ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Рішення

04.04.2007                                                                                            Справа  № 2/10

За позовом Державної компанії з утилізації відходів як вторинної сировини „Укрекокомресурси” Кабінету Міністрів України в особі Закарпатського обласного управління „Закарпаттяекокомресурси”, м. Ужгород

До відповідача товариства з обмеженою відповідальністю „Плосківський завод мінеральних вод”, с. Плоске Свалявського району

ПРО спонукання відповідача виконати умови п.п.2.2. п.2 договору №56 по подачі в господарський суд та позивачу даних про фактично використану тару (упаковку) із виготовленої і реалізованої ним на території України мінеральної води за липень-грудень 2004 року і 2005 рік та

- стягнення суми 19176грн. заборгованості по оплаті за надані послуги,

Суддя О.Ф. Ремецькі

Представники сторін:

від позивача – Мигович М.В. –начальник управління

від відповідача –Мерза Р.І. –представник за дорученням №юр-23/07 від 30.01.07р.

СУТЬ СПОРУ: спонукання відповідача виконати умови п.п.2.2. п.2 договору №56 по подачі в господарський суд та позивачу даних про фактично використану тару (упаковку) із виготовленої і реалізованої ним на території України мінеральної води за липень-грудень 2004 року і 2005 рік та

- стягнення суми 19176грн. заборгованості по оплаті за надані послуги

(позовні вимоги викладено з урахуванням заяви позивача в порядку вимог статті 22 Господарського процесуального кодексу України щодо їх уточнення).

В засіданні суду 28.03.2007 року за згодою представників сторін судом в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 04.04.2007 року для надання сторонам можливості подати суду додаткові докази в обґрунтування своїх доводів та заперечень.

Представник позивача просить позовні вимоги задоволити в повному обсязі по мотивах, викладених у позовній заяві, посилаючись на їх обґрунтованість матеріалами справи. Зокрема, у підставу своїх доводів вказує на те, що відповідач відповідно до вимог пункту 2.2 договору №56 зобов’язувався надавати компанії відомості щодо обсягів тари (упаковки), які він використовує для пакування і транспортування продукції (прогнозовані обсяги на плановий рік –до 30 листопада та фактичні обсяги за звітний квартал –до 10 числа місяця, наступного за звітним кварталом), а також оплачувати їх згідно з тарифами, затвердженими Постановою КМ України №915 із зазначеними у доданій до договору таблиці та здійснювати розрахунки в порядку, передбаченому розділами 3 і 4 договору –щоквартально до

Продовження рішення господарського суду Закарпатської області від 20.03.2007 року по справі №2/1

15 числа місяця, що слідує за звітним кварталом, виходячи із фактично використаної кількості тари (упаковки). Однак, такі зобов’язання відповідачем не виконувались, у зв’язку з чим позивачем пред’явлено відповідний позов. Просить взяти також до уваги те, що неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов’язань за договором позбавляє позивача можливості належно виконувати вимоги пункту 5 „б” постанови КМ України №915 для створення на загальнодержавному рівні потужностей з переробки та утилізації використаної тари (упаковки), тощо.

Заперечує доводи відповідача та вказує на те, що договір №56 укладений відповідачем від імені компанії на підставі відповідного доручення, тобто в межах наданого повноваження, що відповідає вимогам п.2 статті 207 Цивільного кодексу України. Стверджує також про те, що відповідач при здійсненні розрахунків за виконані позивачем послуги використовував нові тарифи на збір (утилізацію) тари –пластмаси з 0,42грн./кг до 0,85грн./кг, що спростує доводи відповідача про перевищення наданих позивачу повноважень не зважаючи на не підписання змін до договору №56, обумовлених зміною Постанови №915 внесених Постановою КМ України від 26.07.2002р. №1084. Спростовує твердження відповідача про безліцензійне виконання умов договору, оскільки такі подані на вимогу суду, крім того, решта робіт по збиранню та утилізації тари (упаковки) здійснювалась із залученням третіх осіб, що підтверджується наявними у справі матеріалами. Вважає, що подані компанією дані про реальному та фактичному виконанню робіт підтверджені наданими відповідачу актами виконаних робіт, що відповідають вимогам чинного законодавства.  Заперечує посилання відповідача на таємність обсягів використаної тари (упаковки) за оспорюваний період, так як відповідач самостійно взяв на себе договірні зобов’язання по подачі в адресу компанії використаних обсягів тари (упаковки) –прогнозованих та фактичних. Щодо специфікації, яка додана додатком №1 до договору №56, то така є орієнтовна, оскільки визначальне значення мають тільки фактичні використані квартальні обсяги тари (упаковки), які відповідачем за оспорюваний період не подані.

