ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

11.05.07                                                                                           Справа  № 4/1268-15/204 (4/1072-21/130)

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого –судді  -  О.Л. Мирутенко

суддів                           -  Г.М. Гнатюк

-  Н.М. Кравчук

Розглянувши апеляційну скаргу ДП «Прикарпатське будівельно-монтажне управління»

на рішення господарського  суду Львівської  області від 05.02.2007 року.

у справі № 4/1268-15/204  (4/1072-21/130)

За позовом: ДП «Прикарпатське будівельно-монтажне управління»

до: ТзОВ «Анкербуд»

третя особа: ДП «ЮТГ Україна»Компанія «Юнайтед Текстиль Груп А/С»

про: стягнення 85256 грн.

З участю представників :

від позивача – Турчин І.В. –керівник.

від відповідача  –не з’явився.

від третьої особи –не з’явився.

ВСТАНОВИВ :

Рішенням господарського суду Львівської області від 05.02.2007р., при здійсненні нового розгляду, суддя М. Желік, позов ДП «Прикарпатське будівельно-монтажне управління»було задоволено частково. Стягнуто з ТзОВ «Анкербуд»на користь позивача 2036,40 грн., 20,36 грн. державного мита, 2,81 витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В іншій частині позовних вимог було відмовлено.

З даним рішенням не погодився позивач - ДП «Прикарпатське будівельно-монтажне управління»і оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що судом порушено норми процесуального права стосовно розгляду клопотань позивача, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

В судовому засіданні оголошувалась перерва, судом були заслухані пояснення представників усіх сторін.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 05.02.2007р. у справі №4/1268-15/204  (4/1072-21/130) - без змін, враховуючи наступне.

Як встановлено судом, рішенням господарського суду Львівської області від 02.08.2005р. позов ДП «Прикарпатське будівельно-монтажне управління»задоволено частково, стягнуто з ТзОВ «Анкербуд»49065,60 грн. основного боргу, 2036,46 витрат на транспортні послуги, судові витрати.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 17.10.2005р. рішення господарського суду Львівської області від 02.08.2005р. по справі №4/1072-21/130 залишено без змін, а в задоволенні апеляційної скарги відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 30.03.2006р. касаційну скаргу відповідача задоволено частково, постанову Львівського апеляційного господарського суду від 17.10.2005р., рішення господарського суду Львівської області від 02.08.2005р. у справі №4/1072-21/130 скасовано, а справу передано на новий розгляд в іншому складі суддів до господарського суду Львівської області. При цьому Вищий господарський суд України вказав, що судами попередніх інстанцій  неповно досліджено обставин справи, про які зазначав відповідач, не надано належної оцінки наявним доказам про неякісність виконаних робіт, не встановлення з чиєї вини мали місце недоліки у виконаних роботах та чи існують  відповідно до ст.. 883 ЦК України підстави для відповідальності підрядника.

Ухвалою Верховного суду України від 10.08.2006р. відмовлено у порушенні касаційного провадження з перегляду постанови Вищого господарського суду України від 30.03.2006р. у справі №4/1072-21/130.

Як вбачається із матеріалів справи, 19.06.2003р. між ТзОВ «Анкербуд»(замовник) та ДП «Прикарпатське будівельно-монтажне управління»(підрядник) було укладено договір підряду на виконання окремих видів та комплексів робіт по реконструкції швейної фабрики в м. Дрогобичі.

Згідно з п.п. 1,2,6 договору позивач зобов’язався до 01.08.2003р. влаштувати мозаїчне покриття підлоги по ціні 38 грн. за 1 кв.м., на площі 2190 кв.м., на загальну суму 83220 грн. При цьому позивач зобов’язався виконати роботи якісно і здати їх у готовому вигляді замовнику (п. 3 договору).

Згідно із п. 6 договору, відповідач зобов’язався авансувати позивачу щомісячно 30% вартості робіт. Початком виконання робіт вважається наступний день після поступлення коштів на рахунок позивача.

Однак, доказів оплати позивачу авансу в обумовленій сумі суду першої та апеляційної інстанцій не було надано. Позивач не звертався із вимогами про сплату суми авансу, строк сплати якого у договорі не визначений. Посилання на копії розписок в отриманні готівкових коштів на підтвердження факту оплати судом до уваги не приймаються, оскільки з тексту розписок не вбачається в рахунок якого зобов’язання і з яких підстав сплачувалися зазначені кошти. Окрім того, з тексту даних розписок не випливає, що кошти отримувались відповідними фізичними особами не від власного імені, а від імені організації.

