СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.07                                                                                 Справа № 18/552н-ад.

Суддя Корнієнко В.В., розглянувши матеріали справи за позовом акціонерного товариства закритого типу «Лисичанська птахофабрика», смт. Малорязанцеве Попаснянського району Луганської області

до Головної державної інспекції на автомобільному транспорті,  м. Київ

про визнання постанови недійсною

за участю представників сторін:

від позивача:                    Нікішин В.С. за дов. від 15.01.2007;

від відповідача:                Чередниченко Н.Л. за дов. від 29.09.2006.

Суть спору: позивачем заявлено вимогу про визнання недійсною постанови територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в Луганській області від 26.10.2006 № 036968 про застосування фінансових санкцій.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що оспорювана постанова є незаконною, так як він не вчиняв порушень законодавства про автомобільний транспорт.

Відповідач проти позову заперечує посилаючись на те, що оспорюване рішення є законним та обґрунтованим.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представників сторін, суд

В С Т А Н О В И В:

26.10.2006 територіальним управлінням Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в Луганській області (далі –територіальне управління відповідача) винесено постанову № 036968 про застосування до позивача фінансових санкцій в сумі 1700 грн. за порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Згідно вказаної постанови на відповідача накладено штраф за правопорушення відповідальність за яке передбачена абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Зокрема, як зазначили позивач та відповідач, фінансові санкції застосовані до позивача за надання останнім послуг перевезення вантажів без оформлення встановлених законодавством документів (без ліцензії та ліцензійної картки).

Позивач в позовній заяві вказав, що він ніколи не здійснював вантажні перевезення на договірних умовах, не займався цим видом підприємницької діяльності.

Позивач пояснив, що він надавав власні транспортні засоби з водіями в оренду іншим юридичним особам на підставі договорів оренди, зокрема договору оренди від 03.01.2006 № 03/01/2006, укладеному з ТОВ «Клич».

Позивач також зазначив, що у відповідача відсутні повноваження щодо застосування до порушників законодавства фінансових санкцій.

На підставі вказаних доводів позивачем заявлено вимогу про визнання недійсною постанови територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в Луганській області від 26.10.2006 № 036968 про застосування фінансових санкцій.

Відповідач проти позову заперечує посилаючись на те, що вказаний відповідачем договір хоча і має назву «договір оренди»насправді є договором перевезення вантажів.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав:

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2004 № 1190 була утворена Головна державна інспекція на автомобільному транспорті як урядовий орган державного управління у складі Міністерства транспорту та зв'язку (відповідач у справі).

Територіальне управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в Луганській області є територіальним структурним підрозділом Головавтотрансінспекції без права юридичної особи.

Таким чином, відповідати за позовом повинна Головна державна інспекція на автомобільному транспорті (юридична особа).

Згідно ст. 6 Закону України «Про автомобільний транспорт»урядовий орган державного управління з питань контролю на автомобільному транспорті здійснює державний контроль за додержанням суб'єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів законодавчо регульованої сфери, що визначають організацію перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

Державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Згідно абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються санкції за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Від імені центрального органу виконавчої влади з питань автомобільного транспорту розглядати справи про стягнення у вигляді штрафів за порушення, викладені у цій статті, мають право посадові особи урядового органу державного управління з питань контролю на автомобільному транспорті (ч. 4 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»).

Враховуючи, що оспорювана постанова винесена начальником територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в Луганській області Лапочкіним О.В., вказана постанова винесена відповідачем у  межах своїх повноважень.

Судом встановлено, що 04.10.2006 автомобілем КАМАЗ 53212 (державний номер ВВ 3239 АС), який належить позивачу, під керуванням працівника позивача Чумаченко В.А., здійснювалися перевезення вантажів (20 тонн пшениці) за маршрутом: ДП «Агролан»(м. Луганськ) –ТОВ «Клич»(сел. Красноріченське Кремінного району Луганської області).

При здійснення перевезення у водія позивача Чумаченко В.А. не було ліцензійної картки на надання послуг перевезення вантажів.

Вказаний факт підтверджується актом перевірки від 04.10.2006, протоколом про порушення від 18.10.2006 № 004663 та визнано позивачем.

Позивач пояснив, що він не надавав послуг перевезення вантажу; він лише надавав власні транспортні засоби з водіями в оренду ТОВ «Клич»на підставі договору оренди від 03.01.2006 № 03/01/2006; таки чином, перевезення здійснювалися ТОВ «Клич», а не ним (позивачем).

Дослідивши в судовому засіданні договір оренди автомобілів від 03.01.2006 № 03/01/2006, який укладено між позивачем та ТОВ «Клич»суд дійшов висновку, що вказаний договір по своїй суті є договором перевезення.

Так, в договорі вказано, що позивач передає, а ТОВ «Клич»приймає об’єкт оренди –два вантажних автомобілі КАМАЗ для перевезення зернових, комбікормів та іншої сировини (п. п. 1.1., 1.2. договору).

Строк оренди: до 31.12.2006 (п. 1.6. договору).

Об’єкт оренди надається орендодавцем орендарю по мірі необхідності за заявкою орендаря разом з екіпажами (п. 2.1. договору).

Орендна плата встановлюється за згодою сторін і зазначається у калькуляціях, які додаються до договору (п. 3.1. договору).

Згідно ч. 1 ст. 284 Господарського кодексу України істотними умовами договору оренди є: об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу.

Із вищевказаного договору оренди витікає, що автомобілі не передаються ТОВ «Клич»у користування на визначений строк, а надаються йому по мірі необхідності, і потім повертаються позивачу.

Питання щодо розміру орендної плати та порядку використання амортизаційних відрахувань вказаним договором взагалі не вирішено.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Вантажовідправник і перевізник у разі необхідності здійснення систематичних  впродовж певного строку перевезень вантажів можуть укласти довгостроковий договір, за яким перевізник зобов'язується у встановлені строки приймати, а вантажовідправник - подавати до перевезення вантажі у погодженому сторонами обсязі (ч. 3 ст. 307 ГК України).

Таким чином, виходячи з умов вищевказаного договору, при необхідності перевезень, ТОВ «Клич»просить позивача надати йому вантажні автомобілі з водіями, а позивач своїми автомобілями здійснює перевезення вантажу вказаного ТОВ «Клич», після чого ТОВ «Клич»оплачує позивачу вартість цих перевезень згідно калькуляції.

Тобто не зважаючи на те, що договір має назву «договір оренди автомобілів», сторони по договору йменуються: «орендодавець»та «орендар», насправді за своєю суттю вказаний договір є довгостроковим договором перевезення (на 1 рік).

Враховуючи викладене, господарський суд погоджується з висновками відповідача про те, що відповідач надавав послуги перевезення без ліцензії, що є порушенням           законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Розмір застосованого до позивача штрафу відповідає вимогам закону.

За таких обставин, в позові слід відмовити за необґрунтованістю та безпідставністю позовних вимог.

Відповідно до ст. ст. 87, 94 КАС України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 87, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1.          В позові відмовити.

2.          Судові витрати покласти на позивача

23 січня 2007 р. було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови. Постанова, оформлена відповідно до ст. 163 КАСУ, підписана 29 січня 2007 р.

Дана постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Сторонами по справі протягом десяти днів з 29 січня 2007 р. може бути подана заява про апеляційне оскарження даної постанови до Луганського апеляційного господарського суду через господарський суд Луганської області.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається  протягом  двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                                                              В.В. Корнієнко