донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

21.05.2007 р.                                                                         справа №24/275

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:
Мирошниченка  С.В.

суддів
М'ясищева  А.М. , Шевкової  Т.А.

за участю представників сторін:

від позивача:
Поташова О.А. - за довір. № 93 від 05.01.2007 року,

від відповідача:
Бондарець С.І. - за довір. № 46 від 13.11.2006 року,
Никонович С.В. - за довір. № 37 від 25.10.2006 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
відкритого акціонерного товариства "Стахановський вагонобудівний завод" м. Стаханов Луганської області

на рішення  господарського суду

Донецької області

від
27.02.2007 року

по справі
№ 24/275

за позовом
відкритого акціонерного товариства "Стахановський вагонобудівний завод" м. Стаханов Луганської області

до
відкритого акціонерного товариства "Концерн "Стірол" м.Горлівка Донецької області

про
стягнення 42 775 грн. 83 коп.

У судовому засіданні була оголошена перерва

21.05.2007 року  з  10 год. 00 хвил. по

11 год 30  хвил. цього ж дня.

Рішенням господарського суду Донецької області від 27.02.2007 року (суддя Ломовцева Н.В.) відмовлено у задоволенні позовних вимог відкритого акціонерного товариства "Стахановський вагонобудівний завод" м. Стаханов Луганської області (далі по тексту - Завод) до відкритого акціонерного товариства "Концерн Стірол" м. Горлівка Донецької області (далі по тексту - Концерн) про стягнення суми в розмірі                                       42 775 грн. 83 коп., яка складається з наступного: 33 540 грн. 00 коп. - витрат по сплаті залізничного тарифу, 2 557 грн. 24 коп. - індексу інфляції, 5 727 грн. 00 коп. - неустойки,             951 грн. 06 коп. - трьох відсотків річних.

У обгрунтування рішення суд першої інстанції послався на те, що вимоги позивача не доведені належним чином, а тому задоволенню не підлягають.

Позивач не погодився з рішенням місцевого суду та звернувся з апеляційною скаргою в якій просить його скасувати, як незаконне, необгрунтоване та прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема, заявник послався на порушення господарським судом ст. 204 Цивільного кодексу України, ст. 62 Статуту залізниць України, п.п. 1.3., 2.6. та 2.7. Правил розрахунку за перевезення  вантажів, затверджених Міністерством транспорту України 22.11.2000 р. та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 р. за  №  864/5085 (далі по тексту Правила перевезення вантажів). Крім того, позивач звернув увагу на порушення місцевим судом ч. 1 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України у  зв'язку з  відмовою залучити до участі у розгляді спору в якості третьої особи Державне підприємство "Донецька залізниця" м. Донецьк (далі по тексту - Залізниця). На думку заявника, господарський суд повинен був залучити Залізницю до участі у справі, оскільки оскаржене рішення стосується її прав та обов'язків. У апеляційній скарзі  та під час судового засідання позивач навів і інші заперечення, які на його думку, є підставою для скасування оскарженого рішення.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу та у судовому засіданні проти її задоволення заперечує і вважає рішення господарського суду законним та обгрунтованим. Заперечення відповідача обгрунтовані посиланнями на ст. 6 Статута залізниць України,             п. 1.2. Правил перевезення вантажів. Крім того, відповідач звернув увагу на те, що вимоги позивача суперечать умовам п. 4.4.  договору купівлі-продажу  № 150 від 30.05.2005 року (далі по тексту - договор купівлі-продажу № 150), що знаходиться в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників  сторін, Донецький апеляційний господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається  з  матеріалів  справи,  Завод звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з Концерна суми в розмірі 42 775 грн. 83 коп., яка складається з наступного: 33 540 грн. 00 коп. - витрат по сплаті залізничного тарифу, 2 557 грн. 24 коп. - індексу інфляції, 5 727 грн. 00 коп. - неустойки,  951 грн. 06 коп. - трьох відсотків                   річних (а.с. 6-7). Свої вимоги позивач обгурнтовує посиланням на договір купівлі-продажу      № 150 (а.с. 10-14), перелік ТЕХПД (а.с. 16),  листи Залізниці № 280 від 26.09.2005 року та                № 312128 від 01.03.2006 року (а.с. 17, 18), претензії та відповіді на них (а.с. 19-27), а також рахунок № ВЗ-0001392 від 30.11.2005 року (а.с. 28).