Згідно із ч. 1 ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.. 43 ГПК України, місцевий господарський суд правомірно прийшов до висновку, що дані докази не доводять обставин виконання сторонами усіх зобов’язань по договору.

Не зважаючи на несплату суми авансу, позивач приступив до виконання робіт. Матеріалами справи підтверджується та сторонами не заперечувався факт виконання позивачем певного обсягу робіт та направлення ним відповідачу (замовнику) акту виконаних робіт. Як вбачається з акту виконаних робіт по "Швейній фабриці" в м. Дрогобичі договір від 19.06.2003 р., позивач пред'явив до прийняття роботи на загальну суму 83200 грн.. Однак, такий акт відповідачем не підписано.

Позивач не довів суду належними доказами факт виконання ним робіт з улаштування мозаїчного покриття підлог на передбаченій договором від 19.06.2003 р. площі 2190 кв.м.. Як вбачається з висновку №3079 судової будівельно-технічної експертизи, проведеної згідно ухвали господарського суду Львівської області по даній справі, при візуальному огляді на місці знаходження об"єкту дослідження встановлено, що мозаїчне покриття підлог залишено тільки в окремих приміщеннях загальною площею 863,5 кв.м., в інших приміщеннях мозаїчне покриття підлоги демонтовано і влаштовано нове покриття підлоги приміщень промислового типу (стор. 8 висновку).

Отже, належних доказів влаштування мозаїчного покриття позивачем на решті площі не доведено суду у встановленому порядку належними доказами. Встановити факт влаштування такого покриття на більшій площі, ніж 863,5 кв. м., та на якій саме площі станом на дату розгляду справи судом не видається можливим внаслідок проведеного демонтажу. За таких обставин суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про доведеність виконання позивачем робіт з влаштування мозаїчного покриття на площі 863,5 кв.м..

Згідно із ч. 1 ст. 852 ЦК України, замовник вправі, зокрема, за свій рахунок виправити недоліки в роботі підрядника, якщо вони не усунені останнім у розумний строк.

З договору №ДГ-0000009 від 19.02.2004 р. вбачається, що демонтаж підлог проводився більше, ніж через два місяці після виконання на замовлення ДП "Прикарпатське БМУ" у листопаді 2003 р. технічних висновків за результатами обстеження підлоги будинку швейної фабрики ДП "ПМБ "Україна" за адресою вул. Самбірська, 85 у м. Дрогобичі. З технічних висновків також випливає та обставина, що позивачу в листопаді 2003 р. вже було відомо про неякісність виконаних ним робіт.

Отже, суд першої інстанції правильно не погодився із твердженням позивача про протиправність проведеного демонтажу, оскільки заборона таких дій не випливає з вимог законодавства чи умов договору.

Матеріали справи свідчать, що роботи по влаштуванню мозаїчного покриття виконані позивачем неякісно, на підлозі утворились тріщини по всій площині, відшарування мозаїчного покриття від основи тощо. Це підтверджується, зокрема, листом №12а від 18.02.2004 р., актом обстеження мозаїчного покриття від 18.02.2004р., технічними висновками за результатами обстеження підлоги будинку швейної фабрики ДП "ПМБ "Україна" за адресою вул. Самбірська, 85 у м. Дрогобичі, виконаними на замовлення позивача (а.с.27, 28), висновком №3079 судової будівельно-технічної експертизи по ухвалі господарського суду Львівської області по даній справі, згідно із п. 2 якого виконані роботи по влаштуванню мозаїчного покриття підлоги не відповідають існуючим будівельним нормам. Жодного переконливого доказу належного виконання позивачем підрядних робіт суду не надано.

Посилання на внесення замовником у проектну документацію змін під час виконання робіт, що могло вплинути на якість робіт, не доведено суду у встановленому порядку належними доказами. Згідно із ст.340 ЦК УРСР, який діяв на час виконання робіт позивачем, підрядник зобов'язаний повідомити замовника про те, що додержання його вказівок загрожує якості або придатності результату роботи. Однак, доказів звернення до відповідача чи третьої особи у встановленому порядку позивачем суду не надано.

Згідно із ст.161 ЦК УРСР, який діяв на час існування спірних правовідносин, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст.209 ЦК УРСР, особа, яка не виконала зобов'язання або виконала його неналежним чином, несе майнову відповідальність лише при наявності вини. При цьому, відсутність вини доводиться особою, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до ст.342 ЦК УРСР, замовник зобов'язаний прийняти лише ту роботу, яка виконана підрядчиком відповідно до договору. Згідно із ч. 2 ст. 355 ЦК України, недоліки виконання робіт, допущені з вини підрядчика, повинні бути усунуті підрядчиком за свій рахунок.