Представник відповідача заперечує з приводу позовних вимог в повному обсязі по мотивах, викладених у поданих суду письмових запереченнях по суті спору. В обґрунтування своїх доводів вказує на те, що у відповідності до умов укладеного сторонами договору позивач може надати акт виконаних робіт по проведенню визначених п.п.1, 2.1 договору заходів тільки за результатами поданої звітності підприємством по кількості випущеної продукції у відповідній тарі (упаковці) з вираховуванням при йому самостійно підприємством норм утилізації відходів. За пунктом 2.3 договору загальні обсяги використаної тари, які підлягають безумовній утилізації та її асортимент, визначаються у специфікації, яка складається представниками компанії в підприємства не пізніше, ніж за 15 днів до початку звітного періоду. Натомість позивачем даних умов договору не виконано та свого представника для складання такої специфікації до відповідача не направлено. Заперечує доводи позивача про вжиття заходів для добровільного врегулювання спору, оскільки відповідні претензійні листи від позивача не надходили. Також просить взяти до уваги те, що підприємство користується послугами іншого підприємства про вивезенню, збиранню і переробці відходів, які знаходяться в межах території підприємства, оскільки реального виконання договору №56 з боку позивача не відбулося. Заперечує доводи про належне та фактичне виконання позивачем умов договору №56, оскільки в підтвердження своїх доводів позивачем не подано достатніх доказів у підтвердження своїх ґрунтувань (ст..38 Господарського процесуального кодексу України), оскільки актів виконаних робіт за ІІІ-ІУ квартали 2004 року та за 2005 роки  не надано, як і не надано фактичних даних по проведених роботах відповідно до взятих на себе по договору зобов’язань за весь період дії

Продовження рішення господарського суду Закарпатської області від 20.03.2007 року по справі №2/1

договору, відсутнє реальне та фактичне надання послуг. Також просить взяти до уваги те, що дані про фактично використану тару (упаковку) із виготовленої і реалізованої мінеральної води входять до комерційної таємниці, яка не підлягає розголошенню іншим суб’єктам господарювання. Заперечує обґрунтованість поданої позивачем заяви про збільшення позовних вимог, оскільки така не базується на фактичних даних по утилізації використаної підприємством тари (упаковки), а сама заява подана в порушення вимог статті 22 ГПК України. Поданий позивачем розрахунок заборгованості на думку відповідача не містить підтвердження реального та фактичного виконання взятих на себе зобов’язань по договору від 10.07.2002р. і їх прийняття відповідачем, які мають підтверджуватись належними та допустимими доказами (стаття 38 ГПК України). Аналіз норм чинного законодавства та умов договору на переконання відповідача свідчить про те, що компанія не в змозі виконати свої зобов’язання згідно п.2.1 договору без подання підприємством відомостей (даних) про фактично використану тару (упаковку). Наявні у справі акти виконаних робіт на думку відповідача не містять всіх визначених законом обов’язкових реквізитів господарської операції, а за спірний період позивачем взагалі не подані. Дані позивача про розлиту та реалізовану продукцію відповідачем у розрізі 180000діл. мінеральної води вважає такими, що мають сумнівне походження, оскільки представник компанії на підприємство для складання специфікації як того вимагають умови договору не направлявся і такі дані компанії відповідачем не надавались. Не відповідають дійсності також дані позивача про вагу використаної пластмасової тари (пляшки ємністю 1,5л).

Також відповідач вважає, що укладений між сторонами договір №56 є нікчемним, оскільки підписаний не уповноваженою на це особою без відповідного доручення та за відсутності ліцензії у позивача на виконання послуг, визначених даним договором.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

Між сторонами, а саме Державною компанією „Укрекокомресурси” Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України та товариством з обмеженою відповідальністю „Плосківський завод мінеральних вод” 10.07.2002 року було укладено договір за №56 на надання послуг із збирання, сортування, транспортування, переробки та утилізації використаної тари (упаковки) зі строком дії до 01.01.2006 року. У відповідності до умов цього договору та постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.2001 року №915 „Про впровадження системи збирання, сортування, транспортування, переробки та утилізації відходів як вторинної сировини” сторони об’єднують свої зусилля для залучення використаної тари (упаковки) в господарський обіг, поліпшення стану навколишнього середовища. Згідно умов пункту 2.1 договору Компанія зобов’язується організувати збирання, сортування, транспортування, переробку та утилізацію використаної тари (упаковки) в якій знаходилась продукція Підприємства в обсягах не менших мінімальних норм утилізації використаної тари, визначених п.3 Постанови КМУ №915, а Підприємство зобов’язується надавати Компанії відомості щодо обсягів тари (упаковки), яку воно використовує для пакування, транспортування або імпортування продукції –прогнозовані обсяги на плановий рік - до 30 листопада поточного року та фактичні обсяги за звітний квартал –до 10 числа місяця, наступного за звітним кварталом. Водночас пунктом 2.3 договору визначено, що загальні обсяги використаної тари, які підлягають безумовній утилізації відповідно до п.3 постанови КМУ №915 та її асортимент на поточний рік визначаються у специфікації (додаток №1) до даного

Продовження рішення господарського суду Закарпатської області від 20.03.2007 року по справі №2/1

договору, яка складається представниками Компанії в Підприємства не пізніше, ніж за 15 днів до початку звітного періоду (квартал, рік).

