КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2007                                                                                           № 42/562

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Капацин  Н.В.

суддів:                                          Барицької  Т.Л.

Малетича  М.М.

при секретарі:                              Кулачок О.А.

За участю представників:

від позивача: Громницький Ю.П. (дов. № 14-28 від 15.01.2006р.);

від відповідача : Литвиненко Л.І. (дов. № юр-670/д від 27.12.2006р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Укрнафта"

на рішення Господарського суду м.Києва від 27.12.2006

у справі № 42/562 (Паламар П.І.)

за позовом                               Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до                                                   Відкритого акціонерного товариства "Укрнафта"

про                                                  повернення безпідставно набутого майна (коштів)

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 27.12.2006р. у справі               № 42/562 частково задоволено позов Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України”, стягнуто з Відкритого акціонерного товариства “Укрнафта” на користь Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” 41398760,12 грн. безпідставно одержаних коштів, 10059898,71 грн. збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 2541770,45 грн. три проценти річних з простроченої суми, 24812,98 грн. витрат по оплаті державного мита, 114,82 грн. витрат на інформаційно – технічне забезпечення судового процесу.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, що оскільки рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13.09.2004р. у справі                        № 2-7608/2004р. укладені між сторонами договори купівлі – продажу природного газу № 29/152-Г від 18.04.2003р., № 29/14/1473/1025-Г від 29.12.2003р. визнані недійсними із застосуванням наслідків недійсності угоди, що передбачені ч. 2 ст. 48 ЦК УРСР., та рішенням Господарського суду м. Києва від 31.03.2005р. у справі № 18/49 зобов’язано НАК “Нафтогаз України” повернути на користь ВАТ “Укрнафта” кубічних метрів природного газу, одержаного на підставі визнаних недійсними договорів купівлі – продажу, а відповідачем не надано доказів повернення на користь позивача одержаних за недійсними угодами коштів, то згідно ч.ч. 1, 3 ст. 1212 Цивільного кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 41398760,12 грн. безпідставно одержаних коштів.

Заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача сум за прострочення виконання грошового зобов’язання, відповідно до ст. 625, 1214 Цивільному кодексу України підлягають частковому задоволенню                              з урахуванням дійсного індексу інфляції за час прострочення, у розмірі 10059898,71 грн. збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 2541770,45 грн. три проценти річних з простроченої суми.

Також суд першої інстанції визнав необґрунтованими посилання відповідача щодо перебігу строку позовної давності до часу звернення позивача в суд з указаним позовом, так як про порушення свого права позивач дізнався або повинен був дізнатися не раніше 14.10.2004р. - дня набрання законної сили рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13.09.2004р.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Відкрите акціонерне товариство “Укрнафта” звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду м. Києва по справі № 42/562 від 27.12.2006р. та прийняти нове, яким відмовити повністю в задоволенні позовних вимог НАК “Нафтогаз України”.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення неповно встановлено обставини щодо виникнення у НАК “Нафтогаз України” права на позов про повернення безпідставно набутого майна (коштів), оскільки позивач, ще до укладення договорів купівлі – продажу природного газу № 29/152 – Г від 18.04.2003р. та               № 29/14/1473/1025 від 29.12.2003р. знав про їх невідповідність вимогам закону, а саме про їх збитковість для ВАТ “Укрнафта”, а тому Господарським судом              м. Києва неправомірно не застосовано до спірних правовідносин положення         ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України про сплив позовної давності як підстави для відмови у позові та хибно застосовано положення ст. 261 Цивільного кодексу України.

Також апелянт зазначає, що Господарський суд м. Києва приймаючи рішення по зазначеній справі неправомірно прийшов до висновку щодо настання строків виконання зобов’язання ВАТ “Укрнафта” перед НАК “Нафтогаз України” по поверненню грошових коштів, у зв’язку з чим безпідставно застосував положення ст. 625 і ст.ст. 1212, 1214, 536 Цивільного кодексу України, та всупереч вимог ст. 38, 43 ГПК України не перевірив доводи відповідача про відсутність його вини у несвоєчасному розрахунку і взагалі можливість такого розрахунку через наявність безспірного боргу перед ним позивача у розмірі, який перевищує ціну позову.

