СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.07                                                                                 Справа № 15/1.

Суддя  Пономаренко Є.Ю., розглянувши матеріали  справи за позовом

Кремінської міської ради Луганської області, м. Кремінна

до Державної холдингової компанії «Лисичанськвугілля», м. Лисичанськ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Житлово-експлуатаційна контора № 1,  м. Кремінна

про стягнення 930 998 грн.

За участю представників сторін:

від позивача –Дмітрієв М.М. представник по довіреності №203/2-10 від 21.07.2006р.;

від відповідача –Заіка К.Х., в.о. ген. директора згідно наказу 3775 від 29.12.2002р.;

від третьої особи -           Чорнобай Г.П., представник по довіреності №7 від 22.01.2007р.

До початку слухання справи по суті не заявлено вимогу про фіксування  судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв’язку з чим відповідно до ст. ст. 4-4, 81-1 Господарського процесуального кодексу України таке фіксування судом не здійснювалося.

Суть спору: позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 930 998 грн., з яких: 165 998 грн. –витрати на капітальний ремонт житлових будинків, переданих до комунальної власності, 155 000 грн. –сума дотацій на утримання переданого майна та 610 000 грн. - кошти заплановані на розвиток соціальної сфери за проектом ліквідації шахти «Кремінна».

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечує з підстав наведених у поясненні від 09.02.2007р.

Розглянувши матеріали справи, додатково надані  документи та вислухавши представників сторін і третьої особи суд встановив наступне.

Наказом Міністра вугільної промисловості від 09.03.2000р. №81 «Про ліквідацію державного підприємства шахти «Кремінна»ДХК «Лисичанськвугілля»прийнято рішення про ліквідацію державного підприємства шахти «Кремінна», створено ліквідаційну комісію та призначено компанію «Укрвуглереструктуризацію»підприємством по виконанню робіт з фізичної ліквідації шахти.

Також, за цим наказом (п.7) начальнику управління з питань реструктуризації доручено здійснити фінансування робіт та експертиз за рахунок  бюджетних видатків на реструктуризацію галузі (закриття шахт).

Рішенням виконавчого комітету  Кремінської міської ради від 28.03.2000р. №223 затверджено перелік об’єктів житлового фонду та соцкультбиту, що знаходяться у відомчому підпорядкуванні ДХК «Лисичанськвугілля», для їх передачі до комунальної власності до м. Кремінна за умови фінансування витрат на капітальний ремонт і утримання об’єктів.

Наказом ДХК «Лисичанськвугілля»від 10.04.2000р. №66 «Про передачу житлового фонду та соцкультоб’єктів»прийнято рішення про передачу обєктів соцкультсфери та житлового фонду до комунальної власності м. Кремінна та створено комісію з передачі.

Встановивши фактичні обставини справи, оцінивши доводи сторін та надані ними докази суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п. 9 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»державний житловий фонд, який знаходиться в повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій та установ, за їх бажанням може передаватись у комунальну власність за місцем розташування будинків з наступним здійсненням їх приватизації органами місцевої державної адміністрації та місцевого самоврядування згідно з вимогами цього Закону.

В разі банкрутства підприємств, зміни форми власності або ліквідації підприємств, установ, організацій, у повному господарському віданні яких перебуває державний житловий фонд, останній (крім гуртожитків) одночасно передається у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських Рад народних депутатів.

Нежилі приміщення житлового фонду, які використовуються підприємствами торгівлі, громадського харчування, житлово-комунального та побутового обслуговування населення на умовах оренди, передаються у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських Рад народних депутатів.

Порядок передачі житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні підприємств, установ чи організацій, у комунальну власність визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 5 Положення про порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 6 листопада 1995 р. N 891 (далі -  Положення про порядок передачі N 891) передача будинків відомчого житлового фонду в комунальну власність провадиться комісією з питань приймання відомчого житлового фонду в комунальну власність, яка утворюється Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями або виконкомами відповідної Ради.