Відповідно до пункту 4.1 договору поточні платежі за надання Компанією послуг вносяться на спеціальний рахунок щоквартально до 15 числа місяця, що настає за звітним кварталом, виходячи із фактичної кількості тари (упаковки), відвантаженої підприємством для продажу продукції в упаковці (включаючи імпортну).

Позивач в обґрунтування своїх доводів вказує на те, що  відповідач здійснював використання тари (упаковки) з пластмаси для пакування своєї продукції у період липень-грудень 2004 року і 2005 рік в розмірі 18800кг відходів вторинної пластмасової сировини, вартість послуг зі збирання, сортування, транспортування, переробки та утилізації  якої відповідно до діючих за постановою КМУ від 26.07.2002р. №1084 тарифів становить 19176грн. Згідно умов договору відповідач мав перерахувати вказану суму в термін до 15 числа місяця наступного за звітним, однак, не зважаючи на неодноразові звернення позивача з вимогою виконання умов договору, не зробив цього, внаслідок чого утворився борг.

Аналізуючи доводи сторін з приводу наявних правовідносин по виконанню договору від 10.07.2002р. №56 на надання послуг із збирання, сортування, транспортування, переробки та утилізації використаної тари (упаковки), суд констатує наступне.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України, Цивільний кодекс України (далі ЦК України) застосовується до цивільних відносин, які виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки господарські відносини сторін, що розглядаються у цій справі, виникли до набрання чинності відповідними положеннями ЦК України та Господарського кодексу України (далі –ГК України), але продовжують існувати після набрання ними чинності, до прав і обов'язків, що існують між сторонами за договором, господарським судом застосовуються, зазначені положення.

Постановою КМУ №915 від 26.07.2001р. „Про впровадження системи збирання, сортування, транспортування, переробки та утилізації відходів як вторинної сировини” з подальшими змінами та доповненнями встановлено зобов'язання підприємств,  установ,  організацій усіх форм власності, що використовують тару  (упаковку)  для  пакування  і  перевезення продукції, забезпечити   збирання   (приймання), зберігання і утилізацію усіх видів використаної тари (упаковки), в якій знаходилася продукція цих підприємств,  установ, організацій, на всій території, де реалізується продукція, а також зазначено, що вказане зобов’язання може бути виконано шляхом укладення договорів про надання  послуг  із  збирання, сортування, перевезення, переробки та утилізації використаної тари (упаковки) з Компанією чи іншими спеціалізованими  підприємствами, що  мають  відповідні ліцензії і умови для надання таких послуг на території  України,  де  реалізується  та  утворюється  відповідна використана тара (упаковка),  а також здійснення оплати за надання обумовлених послуг згідно із загальним  обсягом  тари  (упаковки), яка  використовується  для  пакування  та перевезення продукції за затвердженими тарифами.

Укладений ТОВ „Плосківський завод мінеральних вод” з Компанією договір №56 від 10.07.2002р. свідчить про обрання відповідачем одного з альтернативних шляхів виконання законодавчо встановлених обов’язків щодо утилізації використаної тари (упаковки) на умовах, визначених даним договором.

Продовження рішення господарського суду Закарпатської області від 20.03.2007 року по справі №2/1

Аналіз правовідносин сторін за даною угодою з огляду на умови, визначені нею, вказує на те, що сторонами укладено договір про надання послуг. З огляду на специфіку послуг та діяльності виконавця сторонами обумовлений порядок здійснення розрахунку по оплаті за надані позивачем послуги та настання у відповідача обов’язку по оплаті таких послуг щоквартально до 15 числа місяця, що настає за звітним, виходячи із фактичної кількості тари (упаковки), відвантаженої підприємством для продажу продукції в упаковці (включаючи імпортну), дані про яку подаються Підприємством як прогнозовані обсяги на плановий рік - до 30 листопада поточного року та фактичні обсяги за звітний квартал –до 10 числа місяця, наступного за звітним кварталом.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із нормою п.1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов’язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони, а управнена сторона має право вимагати від зобов’язаної сторони виконання її обов’язку.

