ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.07                                                                                        Справа №  15/193-26/424/06-7/71/07

Суддя   Кутищева Н.С.

За позовом  Мелітопольської лінійної санітарно-епідеміологічної станції на Придніпровській залізниці , м. Мелітополь,   Запорізька область.

до відповідача Державного підприємства “Придніпровська залізниця”, м. Дніпропетровськ, в особі Запорізької дирекції залізничних перевезень, м. Запоріжжя.

про стягнення 54669,51 грн.

Суддя Кутіщева Н.С.

Представники:

Позивача:       не з’явився

Відповідача:   Васильєва І.П., дов. № 18 від 01.01.2007 р.;

Горбенко С.І., дов. № 374 від 01.01.2007 р.

Заявлено позов про стягнення з відповідача на користь позивача 54669,51 грн., які складаються з  49504,07 грн. основного боргу за договором  № 1 про надання послуг СЕС  від 25.02.2003 р., 4388,62 грн. втрат від інфляції та 776,82 грн. - 3% річних.

Рішенням господарського суду від 15.03.2006 р. в позові було відмовлено.

Постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 26.05.2006 р. апеляційну скаргу позивача  було залишено без задоволення, рішення господарського суду від 15.03.2006 р. –без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 19.10.2006 р. касаційну скаргу позивача задоволено, рішення господарського суду Запорізької області від 15.03.2006 р. та постанову апеляційного господарського суду Запорізької області від 26.05.2006 р. у справі            № 15/193 скасовано.

Справу передано на новий розгляд до господарського суду Запорізької області.

Розпорядженням № 331  від 20.02.2007 р. голови господарського суду матеріали справи передані на   розгляд судді Кутіщевій Н.С.

Ухвалою суду від 22.02.2007 р. справу було прийнято до провадження, надано                          № 15/193-26/424/06-7/71/07, судове засідання  призначено на 09.04.2006 р., про що сторони були повідомлені належним чином. Ухвалою суду від 26.03.2007 р. у в’язку з тим що 09.04.2007 р. встановлено не робочим днем, розгляд справи було перенесено на 12.04.2007 р.

Позивач  заявлені вимоги, обґрунтовує їх ст.ст. 632, 625 Цивільного кодексу України, ст. ст.  2, 9  Закону України “Про ціни та ціноутворення”, Постановою КМУ  № 1351 від 27.08.2003 р. та умовами договору.

Відповідач позов не визнав, надав суду відзив, який долучено до матеріалів справи, вважає вимоги позивача необґрунтованими і безпідставними, такими, що суперечать вимогам діючого законодавства, звертає увагу суду на той факт, що у позивача відсутні правові підстави для застосування нових розцінок і тарифів без внесення відповідних змін до діючого на той момент договору .

Представник позивача в судове засідання 12.04.2007 р. не з’явився, витребувані судом документи не надав, про час і місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Справу розглянуто в порядку ст. 75 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

По клопотанню представників відповідача судовий процес ведеться без застосування засобів технічної фіксації судового процесу.

Розгляд справи закінчено 12.04.2007 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

25.02.2003 між ДП “Придніпровська залізниця” в особі Запорізької дирекції залізничних перевезень (Замовник) та  Мелітопольською лінійною СЕС (Виконавець) укладено  договір № 1 про надання  послуг СЕС, відповідно до умов  якого, Замовник доручає, а  Виконавець зобов’язується виконати наступні роботи: дезинфекція приміщень, дезинфекція  туалетів, урн, дезинсекція  приміщень, дезинсекція  вагонів, дезинсекція надвірних приладів з метою знищення мух, дератизація. Замовник зобов’язується прийняти ці роботи та оплатити їх.

Загальна вартість робіт визначена п. 3.1 договору та складає 40 260,94 грн. з урахуванням ПДВ.

Пункт 3.2 договору передбачає, що у випадку, коли виникне  необхідність змінити  вартість  робіт (при збільшені  Замовником  обсягів робіт, або при зміні вартості матеріалів) Виконавець зобов’язаний  письмово повідомити Замовника і погодити з ним це питання до настання терміну здачі чергового етапу робіт. У разі зміни вартості робіт до договору  складається  додаткова  угода.

Відповідно до п. 9.3 договору умови даного договору мають однакову зобов’язальну сил у для сторін та можуть бути змінені за взаємною згодою з обов’язковим складанням письмового документу.

Відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за  згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ст. 654 цього кодексу передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі що й договір, що змінюється  або  розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв  ділового  обороту.

В обґрунтуванні заявленої до стягнення  вартості наданих відповідачу послуг   позивач посилається на  Постанову КМУ № 1351 від 27.08.2003 р., прийняту на виконання ст. 35 Закону України “Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення”,  яка передбачає, що оплата робіт з профілактичної дезінфекції, дезінсекції, дератизації здійснюється за тарифами та прейскурантами, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Тому сторони при укладенні договору повинні були зазначити, що ціни на послуги що є предметом договору є  державні, фіксовані й змінюються відповідно до ПКМУ.

Однак позивач підписав договір де зазначено, що у разі зміни вартості робіт, до договору складається додаткова угода. Тому посилання позивача на Постанову КМ України від 27.03.2003р. № 1351 є безпідставними, так як даною постановою не передбачено, що , в зв’язку з набранням нею чинності до договорів про надання послугСЕС автоматично вносять  зміни щодо збільшення вартості виконаних робіт в укладених СЕС договорах на надання послуг.

Таким чином, у випадку  зміни вартості робіт, сторони повинні були  укласти додаткову  угоду.

Позивачем не надана суду додаткова угода до спірного договору, яка б свідчила про досягнення між сторонами згоди щодо збільшення вартості виконаних робіт.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Інше не встановлено ні договором, ні законом.

Відповідно до ст. 526 зазначеного кодексу, зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до вимог закону, умов договору.

Аналогічний припис містить Господарський кодекс України, п. п.1, 7 ст. 193 якого встановлено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Враховуючи зазначене, сторони повинні виконувати взяті на себе зобов’язання за договором таким чином та в такому порядку, як це встановлено договором.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач, всупереч вимог ст. 33 ГПК України, не довів обґрунтованість заявлених вимог.

За таких обставин,  у задоволенні вимог з зазначених у позові підстав слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати у справі покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82, 84, 85 Господарського  процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові  відмовити.

Рішення вступає в законну силу через 10 днів з дня його підписання.

Рішення підписане “16” квітня  2007 р.

Суддя                                                                                Н.С. Кутіщева