До складу цієї комісії входять представники відповідних місцевих комунальних підприємств, житлово-експлуатаційної організації, на баланс якої передаються будинки відомчого житлового фонду, регіонального відділення (представництва) Фонду державного майна, місцевого фінансового органу, бюро технічної інвентаризації, спеціалізованого проектного інституту, підприємства, установи чи організації, що передає відомчий житловий фонд, та представники інших заінтересованих підприємств, установ і організацій.

Відповідно до п. 6 Положення про порядок передачі N 891 комісія з питань приймання відомчого житлового фонду в комунальну власність визначає технічний стан житлового будинку та об’єктів комунального призначення, що його обслуговують, відповідно до правил оцінки фізичного зносу житлових будинків, затверджених Держжитлокомунгоспом.

Якщо житловий будинок та об’єкти комунального призначення, що його обслуговують, відповідно до висновків цієї комісії визнані такими, що потребують ремонту, орган, який утворив комісію, приймає рішення про джерела фінансування і термін виконання робіт, у тому числі з залученням в установленому порядку коштів підприємств, установ і організацій, які передають житловий фонд у комунальну власність.

Згідно п. 7 Положення про порядок передачі №891 підприємства, установи чи організації, що передають відомчий житловий фонд в комунальну власність, додають до акта приймання-передачі розрахунки витрат на його утримання. У разі передачі відомчого житлового фонду в комунальну власність він утримується в установленому порядку.

Розрахунки витрат на утримання відомчого житлового фонду, що прийнятий в комунальну власність, узагальнюються Урядом Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями і подаються Мінекономіки та Мінфіну до 1 липня поточного року для врахування їх під час формування державного бюджету на наступний рік у нормативах відрахувань загальнодержавних податків і зборів до бюджетів Автономної Республіки Крим, відповідних областей, міст Києва і Севастополя.

Якщо підприємства, установи чи організації передають відомчий житловий фонд у комунальну власність протягом фінансового року, утримання його забезпечується на договірних засадах з підприємствами, установами чи організаціями, а в разі їх банкрутства, зміни форми власності або ліквідації - за рахунок наявних коштів відповідних державних адміністрацій або виконкомів відповідних рад. У разі потреби порушується питання про вишукання коштів з державного бюджету.

Відповідно до ч. 1  ст. 4-2 Закону України «Про передачу об’єктів права державної та комунальної власності»(в редакції Закону станом на час прийняття рішень з передачі) видатки місцевих бюджетів, пов’язані з утриманням і капітальним ремонтом об’єктів соціальної інфраструктури, переданих у комунальну власність, протягом бюджетного року, в якому здійснено передачу, фінансуються з бюджетів Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя за рахунок трансфертів, передбачених у державному бюджеті на ці цілі, та пайової участі підприємств, господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), у розмірі 30 відсотків суми їх витрат на утримання об’єктів соціальної інфраструктури за відповідний період минулого року.

Порядок перерахування та використання трансфертів з Державного бюджету України, передбачених на фінансування видатків, пов’язаних з утриманням і капітальним ремонтом об’єктів соціальної інфраструктури, переданих у комунальну власність, визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок залучення і використання коштів підприємств, господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), що спрямовуються на утримання об’єктів соціальної інфраструктури, визначається в угодах, які укладаються між підприємствами, господарськими товариствами, створеними у процесі приватизації (корпоратизації), та відповідним органом місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 2  ст. 4-2 Закону України «Про передачу об’єктів права державної та комунальної власності»починаючи з бюджетного року, наступного за роком передачі об’єктів соціальної сфери у комунальну власність, видатки, пов’язані з утриманням цих об’єктів, фінансуються з бюджетів сіл, селищ, міст, районів у містах (у разі передачі об’єктів соціальної інфраструктури у власність їх територіальних громад) або з обласних чи районних бюджетів (у разі передачі об’єктів соціальної сфери у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст).

Видатки місцевих бюджетів, пов’язані з утриманням об’єктів соціальної інфраструктури, враховуються під час визначення нормативів відрахувань від загальнодержавних податків, зборів (обов’язкових платежів) до бюджетів Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.

