ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№  12/732

07.03.07

За позовом                    Закритого акціонерного товариства «Сонат»

До                              Приватного підприємства «Русь-95»

Товариства з обмеженою відповідальністю «Святослав»

Про                              стягнення 4 000 000 грн.

Суддя Л.В.Прокопенко

Представники:

Від позивача     Сорокалєтова Н.М. –голова правління –представник особи, що подала позов від імені ЗАТ «Сонат»;

Лупіч В.О. –п/к (дов. від 12.02.07 р.) –представник п. Чернова Я.М., що також вважає себе головою правління ЗАТ «Сонат»

Від відповідача-1   Горкавий О.П. –п/к (дов. від 20.12.06 р.)

Від відповідача-2   не з’явився

Обставини справи:

Позовні вимоги заявлені про стягнення з ПП «Русь-95»усіх доходів від майна у сумі 4 000 000 грн., що отримані ним від ТОВ «Святослав»за час незаконного використання майном позивача –нежитловим приміщенням площею 932, 7 кв.м, що знаходиться у м. Київ, вул. Полярна, 8, літ. «А».

26.01.07 р. позивачем збільшено позовні вимоги на 2 650 716 грн.

09.02.07 р. позивачем збільшено позовні вимоги на 429 330 грн.

16.02.07 р. позивачем уточнено позовні вимоги, а саме: він просить стягнути з відповідача-1 7 492 836 грн. доходів, отриманих ним від ТОВ «Святослав»за час незаконного використання майном позивача.

В судовому засіданні 22.02.07 р. позивачем уточнено позовні вимоги: він просить стягнути суму 7 492 836 грн., в тому числі, на підставі договору оренди від 26.04.04 р.

26.02.07 р. позивачем подано письмово заяву про уточнення позовних вимог, усно заявлену в судовому засіданні 26.02.07 р.

Ухвалою суду від 27.12.06 р. розгляд справи відкладено, направлено судовий запит до відділення №8142 ВАТ «Державний ощадний банк України»в Оболонському районі м. Києва.

В судовому засіданні 30.01.07 р. оголошено перерву.

В судовому засіданні 13.02.07 р. представником відповідача-1 подано клопотання про залишення позову без розгляду.

У судовому засіданні приймали участь два представники позивача, що фактично представляють інтереси двох осіб, що вважають себе головами правління позивача.

Якщо представник позивача, що представляє інтереси п. Сорокалєтової Н.М. (яка підписала позов від імені позивача) підтримав позовні вимоги, то інший представник позивача, що представляє інтереси п. Чернова Я.М., подав клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, так як позовна заява, на його думку, підписана неуповноваженою особою від імені позивача.

Суд допускає до участі по справі обох представників позивача та заслуховує їх пояснення, так як питання щодо того, хто є уповноваженою особою позивача, може бути вирішене лише під час розгляду справи по суті.

Ухвалою суду від 13.02.07 р. розгляд справи відкладено.

Представник відповідача-2 –ТОВ «Святослав»- до судових засідань з розгляду справи не з’являвся, незважаючи на належне повідомлення про час та місце розгляду справи.

Згідно матеріалів справи договори оренди від 01.04.04 р. та 26.04.04 р. підписані від імені ТОВ «Святослав»Черновим Я.М., як генеральним директором, який також подав до суду клопотання про залишення позовної заяви без розгляду від імені ЗАТ «Сонат». Таким чином, уповноважений представник ТОВ «Святослав»обізнаний про розгляд справи і свідомо не виконав вимоги суду про надання пояснень щодо позову та скерування до судових засідань представника.

За таких обставин суд вважає, що неявка представника відповідача-2 до судових засідань не є перешкодою для прийняття рішення по справі, так як фактично в засіданні бере участь представник, який представляє інтереси генерального директора ТОВ «Святослав».

В судовому засіданні 22.02.07 р. оголошено перерву для виготовлення повного тексту рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позиція позивача, викладена у позовній заяві, підписаній від імені п.Сорокалєтовою Н.М., ґрунтується на наступних обставинах.

29.12.05 р. Київський апеляційний господарський суд виніс постанову по справі №40/511, якою визнав недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Полярна, 8, літ. «А», що був укладений між ЗАТ «Сонат» та ПП «Русь-95», та зобов’язав відповідача-1 повернути вказане нежитлове приміщення позивачу.