Згідно зі ст. 162 ЦК УРСР, який діяв на час існування спірних правовідносин, одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються, за винятком випадків, передбачених законом.

Відповідно до п. 4 договору підряду на виконання окремих видів та комплексів робіт по реконструкції швейної фабрики в м. Дрогобичі від 19.06.2003 р. відповідач зобов'язаний оплатити виконані роботи згідно актів виконаних робіт Ф-2. Внаслідок обґрунтованого непідписання актів форми Ф-2 відповідачем підстави, якими договір обумовлює виникнення обов'язку відповідача провести оплату, станом на дату розгляду справи не настали.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновком суд першої інстанції, що в частині позовних вимог на суму 83200 грн. в позові слід відмовити за недоведеністю.

У позовній заяві позивач також об'єднав вимоги по оплаті 2036,40 грн. за послуги з автоперевезення. Надання цих послуг позивач підтверджує товарно-транспортними накладними, подорожніми листами, рахунком від 22.04.2003 р. Постановою Вищого господарського суду України від 30.03.2006 р. зобов'язано встановити фактичні обставини справи, які. обумовили наявність спору в цій частині. Однак, на вимогу суду пояснень та додаткових доказів щодо цих обставин суду не надано. Згідно із ст. 165 ЦК УРСР, якщо строк виконання зобов'язання не встановлений, кредитор вправі вимагати виконання, а боржник вправі провести виконання у будь-який час. При цьому, боржник повинен виконати таке зобов'язання в семиденний строк з дня пред'явлення вимоги кредитором. Однак, не зважаючи на наявність в матеріалах справи копії рахунку №26 від 22.04.2003 р. на суму 2036,40 грн., суду не пред'явлено доказів його направлення відповідачу, що підтверджувало б дату настання строку для оплати.

Як випливає з матеріалів справи, позивач звертався з приводу оплати транспортних послуг до відповідача із претензією, датованою 12.12.2003 р. №073. Однак, матеріали справи свідчать, що відповідач зазначені кошти не сплатив.

Згідно із п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, він застосовується до цивільних відносин, що виникли після 01.01.2004р. Щодо цивільних відносин, які виникли до, набрання чинності ЦК України, його положення застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно із ч. 3 ст.925 ЦК України, до вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік. Враховуючи, що претензія датована 12.12.2003р., а позовна заява подана 26.04.2004р., суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що строк позовної давності позивачем не пропущений, відповідно, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Що ж стосується твердження апелянта про порушення судом норм процесуального права стосовно розгляду його клопотань, то слід зазначити, що дійсно судом першої інстанції не розглянуті клопотання позивача від 30.11.2006р. та від 14.12.2006р. про залучення до справи третьої особи в якості відповідача –2 (т.2, а.с.53,60). Однак, вказане клопотання апелянтом-позивачем апеляційному суду не заявлялось ні в судовому засіданні, ні в апеляційній скарзі. Апеляційний суд з власної ініціативи обговорив дану ситуацію та прийшов до висновку, що заявлене в суді першої інстанції клопотання задоволенню не підлягало з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, позивач та третя особа не перебували в договірних відносинах, між ними не здійснювалось будь-яких господарських операцій. Заява позивача про заподіяння йому третьою особою матеріальної шкоди –демонтаж підлоги базується виключно на усних поясненнях представників сторін, не доведена належними доказами та не пов’язана з предметом даного спору. Під час нового розгляду справи позивач не змінював своїх позовних вимог –стягнення коштів за договором підряду, а тому залучення до справи нового відповідача, який не є стороною даного договору означало би вихід суду за межі заявлених позовних вимог, що є недопустимим. Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що дане процесуальне порушення суду першої інстанції не призвело до прийняття неправильного рішення та не є обов’язковою підставою, передбаченою ч.3 ст.104 ГПК України для скасування рішення місцевого господарського суду.

З огляду на викладене, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Львівської області від 05.02.2007р. по справі №4/1268-15/204  (4/1072-21/130) винесене з дотриманням норм матеріального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 101,103,105 ГПК України Львівський апеляційний господарський суд

Постановив:

Рішення Господарського суду Львівської області від 05.02.2007 року у справі №4/1268-15/204  (4/1072-21/130) залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку.

Матеріали справи скеровуються в господарський суд Львівської області.

Головуючий-суддя                                                                                   О.Л. Мирутенко

Судді:                                                                                                   Г.М. Гнатюк

Н.М. Кравчук