ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

"30" січня 2007 р.                                                                                 Справа №  10/127

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Шумка В.В., при секретарі судового засідання  Холодній Л.В.,  за участю прокурора Хлівненко Л.Б., представників сторін:

позивача    – Герасименка Ю.М. –за довіреністю,

першого відповідача –Білери О.В. –за посадою,

другого відповідача –відсутні,

розглянувши у відкритому судовому засіданні  матеріали справи за позовом НАК "Украгролізинг" в особі Черкаської філії    до відповідачів:  1) ТОВ "Вознесенське"   2) ВАТ "Державний ощадний банк Україна" в особі Золотоніського відділення  №3275

про визнання недійсним договору застави №1 с/237-242 від 27.11.2003 р., в частині включення до предмету застави лізингового майна, -

ВСТАНОВИВ:

Подано позов про визнання недійсним договору  №1 с/237-242, укладеного відповідачами 27.11.2003 р. в частині включення до предмету застави лізингового майна, а саме - агрегату ґрунтообробного АГ-2.

Прокурор, представник позивача позов підтримали з підстав, викладених у  позовній заяві.

Представник першого відповідача проти позову не заперечив.

Другий відповідач у відзиві на позов проти позову заперечив, мотивуючи це тим, що предмет застави за спірним договором є власністю заставодавця, який вправі ним розпоряджатись на свій розсуд.

На підставі цього другий відповідач просить суд виключити  його з числа відповідачів по справі.

Представники другого відповідача, належно повідомлені судом про час та місце розгляду справи в засідання суду не з’явились.

Встановивши на підставі поданих суду доказів обставини справи, заслухавши пояснення  представників сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з таких мотивів.

Згідно з ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх  вимог і заперечень.

Прокурор, позивач довели, що майно –ґрунтообробний агрегат АГ-6 (в подальшому тексті «спірне майно»), передане в лізинг першому відповідачу в оплатне користування  на підставі договору фінансового лізингу №23-01-514 ФЛ   від 27.03.2001 р., належить позивачеві на праві власності.

Це підтверджено копіями вказаного договору, додатків та додаткових угод до нього, копіями акта, складеного представниками сторін 11.01.2007 р., щодо ідентифікуючих ознак спірного майна, копією листа заводу-виготовлювача, іншими матеріалами справи та не спростовано відповідачами.

За умовами вказаного договору та стадією його виконання сторонами, право власності на спірне майно до першого відповідача не перейшло.

27.11.2003 р. першим та другим відповідачами, в забезпечення виконання грошових зобов’язань, укладено договір застави (майнової поруки)  №1с/237-242, за яким до майна, що передано у заставу, включене і спірне майно.

Згідно з ст. 11 Закону України «Про заставу»заставодавцем при  заставі  майна може бути його власник, який має право відчужувати заставлене майно на підставах, передбачених законом, а також особа , якій власник у встановленому порядку передав майно і право застави на це майно.

Відповідачі не надали суду доказів набуття ними права власності на спірне майно чи права застави на це майно.

За таких обставин включення відповідачами спірного майна до предмету застави за договором застави від 27.11.2003 р.  №1с/237-242 суперечить чинному законодавству, зокрема Закону України «Про заставу».

Згідно з п. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства.

Згідно з ст. 48 Закону України «Про власність», власник майна може вимагати усунення будь-яких порушень  його права, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Включення відповідачами спірного майна до предмету застави порушує права позивача, як власника цього майна, в тім числі і права володіння майном.

Згідно з ч. 23 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За викладених обставин суд вважає, що позивач вірно визначив спосіб захисту своїх прав та довів законність своїх вимог за позовом.

Заперечення другого відповідача проти позову не відповідають чинному законодавству та фактичним обставинам справи, тому не можуть бути враховані судом.

Другий відповідач є стороною договору застави, з якого виник спір, заінтересованою особою щодо спірного майна. Тому суд вважає, що клопотання другого відповідача про виключення його з числа відповідачів задоволенню судом не підлягає.

Спір виник з вини першого відповідача, тому судові витрати покладаються на нього.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85  ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним договір застави №1с/237-242, укладений 27 листопада 2003 р. Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України»та товариством з обмеженою відповідальністю «Вознесенське»частково, в частині включення до предмету застави майна –агрегату ґрунтообробного АГ-6.

Стягти з товариства з обмеженою відповідальністю «Вознесенське», Черкаська область, Золотоніський район, с. Вознесенське, вул. Леніна, 105, код 252093602:

-  в доход державного бюджету через Золотоніську ОДПІ   85 грн.  відшкодування сплаченого державного мита;

-   на користь державного підприємства “Судовий  інформаційний центр”, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення  судового  процесу.

Накази видати.

Суддя                                                                                          В.В. Шумко