071,20 грн. , оскільки   матеріалами справи не підтверджено  прострочення   виконання  відповідачем  взятих   на   себе  зобов’язань.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, що відповідачем не виконано.

Посилання відповідача на безпідставність прийнятого рішення та на порушення вимог закону необґрунтовано  та спростовується матеріалами справи, доказів, підтверджуючих наявність порушень, відповідач не надав, твердження  відповідача про  проведення заліку  зустрічних вимог у відповідності до  ст. 601 ЦК України,  безпідставне , оскільки  у  відповідності  до  вимог вищевказаної статті зобов’язання    припиняється  зарахуванням  зустрічних однорідних вимог, строк виконання  яких настав.   Але  відповідачем не   надано    відповідних доказів на   підтвердження  того, що за договором №  02-2003 від 31.01.2003р.   строк виконання зобов’язання  з боку   ТОВ фірми „Атон”  настав,   акт   приймання   обладнання  в експлуатацію  за договором  № 02-2003 від 31.01.2003р.,  як це  передбачено п. 4.1 договору  не  є  підписаним, тому одностороннє  проведення   заліку   не  є   законним    та   обґрунтованим. Твердження відповідача про складання відповідних актів необґрунтоване, так як акт про приймання обладнання в експлуатацію від 11.11.2005 р. укладений за договором від 10.02.2003 р. № 09-1607 між ВАТ “Донбасенерго”та ТОВ “Атон”, а не за договором № 02-2003 від 31.01.2003 р.,  акт приймання обладнання від 13.10.2005 р., підписаний ВАТ “Турбоатом”та Старобешевської ТЕС, без участі представників ТОВ “Атон”.

Посилання відповідача на не дослідження питання про проведення платежу по пл.. дорученню №3031 від 17.06.2005 р. у сумі 200000грн. необґрунтоване, так як зазначена сума врахована при складанні розрахунку і відсутня у складі заборгованості. Як пояснив представник відповідача у платіжному дорученні № 3031 від 17.06.2005 р. помилково зазначений рах. № СФ-8-1 від 15.06.2005 р. згідно договору № 28/2002 від 3.10.2002 р., зазначена сума врахована позивачем в погашення заборгованості.

З огляду на вказане, висновки, викладені в рішенні господарського суду відповідають чинному законодавству та фактичним обставинам, а мотиви відповідача, з яких вони оспорюються, не можуть бути  підставою для його скасування, керуючись ст..625 ЦК України, ст.ст. 101-105 ГПК України

постановила:

Рішення господарського суду Харківської області від 27.10.2005 р. по справі                  № 33/204-06 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Головуючий суддя                                                                    Могилєвкін Ю.О.

Судді                                                                    Пушай В.І.

Плужник О.В.