ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

30.01.07                                                                                           Справа  № 3/238-7/270

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого-судді                           Скрутовського П. Д.

суддів                                      Онишкевич В. В.

Слука М. Г.

розглянув           апеляційну скаргу Львівської регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру»при Державному комітеті України по земельних ресурсах, м. Львів від 25.10.2006 р. № 460

на постанову           Господарського суду Львівської області від 28.09.2006 р.

у справі           № 3/238-7/270

за позовом           Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до відповідача Львівської регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру»при Державному комітеті України по земельних ресурсах, м. Львів

про           стягнення штрафних санкцій в сумі 92 844 грн.

за участю представників сторін:

від позивача –явка необов’язкова –Бондарець М. А. –представник (довіреність № 01-7/19-27 від 16.01.2006 р.)

від відповідача (скаржника) –явка необов’язкова –Балоушко А. М. –представник (довіреність № 327 від 14.07.2006 р.)

Представникам сторін у судовому засіданні були роз’яснені права та обов’язки, передбачені ст.ст. 49, 51 КАС України. Згідно клопотання сторін, технічна фіксація судового процесу не здійснюється, ведеться протокол судового засідання. Заяв про відвід суддів не надходило.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 15.11.2006 р. розгляд справи було призначено на 05.12.2006 р., а у судовому засіданні 05.12.2006 р. згідно клопотання скаржника (відповідача) розгляд справи було відкладено до 30.01.2007 р., явка сторін не була визнана обов’язковою.

Постановою господарського суду Львівської області від 28.09.2006 р. у справі № 3/238-7/270 за позовом Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Львівської регіональної філії ДП „Центр Державного земельного кадастру” при Державному комітеті України по земельних ресурсах, м. Львів про стягнення 92 844 грн. штрафних санкцій за нестворення ще 9 робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2005 році позов задоволено повністю.

При винесенні оскаржуваної постанови, місцевий господарський суд керувався ст.ст. 18, 19, 20 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів” та мотивував її тим, що відповідачем не було виконано встановленого для нього нормативу по працевлаштуванні інвалідів, оскільки у 2005 році на підприємстві працювало лише 2 інваліди, а норматив становив в кількості 11 інвалідів.

Скаржник, відповідач у справі, не погодився з постановою господарського суду Львівської області, подав апеляційну скаргу, в якій вказує підстави, з яких вважає, що дана постанова підлягає скасуванню, а слід прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити, посилається на ч. 2 ст. 5 ЦК України, відповідно до якої акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом’якшує або скасовує цивільну відповідальність. При цьому, скаржник має на увазі ст. 17 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», згідно якої підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів, у разі необхідності, створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування інвалідів, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей інваліда. Також апелянт наводить правову позицію, викладену у постановах Верховного суду України по аналогічних справах, і зазначає, що органами, переліченими у ст. 18 вищевказаного Закону, не здійснювалися заходи по працевлаштуванню інвалідів, які цією статтею передбачені. Крім цього, апелянт вказує й на деякі порушення процесуального характеру.

Представник відповідача у судовому засіданні наголошував на тому, що відповідач не може бути притягнений до відповідальності, оскільки не є юридичною особою.

Позивач, скориставшись правом, наданим ст. 191 КАС України, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує доводи, викладені в ній, просить постанову місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач самостійно у звіті форми № 10-ПІ визначив суму штрафних санкцій за невиконання ним нормативу по працевлаштуванні інвалідів. Також представник позивача зазначив, що відповідно до ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», відповідальність за незабезпечення згаданих нормативів покладається на керівника підприємства, а також, що на підприємство хоч не покладається обов’язок працевлаштувати інвалідів, але покладається обов’язок створювати належним чином та атестовувати робочі місця для інвалідів, а також інформувати про таку кількість створених робочих місць відповідні органи, а саме центр зайнятості, що відповідачем не було зроблено, що підтверджується Листами Шевченківського районного центру зайнятості від 19.04.2005 р. № 530 та № 442/05 від 10.03.2006 р.

Розглянувши наявні матеріали справи, доводи та заперечення, наведені в апеляційній скарзі та у відзиві на неї, заслухавши пояснення представників сторін у судовому засіданні, колегія суддів господарського суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що постанову місцевого господарського суду слід скасувати, а провадження у справі закрити з наступних підстав:

Відповідно до п. 1 ст. 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, для підприємств, установ і організацій, незалежно від форми власності і господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі 4 % від загальної чисельності працюючих, а якщо працює від 8  до 25 чоловік –у кількості 1 робочого місця.

Із матеріалів справи, а саме із звіту відповідача про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2005 рік, вбачається, що середньооблікова чисельність працівників на підприємстві у звітному періоді складала 269 чоловіки, відповідно норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у звітному періодів повинен був становити в кількості 11 інвалідів, а на підприємстві фактично у 2005 році було працевлаштовано лише 3 інваліди.