Тобто, кожна сторона по договору, як одну з підстав виникнення господарських зобов’язань, повинна вчинити певну дію господарського характеру (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію, тощо). При наявності господарського спору, що виник внаслідок невиконання чи неналежного виконання господарського зобов’язання, кожна із сторін повинна довести шляхом подання належних і допустимих доказів свої вимоги та заперечення.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом даного спору у відповідності до позовної заяви є зобов’язання подати позивачу дані про фактично використану тару (упаковку) із виготовленої і реалізованої відповідачем на території України мінеральної води за липень-грудень 2004 року і 2005 рік та стягнення суми 19176грн. заборгованості по оплаті за надані Компанією послуги.

Матеріалами справи та поясненнями позивача підтверджується факт невиконання відповідачем такого обов’язку по наданню прогнозованих та фактичних обсягів кількості тари  (упаковки) за липень-грудень 2004 і 2005 рік. Водночас, для позивача умови пункту 2.1 договору передбачають: на підставі отриманих від відповідача прогнозованих обсягів використання тари (упаковки) правильно спланувати свою роботу на плановий рік, а при отриманні даних про фактичні обсяги її використання виконати відповідну роботу, передбачену пунктом 2.1 договору та видати відповідний акт виконаних робіт. Поданий позивачем розрахунок заборгованості по оплаті за зібрану і здану позивачем замість відповідача вторинну  сировину натомість складено не виходячи із фактичної кількості тари (упаковки), відвантаженої підприємством для продажу продукції в упаковці, а є, згідно даних позивача, тільки часткою фактично використаної відповідачем тари (упаковки) за оспорюваний період, орієнтовний обсяг якої вказаний у запереченні на відзив відповідача. Відповідно, наведені позивачем дані у розрахунку заборгованості не можуть беззаперечно підтверджувати належного виконання Компанією обов’язків за договором №56, оскільки не базуються на належним чином отриманих даних Підприємства, а відповідно не підкріплюються належними та допустимими доказами, що суперечить основоположним принципам Постанови КМУ №915, умовам договору та статті 38 ГПК України.

Продовження рішення господарського суду Закарпатської області від 20.03.2007 року по справі №2/1

Такий порядок здійснення зустрічних зобов’язань контрагентів за договором визначено також умовами пункту 5 Постанови КМ України №915, а також підтверджують вимоги п.1 статті 903 ЦК України (оплата послуг у розмірі, у строки та у порядку, що встановлені договором).

Згідно вимог статті 629 ЦК України договір №56 є обов’язковим для виконання сторонами. Умовами договору встановлений конкретний порядок отримання даних від Підприємства, які б слугували підтвердженню належного виконання Компанією взятих на себе зобов’язань за такою угодою, а відповідно підтверджували б вимогу про здійснення Підприємством оплати за надані Компанією послуги. Надісланими Компанією на адресу Підприємства вимогами, зокрема, листом від 09.09.2002 року №148 та від 21.02.2005р. №202, позивач роз’яснював необхідність подання специфікації по тарі (упаковці) до договору, оскільки відсутність таких даних унеможливлює належне виконання договору позивачем.

З огляду на вищевикладене, решта заперечень відповідача та доводи позивача не можуть бути взяті судом до уваги, а позовні вимоги підлягають задоволенню частково в частині зобов’язання відповідача виконати умови п.п.2.2. п.2 договору №56 по подачі позивачу даних про фактично використану тару (упаковку) із виготовленої і реалізованої ним на території України мінеральної води за липень-грудень 2004 року і 2005 рік. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити з огляду на їх недоведеність позивачем та наявними у справі матеріалами.

В порядку статті 85 Господарського процесуального кодексу України за згодою сторін 04.04.2007р. було оголошено вступну та резолютивну частину рішення, яке оформлене відповідно до статті 84 ГПК України та підписано 16.04.2007р.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 82 –85 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зобов’язати ТОВ „Плосківський завод мінеральних вод”, с. Плоске Свалявського району подати Державній компанії з утилізації відходів як вторинної сировини „Укрекокомресурси” Кабінету Міністрів України в особі Закарпатського обласного управління „Закарпаттяекокомресурси”, м. Ужгород дані про фактично використану тару (упаковку) із виготовленої і реалізованої ним на території України мінеральної води за липень-грудень 2004 року і 2005 рік.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з ТОВ „Плосківський завод мінеральних вод”, с. Плоске Свалявського району на користь Державної компанії з утилізації відходів як вторинної сировини „Укрекокомресурси” Кабінету Міністрів України в особі Закарпатського обласного управління „Закарпаттяекокомресурси”, м. Ужгород 85грн. у відшкодування витрат по сплаті державного мита та 55грн. у відшкодування витрат по оплаті за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

5.  Рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського  процесуального  кодексу  України.

Суддя                                                О.Ф. Ремецькі