НАК “Нафтогаз України” надала відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів скаржника заперечує та просить залишити без задоволення його апеляційну скаргу, а рішення Господарського суду м. Києва по справі № 42/562 від 27.12.2006р. залишити без змін.

Розглянувши апеляційну скаргу, наявні матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів встановила наступне:

18.04.2003р. між Національною акціонерною компанією “Нафтогаз України” і Відкритим акціонерним товариством “Укрнафта” укладено договір купівлі-продажу природного газу № 29/152-Г, за умовами якого ВАТ “Укрнафта” взяло на себе зобов'язання у ІІ-ІV кварталах 2003 року передати у власність НАК “Нафтогаз України” природний газ власного видобутку в обсязі до кубічних метрів, а НАК “Нафтогаз України” зобов'язалась прийняти та оплатити природний газ за ціною 122,52 грн. за 1000 кубічних метрів (без врахування вартості транспортування газу та з врахуванням ПДВ у сумі 20,42 грн.).

На виконання умов цього договору, відповідач за період з квітня по грудень 2003 року поставив позивачу 909313180 кубічних метрів природного газу на суму 111409050,79 грн., в тому числі ПДВ 20%, за який НАК “Нафтогаз України” розрахувалась частково, в розмірі 23282953,32 грн. (платіжні доручення № 5648 від 27.06.2003р., № 8768 від 15.10.2003р., № 9635 від 12.11.2003р. наявні в матеріалах справи).

29.12.2003р. між Національною акціонерною компанією “Нафтогаз України” і Відкритим акціонерним товариством “Укрнафта” укладено договір купівлі-продажу природного газу № 29/14/1473/1025-Г, за умовами якого ВАТ “Укрнафта” зобов'язувалось протягом 2004 року передати у власність НАК “Нафтогаз Україна” природний газ власного видобутку в обсязі кубічних метрів, а НАК “Нафтогаз України” зобов’язувалась прийнята та оплатити природний газ за ціною 122,52 грн. за 1000 кубічних метрів (без врахування вартості транспортування газу та з врахування ПДВ у сумі 20,42 грн.).

На виконання умов цього договору, відповідач з січня по березень 2004р. поставив позивачу 480802417 кубічних метрів природного газу на суму 58907912,11 грн., в тому числі ПДВ 20%, за який НАК “Нафтогаз України” розрахувалась частково, в розмірі 18115806,80 грн. (платіжні доручення № 5162 від 09.06.2004р., № 5163 від 09.06.2004р., № 5164 від 09.06.2004р., № 5165 від 09.06.2004р., № 5166 від 09.06.2004р., № 10565 від 16.09.2004р. наявні в матеріалах справи).

Таким чином, ВАТ “Укрнафта”, на виконання умов зазначених вище договорів, передано у власність НАК “Нафтогаз України” кубічних метрів природного газу, а останньою сплачено ВАТ “Укрнафта” 41398760,12 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва по справі               № 2-7608/2004 р. від 13.09.2004р. визнано недійсними укладені між сторонами договори купівлі - продажу природного газу № 29/152-Г від 18.04.2003р. та                № 29/14/1473/1025-Г від 29.12.2003р., із застосуванням наслідків недійсності угоди, що передбачені ч. 2 ст. 48 Цивільного кодексу УРСР, відповідно до умов якої, кожна з сторін зобов’язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі – відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

У зв'язку із тим, що НАК “Нафтогаз України” не виконала рішення Шевченківського районного суду міста Києва, отриманий від ВАТ “Укрнафта” природний газ за договорами купівлі - продажу природного газу № 29/152-Г від 18.04.2003р. та № 29/14/1473/1025-Г від 29.12.2003р. не повернула, ВАТ “Укрнафта” звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом про зобов'язання НАК “Нафтогаз України” повернути йому, згідно зазначених вище договорів кубічних метрів природного газу.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 31.03.2005р. у справі № 18/49, позов ВАТ “Укрнафта” задоволено повністю, зобов'язано НАК „Нафтогаз України” повернути на користь ВАТ „Укрнафта” кубічних метрів природного газу.