За п.п. 3.2.5 Інструкції із статистики кількості працівників, середньооблікова кількість штатних працівників за період з початку року (у тому числі за квартал, півріччя, 9 місяців, рік) обчислюється шляхом підсумовування середньооблікової кількості штатних працівників за всі місяці роботи підприємства, що минули за період з початку року до звітного місяця включно, та ділення одержаної суми на кількість місяців у цьому періоді, тобто відповідно на 2, 3, 4, ... 12.

Згідно змісту Листів Держкомстату № 6-2-7/230 від 21.10.2002 року та Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва № 6538 від 12.11.2003 р., у разі отримання при розрахунку не цілого значення показника необхідно заокруглювати його за загальними правилами арифметики до цілого значення.

Відповідно до вимог ст. 20 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим ст. 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Сплату штрафних санкцій підприємства (об'єднання), установи і організації провадять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов'язкових платежів). У разі відсутності коштів штрафні санкції можуть бути застосовані шляхом звернення стягнення на майно підприємства (об'єднання), установи і організації в порядку, передбаченому законом.

Отже, відсутність в спірному періоді прибутку не звільняє відповідача від сплати штрафних санкцій за не створення робочого місця для працевлаштування інваліда.

Згідно з положеннями Порядку сплати підприємствами (об’єднаннями), установами і організаціями штрафних санкцій до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, акумуляції, обліку і використання цих коштів, суми штрафних санкцій визначаються в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві за кожне робоче місце, незайняте інвалідом і виплачується підприємствами самостійно не пізніше 15 квітня року, наступного за звітним. Суми штрафних санкцій перераховуються підприємствами в дохід державного бюджету на рахунки органів Державного казначейства, а у разі несплати в установлений термін, відділення Фонду соціального захисту інвалідів вживають заходів щодо їх стягнення у судовому порядку, керуючись також Положенням про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України № 1434 від 26.09.2002 р., ст. 2 КАС України та ст. 124 Конституції України.

Із розрахунку заборгованості по платежу до Фонду за нестворені робочі місця для працевлаштування інвалідів за 2005 рік вбачається, що середньорічна заробітна плата штатного працівника становить 10 316 грн., відповідно, відповідачу були нараховані штрафні санкції в розмірі 9 заробітних плат на підприємстві в сумі 92 844 грн.

На момент розгляду справи в апеляційному порядку дана заборгованість підприємством не сплачена та доказів погашення боргу суду не було представлено.

Відповідно до ст. 18 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, працевлаштування інвалідів здійснюється органами  виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органами місцевого самоврядування, громадськими організаціями інвалідів.

Згідно ч. 2 ст. 19 цього ж Закону, відповідальність за незабезпечення зазначених нормативів покладається на керівника підприємств.

Відповідно до Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, підприємства створюють за власні кошти місця для працевлаштування інвалідів, розробляють заходи щодо створення робочих місць для інвалідів, включають їх до колективного договору, інформують центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення (пристосування) робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Згідно даного Положення, робоче місце вважається створеним, якщо воно відповідає встановленим вимогам робочого місця для інвалідів відповідної нозології, атестоване спеціальною комісією за участю представників МСЕК, органів Держнаглядохоронпраці, громадських організацій інвалідів і введене в дію шляхом працевлаштування на ньому інваліда.

На виконання вимог ухвали Львівського апеляційного господарського суду від 05.12.2006 р. відповідач (скаржник) повідомив, що Львівська регіональна філія ДП «Центр Державного земельного кадастру»при Державному комітеті України по земельних ресурсах не може бути відповідачем у даній справі, оскільки є відокремленим структурним підрозділом вищевказаного підприємства і не є юридичною особою. В підтвердження цього, відповідач подав суду Положення про Львівську регіональну філію ДП «Центр Державного земельного кадастру»при Державному комітеті України по земельних ресурсах, затверджене Наказом № 153-к від 22.08.2003 р. ДП «Центр Державного земельного кадастру»при Державному комітеті України по земельних ресурсах, а також довідку № 4018 від 10.09.2003 р. ЄДРПО України.

Відповідно до зазначених документів, відповідач дійсно не є юридичною особою, а філією і згідно норм Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», адміністративно-господарські санкції сплачуються безпосередньо лише підприємствами, установами, організаціями, а не їх структурними підрозділами чи філіями.

Отже, беручи до уваги наведене вище, а також те, що Львівська регіональна філія ДП «Центр Державного земельного кадастру»при Державному комітеті України по земельних ресурсах є неналежним відповідачем у даній справі, господарський апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування постанови господарського суду Львівської області та закриття провадження у даній справі.

Керуючись ст.ст. 184, 195, п. 4 ст. 198, 199, 200-205, п. 6 Прикінцевих та перехідних положень КАС України, -

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу Львівської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру»при Державному комітеті України по земельних ресурсах задоволити частково;

2.          Постанову господарського суду Львівської області від 28.09.2006 р. у справі № 3/238-7/270 скасувати;

3.          Провадження у справі закрити;

4.          Матеріали справи направити на адресу місцевого господарського суду;

5.          Постанова може бути оскаржена в установленому законом порядку.

Головуючий-суддя                                                                                П. Д. Скрутовський

Суддя                                                                                                    В. В. Онишкевич

Суддя                                                                                                    М. Г. Слука