Вказаний рішенням встановлений факт того, що на момент укладення договору вказане приміщення перебувало у власності ЗАТ «Сонат»на підставі договору купівлі-продажу №121 від 24.03.04 р., укладеного позивачем з головним управлінням комунальної власності м. Києва та зареєстроване у Київському БТІ.

Тобто, з 31.03.04 р. (дати реєстрації нерухомості у БТІ) єдиним законним власником приміщення є позивач.

Також судом встановлено, що п. Чернов Я.М., будучи єдиним власником та керівником ПП «Русь-95», не мав права вчиняти цей правочин.

01.04.04 р. ПП «Русь-95»в особі директора п. Фурмана М.О. та ТОВ «Святослав»в особі директора п. Чернова Я.М. уклали договір №04-04 оренди нежитлового приміщення за адресою: м. Київ, вул. Полярна, 8, літ. «А».

Тобто, відповідачі уклали правочин на порушення права власності на приміщення позивача.

Так як згідно ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, то право власності на приміщення не перейшло до відповідача-1 внаслідок укладення договору купівлі-продажу приміщення, тому він не мав права його передавати в оренду за договором.

15.05.06 р. господарський суд м. Києва видав наказ про примусове виконання постанови №40/511, згідно якого відповідач-1 зобов’язаний був повернути позивачу нежитлове приміщення площею 932,7 кв.м у м. Києві по вул. Полярна, 8, літ. «А», але зазначений наказ не був виконаний, так як приміщення утримує відповідач-2 за договором оренди від 01.04.04 р. №04-04, укладеним з позивачем.

19.05.06 р. відкрито виконавче провадження №956/1 за вказаним наказом.

Згідно акту державного виконавця від 31.05.06 р. встановлено, що за адресою: м. Київ, вул. Полярна, 8, літ. «А»ПП «Русь-95»не знаходиться, тоді як за вказаною адресою знаходиться ТОВ «Святослав».

Таким чином, станом на 31.05.06 р. обидва відповідачі знали про те, що приміщення є власністю ТОВ «Сонат».

У зв’язку з цим ТОВ «Святослав»є неправомірним володільцем приміщення, і ним не вживаються дії для повернення майна власнику.

Відповідачі продовжуються використання майна позивача і отримують доходи від цього.

Київський апеляційний господарський суд в постанові від 29.12.05 р. по справі №40/511, якою визнав недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, встановив, що 29.12.05 р. Оболонський районний суд м. Києва виніс ухвалу по справі №2-2752/2003 про забезпечення позову, якою заборонив проводити дії з відчуження майна, незважаючи на що договір було укладено.

Крім того, 01.04.04 р. між відповідачами укладено договір оренди нежитлового приміщення терміном на 5 років, розмір орендної плати –125 000 грн. за період з 01.04.04 р. по 01.11.06 р. відповідач-2 повинен був сплатити відповідачу-1 4 000 000 грн. (за 31 місяць), що є прибутком, незаконно отриманим за використання майна.

Під час розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги до 7 492 836 грн. у зв’язку зі збільшенням надходжень до відповідача-1 від оренди майна, належного позивачу.

26.04.04 р. між відповідачами укладено договір оренди нежилого приміщення №04-04 стосовно того самого об’єкта нерухомого майна. Як і за попереднім договором, розмір орендної плати складав 125000 грн. П. 7.3 договору визначає, що після його підписання всі попередні переговори за ним, листування, попередні угоди та протоколи про наміри з питань, що так чи інакше стосуються даного договору, втрачають юридичну силу.

Таким чином, 26.04.04 р. втратив чинність договір оренди від 01.04.04р.

Відповідачі склали акт приймання-передачі нежилого приміщення. Відповідно до копій платіжних документів, які були надані банківською установою, відповідач-1 отримав від відповідача-2 кошти за незаконну передачу в оренду майна ЗАТ “Сонат” 7 492 836 грн. саме за договором №04-04 від 26.04.04 р.

В наданих уточненням до позову позивач стягнути кошти також на підставі останнього договору, укладеного між відповідачами 26.04.04 р.

Позиція позивача, викладена у клопотанні про залишення заяви без розгляду, за підписом п. Чернова Я.М., ґрунтується на наступних обставинах.

