СУД
РІШЕННЯ

31.01.07р.

Справа № 41/37-07

За позовом:
Приватного підприємця ОСОБА_1, м. Дніпропетровськ

до:
Виконавчого комітету Бабушкінської районної у м.
Дніпропетровську ради

за участю третьої особи:  Міського комунального підприємства
«Дніпропетровські міські теплові мережі», м. Дніпропетровськ

про:  визнання
права власності

Суддя Орєшкіна Е.В.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_2, довіреність
б/н від 13.01.07 року

ОСОБА_3, довіреність б/н від
13.01.07 року

Від відповідача: не з'явився

Від
третьої особи: Гарбузенко О.В., довіреність № 1970 від 03.10.06 року

СУТЬ СПОРУ:

Приватний підприємець ОСОБА_1
звернулась до господарського суду з позовом про визнання права власності за нею
на допоміжні приміщення поз. XVI -XXV загальною площею 126,5 м2,
розташовані в  АДРЕСА_1

В обґрунтування позовних вимог
посилається на ті обставини, що вона є власником квартир № № 22, 23, 26, 27, 31
та нежитлового приміщення в підвалі
IV-IX площею 35,1 кв. м і приміщення XIII  площею 3,3 кв. м на першому поверсі АДРЕСА_1,
які  використовуються нею для здійснення
підприємницької діяльності.

Стверджує, що у підвалі зазначеного
будинку раніше розташовувалась котельня, яка демонтована, але спірне приміщення
на теперішній час перебуває на балансі МКП „Дніпропетровські теплові мережі”.
Вважає, що вказані приміщення є допоміжними та у відповідності із Законом
України „Про приватизацію державного житлового фонду” передаються безкоштовно в
спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир
багатоквартирних будинків та, оскільки правовстановлюючи документи на такі
приміщення відсутні, що в свою чергу перешкоджає реалізувати право власності на
них (володіння, користування, розпорядження), це унеможливлює їх придбання у
мешканців будинку на підставі цивільно-правових угод. Тому позивач, посилаючись
на те, що він отримав згоду у всіх мешканців АДРЕСА_1 на визнання за ним права
власності на спірні приміщення, звернувся до господарського суду з відповідним
позовом, вимога за яким, на його думку, не суперечить діючому законодавству
України.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, відзив на позов та витребуваних судом документів не надав, вимог не
заперечив, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався.
Про час і місце проведення судового засідання повідомлений судом належним
чином.

Нез'явлення відповідача на виклик
суду не перешкоджає розгляду справи по суті.

Справа, згідно ст. 75
господарського процесуального кодексу України, розглядається за наявними в ній
матеріалами.

Третя особа пояснила, що спірне
нежитлове приміщення знаходиться на балансі Міського комунального підприємства
„Дніпропетровські міські теплові мережі”, однак, вона не є власником майна,
тому проти задоволення позову не заперечує.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи, оцінивши докази в
сукупності господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Приватний підприємець ОСОБА_1є
власником нерухомого майна, яке росташоване у АДРЕСА_1 а саме: нежитлових
приміщень 22-23 загальною площею 164, 9 м 2 на
підставі свідоцтва про право власності від 23.05.01, приміщеня № 26 загальною
площею 57,4 кв. м на підставі договору купівлі-продажу від 03.11.2004 р.,
приміщення № 27 загальною площею 24,6 кв. м на підставі договору
купівлі-продажу від 08.04.2003 р., квартири № 31 загальною площею 53,8 кв. м на
підставі договору купівлі - продажу від 23.12.1998 р., нежитлового приміщення в
підвалі поз. IV-IX площею 35,1 кв. м та нежитлового приміщення XIII  площею 3,3 кв. м на першому поверсі на
підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від
07.12.2000 року.

Згідно п. 1 ст. 320 Цивільного
кодексу України, власник має право використовувати своє майно для здійснення
підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом.

Нежитлові приміщення
використовуються позивачем для здійснення підприємницької діяльності, а саме
під магазин.

Як вбачається з листа Державного
комунального підприємства «Дніпропетровські міські теплові мережі»за № НОМЕР_1,
в підвальному приміщенні АДРЕСА_1 розташовувалось устаткування котельні, яка
демонтована, але приміщення котельні знаходиться на балансі підприємства.

29.01.2004 листом за № НОМЕР_2,
позивач звернувся до комітету комунальної власності Дніпропетровської
міськради, в якому просив розглянути можливість викупу нежитлового приміщення,
що розташоване в АДРЕСА_1 яке знаходиться з обох сторін належного їй на праві
власності майна, для використання під склад.

Листом № НОМЕР_3 від 06.04.2004,
посилаючись на ст. 10 Закону України “Про приватизацію державного житлового
фонду” та ст. 1 Закону України “Про об'єднання співвласників багатоквартирного
будинку”, комітет комунальної власності Дніпропетровської міськради зазначив,
що відсутні підстави для включення такого приміщення  в перелік об'єктів, що підлягають
приватизації.

Згідно ст. 1 Закону України №
2866-ІІІ від 29.11.01 “Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку”,
допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для
забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців
будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні,
кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення
ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

Відповідно ст. 10 Закону України №
2482 -ХІІ від 19.06.92 “Про приватизацію державного житлового фонду, власники
квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень
будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані
брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і
прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні
приміщення передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо
приватизації не підлягають.

Допоміжні приміщення (підвали,
сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну
власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах)
багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні
приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання
співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього.

Питання щодо згоди співвласників
допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у
багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень
(оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають
правовий режим власності.

Така правова позиція викладена в
рішенні Конституційного Суду України від 02.03.2004 по справі № 4-рп/2004.

З наведеного випливає, що
приміщення - поз. XVI -XXV АДРЕСА_1, на які позивач просить визнати за нею
право власності, є допоміжними приміщеннями, та такими приміщеннями мають право
володіти, користуватися та розпоряджатися власники квартир у цьому будинку.

Правом власності, відповідно до
ст.. 316 Цивільного кодексу України, є право особи на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб..

Власникові належить право
володіння, користування та розпорядження майном (п. 1 ст. 317 Цивільного
кодексу України). Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не
суперечать закону. (п. 2 ст. 319 Цивільного кодексу України).

Співвласники не мають
правовстановлюючих документів на допоміжні приміщення поз. XVI -XXV, які
розташовані в АДРЕСА_1, та, відповідно, не мають змоги їх відчужувати.

Згідно нотаріально посвідчених заяв
№№ НОМЕР_4 від 08.12.06 р. та НОМЕР_5співвласники допоміжних приміщень
АДРЕСА_1, а саме: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 ОСОБА_17
не заперечують проти визнання за позивачем права власності на допоміжні
приміщення поз. XVI -XXV,  які
знаходяться в  АДРЕСА_1

Відповідно до ст. 328 Цивільного
кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені
законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно,
якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не
встановлена судом.

Згідно п.  1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна
особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу.

Приймаючи до уваги те, що визнання
права власності є одним із способів захисту цивільного права або інтересу,
передбачених ст.. 16 Цивільного кодексу України, а також те, що підстави
набуття права власності на спірні приміщення, на які позивач посилається в
обґрунтування позовних вимог, не заборонені законом, суд вважає позовні вимоги
обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та

керуючись ст. ст. 1, 33, 34, 44,
49, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Визнати за приватним підприємцем
ОСОБА_1право власності на допоміжні приміщення поз. XVI -XXV загальною площею
126,5 м2, які розташовані в
АДРЕСА_1

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя
Орєшкіна Е.В.

Рішення
підписано 09.02.07 року