ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24.05.07                                                                                           Справа № 4/739-11/135

Суддя  І.А.Сало

При секретарі судового засідання Боржієвській Л.А.

За позовом: Заступника прокурора міста Києва в інтересах держави  в особі  органу, уповноваженого здійснювати функції держави: Міністерства праці та соціальної політики України, м.Київ

До відповідача: Державного підприємства “Львіввугілля”, м.Сокаль

Про стягнення заборгованості в розмірі 4 224 020,00грн.

В судовому засіданні взяли участь Представники:

Від прокурора: Мокогон-прок. посв.№ 28

Від позивача: Пережило-предст. доручення № 112/0/25-06 від 25.12.2006року

Від відповідача: Горбачова-предст. доручення № 8/12-2 від 2.001.2007року, Митрофанов-предст. доручення № 8/24 від 23.05.2007року

Сторонам, які беруть участь у справі, роз’яснено зміст ст.22 ГПК України, а саме їх процесуальні права та обов’язки, зокрема, право заявляти відводи.

Суть позову:

Розглядається справа за позовом Заступника прокурора міста Києва в інтересах держави  в особі  органу, уповноваженого здійснювати функції держави: Міністерства праці та соціальної політики України про стягнення із Державного підприємства “Львіввугілля” 4224020,00грн. боргу

Ухвалою господарського суду від 11.04.2007року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 10.05.2007року.

Розгляд справи було відкладено за клопотанням відповідача.

Від здійснення технічного запису судового процесу сторони відмовились.

В процесі розгляду справи суд встановив наступне:

Статтями 22, 23, 26 Закону України „Про Державний бюджет України на 2004 рік" установлено, що до надходжень фінансування загального фонду Державного бюджету України на 2004рік належать кошти, одержані від приватизації державного майна та інших надходжень, безпосередньо пов'язаних з процесом приватизації та кредитування підприємств. Фонд державного майна України зобов'язано забезпечити у 2004 році надходження до Державного бюджету України коштів, отриманих від приватизації державного майна.

Кошти, які надійшли від приватизації державного майна понад встановлені обсяги, спрямовуються на умовах повернення підприємствам державної форми власності для погашення заборгованості із заробітної плати, яка утворилася етапом на 1 січня 2004року.

та не погашена на момент введення в дію Закону України „Про внесення змін до Закону України „Про Державний бюджет України на 2004 рік" (ст. 109-3 цього Закону).

Відповідності до норм вказаного Закону, постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.04 № 1111 та наказу Міністерства праці та соціальної політики України і Міністерства фінансів України від 20.09.2004 № 231/576 Міністерством праці та соціальної політики України 22.10.2004 укладено з ДП «Львіввугілля»договір № 24 безвідсоткової, цільової бюджетної позики на погашення заборгованості із виплати заробітної плати на суму 7 700 000,00 гри.

На виконання умов договору Міністерством праці та соціальної політики України платіжним дорученням від 22.10.2004 за № 3 перераховано ДП «Лівіввугілля»безвідсоткову цільову бюджетну позику у сумі 7 700 000 гри.

Згідно розділів 5, 6 договору ДП «Львіввугілля»зобов'язалось здійснювати повернення позички щомісячно починаючи з 1 січня 2005 року, рівними частками, згідно графіку ЇЇ повернення, що є невід'ємною частиною договору №24.

Відповідно до графіку погашення позики станом на 28.02.2007 відповідач повинен був погасити позику, одержану на підставі договору від 22.10.2004 за № 24, у сумі 5561140,00 грн. Однак, вказані зобов'язання позичальником в повному обсязі не виконуються та погашення позики не здійснюється. За вказаний період повернуто лише 1448000,00грн., таким чином заборгованість складає 4113140,00 грн.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог —відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічну правову норму містить ч. 1 ст. 193 ГК України, якою визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно ло закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання —відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Статтею 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та у порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця.

Крім суми заборгованості позивач нарахував на підставі ст.ст. 550, 551 ЦК України неустойку в розмірі 110880,00грн.

Таким чином, сума позову складає 4224020грн.

Дану суму позивач просить суд стягнути із відповідача.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені суду докази, суд вважає позовну вимогу такою, що підлягає до задоволення частково з огляду на наступне:

На підставі укладеного між  Міністерством праці та соціальної політики України та ДП “Львіввугіллям договору № 24 від 22.10.2004року позивачем перераховано відповідачу безвідсоткову цільову бюджетну позику на погашення заборгованості із виплати заробітної плати на суму 7700000,00грн.(платіжне доручення № 3 від 22.10.2004року).

Відповідно до п.6.2 договору позичальник зобов”язується здійснювати повернення згідно з додатком 2 до договору. Строк надання позики становить 3 роки на підставі п.5.1 даного договору. Графіком погашення позики від 22.10.2004року ДП “Львіввугілля” зобов”язувалось погасити позику в терміни з 10.01.2005року по 10.12.2007року включно, рівними частинами.

Позивач в позовній заяві вказує суму боргу 4113140,00грн. Наявність заборгованості у вказаній сумі визнається відповідачем.

На суму боргу позивачем нараховано пеню в розмірі 110880,00грн.

Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Оскільки позивачем нараховано пеню за період з січня по липень 2005року, а статтею 258 ЦК України передбачено, що позовна давність обчислюється з моменту пред”явлення позову, а не з моменту першого платежу, згідно графіка погашення позики, а позивач вимагає не повну суму позики, а відповідно до графіка погашення заборгованості лише її частину, тому штрафні санкції не можуть бути нараховані на повну суму позики.

Таким чином, стягненню підлягає 4113140,00грн. основного боргу.

Щодо пені-суд відмовляє у її стягненні.

Судові витрати покласти на відповідача, оскільки спір виник з його вини.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 116 ГПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов задоволити частково.

Стягнути з Державного підприємства “Львіввугілля”, м.Сокаль, вул. Б.Хмельницького,26 () на користь Міністерства праці та соціальної політики України, м.Київ, вул. Еспланадна,8/10  (код ЄДРПОУ 00013,00грн. основного боргу.

Стягнути з Державного підприємства “Львіввугілля”, м.Сокаль, вул. Б.Хмельницького,26 () в дохід державного бюджету 25000,00грн. держмита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В рештій частині позову відмовити.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України

Суддя