Згідно статуту ЗАТ «Сонат», що затверджена позачерговими загальними зборами акціонерів від 23.01.04 р., органами управління товариства є: загальні збори акціонерів, правління товариства та ревізійна комісія.

Дише голова правління має право без доручення здійснювати усі дії від імені товариства.

23.01.04 р. на позачергових загальних зборах ЗАТ «Сонат»обрано правління і ревізійна комісія ЗАТ «Сонат», 26.01.04 р. на засіданні правління обрано Чернова Я.М.

Зважаючи на це, законним представником позивача є саме п. Чернов Я.М., тоді як, п. Сорокалєтова Н.М., на його думку, є незаконним представником товариства, яка незаконно представляє себе головою правління.

Рішення загальних зборів від 03.03.00 р., на яких обрано головою правління п. Сорокалєтову Н.М., визнано недійсними рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05.02.04 р., що залишено без змін апеляційним і Верховним Судом України.

Рішенням правління від 05.04.04 р. п. Сорокалєтова Н.М. звільнена з посади голови правління.

П. Сорокалєтова Н.М. незаконно використовує печатку товариства.

У зв’язку з вищевикладеним п. Чернов Я.М. просить від імені позивача залишити позов без розгляду, так як він підписаний особою, що не має права його підписувати.

З аналогічних підстав просить залишити позов без розгляду відповідач-1.

Відзиву по суті позовних вимог відповідачем-1 не надано.

На запит суду ВАТ «Державний ощадний банк України»надано інформацію щодо надходження орендної плати на поточний рахунок №3 ПП «Русь-95»від ТОВ «Святослав»за період з квітня 2004 р. по листопад 2006 р.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

По-перше, згідно наданих суду доказів станом на дату подання позову право представляти позивача, в тому числі, і підписувати позовні заяви від його імені, належить п. Сорокалєтовій Н.М.

Згідно наданих суду судових рішень, що набули законної сили, встановлено такі факти:

рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 02.04.03 р. №2-638/2003 за позовом п. Сорокалєтової Н.М. до ЗАТ “Сонат” визнано недійсним рішення позачергових екстрених загальних зборів ЗАТ “Сонат” від 13.12.02 р., якою п. Сорокалєтову Н.М. відсторонено від роботи, витребувано із чужого незаконного володіння печатку ЗАТ “Сонат”. Постановою ВСУ від 16.06.05 р. зазначене рішення залишене в силі. В судових рішеннях зазначено про те, що зазначені загальні збори скликані і проведені з порушенням ст.ст. 41, 43, 45 Закону України “Про господарські товариства”;

рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05.02.04 р. №2-2378/04 за позовом Мусієнко Т.М., Гаврилюк М.І., Лузан Г.М. до ЗАТ “Сонат”, Сорокалєтової Н.М. визнано недійсним факт проведення загальних зборів ЗАТ “Сонат” від 03.03.00 р., визнано недійсним рішення цих зборів, на яких переобрано на посаді голови правління ЗАТ “Сонат” п. Сорокалєтову Н.М. Постановою ВСУ від 16.06.05 р. рішення суду залишене в силі. В судових рішеннях зазначено про те, що зазначені загальні збори скликані і проведені з порушенням ст. ст. 41, 43, 45 Закону України “Про господарські товариства”;

рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05.04.04 р. за позовом п. Сорокалетової Н.М. до ЗАТ “Сонат” визнано недійсним рішення загальних зборів акціонерів ЗАТ “Сонат” від 01.02.03 р., яким вона була відсторонена від посади голови правління, поновлено п.Сорокалєтову Н.М. на роботі у ЗАТ “Сонат” з 03.02.03 р., стягнено з ЗАТ “Сонат” середній заробіток за час вимушеного прогулу. Постановою ВСУ від 02.03.05 р. рішення залишене в силі. В судових рішеннях зазначено про те, що зазначені загальні збори скликані і проведені з порушенням ст.ст. 41, 43, 45 Закону України “Про господарські товариства”.

Також іншим представником позивача, що представляє інтереси п.Чернова Я.М., протоколи загальних зборів ЗАТ “Сонат” від 23.01.04 р., на якому він головував як голова правління, та протоколи засідання правління ЗАТ “Сонат” від 26.01.04 р. та від 05.04.04 р., якими, відповідно, призначено Чернова Я.М. на посаду голови правління та звільнено Сорокалєтову Н.М. з посади голови правління.