Пізніше позивачем були надані суду письмові пояснення від 13.12.2006 року, від 10.01.2007 року та від 13.02.2007 року, якими він конкретизував свої вимоги.

Відповідач, у свою чергу,  надав заперечення на позов, які обгрунтував посиланнями на те, що умови договору купівлі-продажу № 150 виконані  з його боку належним чином. Факт виконання обов'язків за вищезгаданим договором, на думку відповідача доводяться тим, що він  згідно платіжного доручення № 8719 від 12.09.2005 року у повному обсязі оплатив рахунок  № ВЗ-002208 від 10.08.2005 року, який був виставлений позивачем відповідно до п. 4.4. договору купівлі-продажу № 150, тому в нього немає підстав оплачувати інший рахунок № ВЗ-0001392 від 30.11.2005 року, який виставлений позивачем.

Рішенням господарського суду Донецької області від 27.02.2007 року, яке оскаржене позивачем, у задоволенні  позовних вимог повністю відмовлено.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє оскаржене рішення у повному обсязі.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності з врахуванням пояснень представників сторін,  судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Суд першої інстанції при винесенні рішення з'ясував всі обставини справи,  дав їм належну юридичну оцінку та дійшов правильного висновку про не законність і не обгрунтованість позовних вимог. Тому апеляційна інстанція погоджується з висновками місцевого суду, що викладені у оскарженому рішенні.

Відмовляючи у задоволенні позову господарський суд правомірно зазначив, що позивач не довів обов'язок Концерна  вносити доплату в рахунок відшкодування грошових коштів, що  додатково перераховані Заводом  Залізниці. Проте, висновки суду першої інстанції, які викладені у  оскарженому рішенні, на думку суду є неповними. Тому мотивувальна частині рішення господарського суду   підлягає доповненню.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини  на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до умов  п. 4.4. наявного у матеріалах справи договору купівлі-продажу № 150, Покупець (тобто відповідач) відшкодовує Продавцю (тобто позивачу) витрати по сплаті залізничного тарифу та послуг перевізника, які пов'язані з доставкою товару до станції призначення протягом 5 (п'яти) банківських днів з моменту отримання від Продавця відповідних рахунків на оплату.  Це свідчить про те, що відповідач повинен відшковувати позивачу лише фактичні затрати позивача по оплаті вищевказаних послуг Залізниці.

Апеляційний суд  під час дослідження наявних у справі доказів не знайшов документів у підтвердження того, що Завод сплатив Залізниці грошові кошти в сумі                   33 540 грн. 00 коп. саме в рахунок відшкодування залізничиного тарифу та послуг перевізника, які були пов'язані з доставкою товара відповідача. Не надано таких доказів і апеляційній інстанції.

У судовому засіданні представник позивача також не зміг пояснити суду якими документами доводиться факт сплати позивачем  грошових коштів Залізниці в рахунок оплати послуг, що пов'язані з доставкою товара відповідачу.

Тому  суд прийшов до висновку, що вимоги позивача є недоведеними і задоволенню не підлягають по мотивам, що викладені вище.

Заперечення позивача в частині того, що суд  першої інстанції  безпідставно не залучив до участі у справі в якості третьої особи Залізницю, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки вони необгрунтовані. Прийняте місцевим судом рішення ніяким чином не стосується прав та інтересів Залізниці, оскільки спірні правовідносини виникли під час виконання сторонами договору купівлі-продажу № 150, який Залізниця не підписувала. Тобто, підстав для залучення її до участі у розгляді спору  немає.

Що стосується інших заперечень позивача, то вони, на думку апеляційного суду, є необгрунтованими, оскільки не спростовують висновки місцевого суду, які викладені у оскарженому рішенні.

При перевірці рішення апеляційним судом також не було встановлено і порушення або неправильного застосування норм матеріального та процесуального права. Тому судова колегія приходить до висновку, що оскаржене рішення господарського суду Донецької області від 27.02.2007 року є законним, обгрунтованим та скасуванню не підлягає по мотивам, які викладені у даній постанові.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, - Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду  Донецької області від 27.02.2007 року по справі № 24/275 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Головуючий          С.В.  Мирошниченко

Судді:          А.М.  М'ясищев

Т.А.  Шевкова

Надруковано: 5 прим.

1.  позивачу

2.   відповідачу

3.  у справу

4. ДАГС

5. господарському суду