Згідно ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

З огляду на зазначене, враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні докази повернення ВАТ “Укрнафта” Національній акціонерній компанії “Нафтогаз України” одержаних за недійсними угодами коштів у розмірі 41398760,12 грн., колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду та вважає правомірними і обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача зазначеної суми основного боргу.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача індексу інфляції та і 3% річних, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 1214 Цивільного кодексу України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Статтею 536 Цивільного кодексу України зазначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Оскільки ні законом, ні іншим актом цивільного законодавства не встановлено розмір процентів за користування грошовими коштами, то висновок місцевого господарського суду про наявність підстав для стягнення з ВАТ “Укрнафта” процентів за користування грошовими коштами у вигляді 3% річних, оскільки передбачена ст. 625 Цивільного кодексу України відповідальність за неналежне виконання грошового зобов’язання і є за своєю правовою природою платою за користування чужими грошовими коштами, колегія суддів вважає безпідставним.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Положення зазначеної статті застосовується у випадку наявності прострочення боржника по грошовому зобов’язанню за укладеними між сторонами договорами.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виникли правові відносини, що випливають із обов’язку повернути безпідставно отримані кошти, а не грошові зобов’язання (оплатити за виконану роботу, поставлену продукцію, надані послуги), що витікають із договору, а тому за рішенням Господарського суду м. Києва від 27.12.2006р. необґрунтовано стягнуто з відповідача 10059898,71 грн. індексу інфляції та 2541770,45 грн. річних.

Недопустимим є посилання суду першої інстанції в оспорюваному рішенні на ст. 1212 Цивільного кодексу України, яка передбачає обов’язок повернення безпідставно набутого майна (позадоговірний обов’язок) і ст. 625 Цивільного кодексу України, в якій закріплена відповідальність за невиконання грошових (договірних) зобов’язань.

Посилання апелянта на порушення місцевим господарським судом           ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, оскільки позивач, ще до укладення договорів купівлі – продажу природного газу № 29/152 – Г від 18.04.2003р. та  № 29/14/1473/1025 від 29.12.2003р. знав про їх невідповідність вимогам закону, а саме про їх збитковість для ВАТ “Укрнафта”, колегія суддів вважає необґрунтованим, тому що НАК “Нафтогаз України” не могла дізнатися про порушення своїх майнових прав раніше, ніж отримала рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13.09.2004р., а отже як вірно встановив місцевий господарський суд, позивачем не пропущено строк для звернення до суду з позовом.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 27.12.2006р. по справі № 42/562 підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства “Укрнафта” нарішення Господарського суду м. Києва від 27.12.2006р. у справі № 42/562 задовольнити частково.

2. Змінити рішення Господарського суду м. Києва від 27.12.2006р. у справі № 42/562.

3. Резолютивну частину рішення викласти у наступній редакції : Стягнути з Відкритого акціонерного товариства “Укрнафта” (інд. 04053, м. Київ, пров. Несторовський, 3-5, р/р. № 0339 в філії “Київського головного регіонального управління” ЗАТ КБ “ПриватБанк” м. Києва, МФО 321842, ), а у випадку відсутності коштів з будь – якого іншого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення господарського суду, на користь Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” (інд. 01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, р/р. № 09 в ГОУ “Промінвестбанк України”, МФО 300012, ) – 41398760 (сорок один мільйон триста дев’яносто вісім тисяч сімсот шістдесят) грн. 12 коп. основного боргу, 19125 (дев’ятнадцять тисяч сто двадцять п’ять) грн. державного мита, 88 (вісімдесят вісім) грн. 50 коп. витрат на інформаційно – технічне забезпечення судового процесу. В іншій частині позову відмовити.

4. Стягнути з Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” на користь Відкритого акціонерного товариства “Укрнафта” 2932 (дві тисячі дев’ятсот тридцять дві) грн. 50 коп. державного мита за подачу апеляційної скарги.

5. Видачу наказів на виконання даної постанови доручити Господарському суду м. Києва.

6. Повернути до Господарського суду м. Києва матеріали справи               № 42/562.

Головуючий суддя                                                                      Капацин  Н.В.

Судді                                                                                          Барицька  Т.Л.

Малетич  М.М.

05.03.07 (відправлено)