Аналіз вищевказаних документів дає підстави для висновку про те, що починаючи з 03.03.00 р. і по теперішній час, акціонерами ЗАТ “Сонат” не проведено жодних легітимних загальних зборів акціонерів, на яких могли бути прийняті рішення, перш за все, рішення про обрання правління.

Рішення загальних зборів від 03.03.00 р., 13.12.02 р. та 01.02.03 р. визнані недійсними судовими рішеннями.

Стосовно рішення загальних зборів ЗАТ “Сонат” від 23.01.04 р., то зазначені збори скликано та проведено Черновим Я.М., як головою правління, тоді як він не обирався членом правління жодними легітимними загальними зборами. Таким чином, жодні загальні збори ЗАТ “Сонат”, скликані і проведені ним, не можуть бути легітимними.

Так як вищим органом управління товариством –загальними зборами акціонерів товариства –не обиралися члени правління, то, відповідно, вони не могли провести засідання правління і прийняти на них будь-які рішення, в тому числі, обрати голову правління.

З огляду на вищенаведене, суд вважає, що до того часу, поки акціонери ЗАТ “Сонат” не проведуть загальні збори у встановленому законом порядку, п. Сорокалєтова Н.М. залишається головою правління товариства, і її повноваження автоматично продовжуються до обрання легітимного правління, а також звільнити голову правління.

Тобто, засідання правління від 05.04.04 р., на якому на виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05.04.04 р., п. Сорокалєтову М.Н. поновлено на посаді голови правління, а потім звільнено з цієї посади, проведено особами, які членами правління не обиралися, отже, не могли виконувати від імені товариства будь-які дії.

Таким чином, з 03.03.00 р. по 02.03.05 р. п. Сорокалєтова Н.М. виконувала обов’язки голови правління ЗАТ «Сонат»автоматично, так як у встановленому законодавством та статутом товариства порядку іншого голову правління обрано не було, з 02.03.05 р. –дати прийняття постанови ВСУ, якою залишено в силі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05.04.04 р., п. Сорокалєтова Н.М. є головою правління згідно судового рішення про поновлення її на роботі.

Таким чином, п. Сорокалєтова Н.М. має право підписувати позови від імені ЗАТ “Сонат” в силу положень законодавства та статуту товариства, і підстави для залишення позову без розгляду відсутні.

По-друге, щодо позовних вимог по суті суд зазначає наступне.

29.12.05 р. Київський апеляційний господарський суд постановою по справі №40/511 визнав недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: м. Київ по вул. Полярна, 8, літ. «А», який був укладений між ЗАТ “Сонат” та ПП “Русь-95” 31.03.04 р. В порядку проведення двосторонньої реституції ПП “Русь-95” зобов’язано повернути приміщення ЗАТ “Сонат”.

Зазначена постанова залишена в силі постановою ВГСУ від 10.03.06 р.

Ухвалою ВСУ від 20.04.06 р. ПП “Русь-95” відмовлено у відкритті касаційного провадження.

Підставою для визнання договору недійсним став той факт, що відчуження майна відбулося під час дії судової заборони, а також те, що Чернов Я.М., представляючи інтереси продавця (ЗАТ “Сонат”), будучи засновником, єдиним власником та керівником підприємства покупця (ПП “Русь-95”), не мав права представляти інтереси продавця та вчиняти цей правочин згідно вимог ч. 3 ст. 238 ЦК України.

Згідно ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі особи.

Таким чином, для суду є обов’язковим факт недійсності договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: м. Київ по вул. Полярна, 8, літ. «А», який був укладений між ЗАТ “Сонат” та ПП “Русь-95” 31.03.04 р., а також той факт, що п. Чернов Я.М. не мав права виступати представником ЗАТ “Сонат” при його укладенні.

У зв’язку з недійсністю договору від 31.03.04 р. єдиним законним власником приміщення як станом на 31.03.04 р., так як станом на день прийняття рішення, є ЗАТ “Сонат”.

Згідно ст. 319 ЦК України лише власник наділений повноваженням розпоряджатися майном, в тому числі, передавати його в оренду третім особам.

Згідно ст. 761 ЦК України право передання майна у найм має власник або особа, якій належать майнові права.

Як договір оренди №04-04 нежитлового приміщення від 01.04.04 р., так і договір оренди від 26.04.04 р. передані в оренду від імені позивача особою, яка не мала права вчиняти від імені позивача будь-які дії щодо розпорядження майном, тобто, при укладенні обох договорів порушено вищевказані вимоги ст.ст. 319, 761 ЦК України, що є підставою для визнання їх недійсними згідно ст. 215 ЦК України.

Визнання недійсними договорів оренди є предметом позовних вимог по справі №12/731.

Відповідно до ч. 1 ст. 390 ЦК України власник майна має право вимагати від особи, яка знала що вона володіє майном незаконно, передання всіх доходів від майна, які вона одержала або могла одержати за весь час володіння ним.

Таким чином, для застосування положень ст. 390 ЦК України необхідним є встановлення факту недійсності договору та факту обізнаності покупця про незаконність укладення договору.

Договори оренди є недійсними згідно наведених вище мотивів, що знайшли відображення також в рішенні суду №12/731.

Стосовно обізнаності відповідача-1 про незаконність володіння майном, то зазначена обставина також досліджувалась під час розгляду справи №40/511.

Підставою для визнання договору недійсним став той факт, що відчуження майна відбулося під час дії судової заборони, а також те, що п. Чернов Я.М., представляючи інтереси продавця (ЗАТ “Сонат”), будучи засновником, єдиним власником та керівником підприємства покупця (ПП “Русь-95”), не мав права представляти інтереси продавця та вчиняти цей правочин згідно вимог ч. 3 ст. 238 ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є.

Визнання недійсним правочину з відчуження нерухомості на такій підставі, як ч. 3 ст. 238 ЦК України, саме по собі свідчить про обізнаність п. Чернова Я.М. про незаконність як укладення правочину з відчуження нерухомості, так і правочину з наступної передачі цієї нерухомості в оренду третім особам.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з ПП «Русь-95»суми орендної плати, незаконно отриманої внаслідок передачу в оренду належного позивачу майна, підлягають до задоволення.

Щодо сум, що підлягають до стягнення, суд зазначає наступне/

За період з квітня 2004 р. по листопад 2006 р. орендарем ТОВ «Святослав»сплачено орендодавцю ПП «Русь-95»орендну плату за договором №04-04 від 26.04.04 р. в розмірі 6 991 236 грн. згідно довідки від 25.01.2007р. № 434, наданої на запит господарського суду м. Києва.

Саме в такому обсязі і підлягають до задоволення позовні вимоги.

Заявлена до стягнення позивачем сума 7 492 836 грн. порахована помилково, так як позивачем включено в розрахунок платежі, що здійснені ТОВ “Святослав” за іншими договорами з ПП “Русь”, а саме: платіж в розмірі 105600 грн. від 03.08.04 р. включено до розрахунку два рази, платіж у розмірі 255000 грн. від 30.06.05 р. здійснено за договором оренди №03-04, платіж у розмірі 141 000 грн. від 08.08.05 р. здійснено за договором оренди №16/08-04 від 16.08.04 р.

Також суд зазначає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з відповідача-1, тоді як підстав для задоволення позовних вимог за рахунок відповідача-2 немає, так як саме відповідач-1 отримував винагороду за використання майна.

За таких обставин в задоволенні позовних вимог до відповідача-2 суд відмовляє.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. ст. 35, 49, 82-89, 93 ГПК України, ст. 390 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.          Позовні вимоги задовольнити частково.

2.          Стягнути з Приватного підприємства “Русь-95” (04212, м. Київ, вул. Тимошенко, 1б, кв.2, , п/р №3 в Оболонському відділенні Ощадбанку №8142, МФО 320229) на користь Закритого акціонерного товариства “Сонат” (04209, м. Київ, вул. Богатирська, 12, п/р 113901 в Оболонській філії АКБ “Киї”, МФО 320605, ) 6 991 236 грн. доходів від використання майна, 25 500 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4.          В задоволенні позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю “Святослав” відмовити.

5.          Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

6.          Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом 10 днів з дня підписання.

Суддя                                                                                                  Л.В.Прокопенко