Відповідно до ст. 4-2 Закону України «Про передачу об’єктів права державної та комунальної власності»(в редакції на даний час) видатки, пов’язані з капітальним ремонтом об’єктів соціальної інфраструктури, що передаються в комунальну власність, відшкодовуються з бюджету Автономної Республіки Крим, обласних, районних бюджетів, бюджетів міст Києва та Севастополя, бюджетів районів у містах та бюджетів місцевого самоврядування за рахунок коштів, передбачених у відповідних бюджетах на ці цілі, та пайової участі підприємств, господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), у розмірі по 50 відсотків суми витрат, необхідних для проведення капітального ремонту цих об’єктів. Обсяг витрат визначається комісією з питань передачі об’єктів.

Порядок залучення і використання коштів або інших матеріальних активів підприємств, господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), що спрямовуються на капітальний ремонт об’єктів соціальної інфраструктури, визначається в договорах, які укладаються між підприємствами, господарськими товариствами, створеними у процесі приватизації (корпоратизації), та відповідними органами місцевого самоврядування.

Видатки, пов’язані з утриманням об’єктів соціальної інфраструктури, відшкодовуються з відповідних місцевих бюджетів починаючи з бюджетного періоду, що настає за роком передачі їх у комунальну власність, відповідно до законодавства.

Відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 2 грудня 1996 р. N 1443 «Про поетапну передачу до комунальної власності об’єктів соціальної інфраструктури»Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласним, Київській та Севастопольській міським державним адміністраціям за пропозиціями міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об’єднань підприємств, яким делеговано функції з управління майном підприємств та організацій, заснованих на державній власності, Фонду державного майна виходячи з визначених Кабінетом Міністрів України пріоритетів першочерговості поетапної передачі до комунальної власності об’єктів соціальної інфраструктури переглядати у разі потреби разом з відповідними органами місцевого самоврядування переліки зазначених об’єктів, що підлягають передачі до комунальної власності у наступному бюджетному році, узагальнювати розрахунки витрат на утримання цих об’єктів, коригувати поквартальні графіки їх передачі та до 25 грудня року, що передує наступному бюджетному, подавати ці матеріали Міністерству фінансів і Міністерству економіки.

Відповідно до п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 2 грудня 1996 р. N 1443 «Про поетапну передачу до комунальної власності об’єктів соціальної інфраструктури»розподіл витрат, передбачених державним бюджетом, на утримання об’єктів соціальної інфраструктури визначається Міністерством фінансів і Міністерством економіки за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 4-3, 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести певними засобами доказування ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У даному випадку позивачем не доведено належними засобами доказування встановлення комісією з питань приймання технічного стану об’єктів, що передавалися до комунальної власності, як такого,  що потребує ремонту та відповідно прийняття рішення органом, який утворив комісію, що передбачено п. 6 Положення про порядок передачі №891 про джерела фінансування і термін виконання робіт, у тому числі з залученням в установленому порядку коштів підприємства відповідача.

Не надано доказів додання до актів приймання-передачі розрахунків витрат на утримання майна, що передається до комунальної власності, що передбачено п. 7 Положення про порядок передачі №891, тобто не  надано доказів визначення комісією з питань передачі об’єктів обсягів витрат, необхідних для проведення капітального ремонту цих об’єктів, що є необхідною передумовою, як безпосередньо проведення такого ремонту, так і вирішення питань з його фінансування.

Не доведено укладення угод між підприємством відповідача та органом місцевого самоврядування –позивачем у справі, щодо визначення порядку залучення і використання коштів підприємства відповідача, що мали б спрямовуватися на утримання об’єктів соціальної інфраструктури, що передбачено ст. 4-2 Закону України «Про передачу об’єктів права державної та комунальної власності».

Враховуючи здійснення передачі до комунальної власності державного житлового фонду та об’єктів соцкультпобуту, що не увійшов до статутного фонду ДХК «Лисичанськвугілля» в процесі корпоратизації та ліквідацію шахти «Кремінна»відповідні державні адміністрації або виконком Кремінської ради мали право порушити питання про вишукання коштів з державного бюджету.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення коштів у сумі 165 998 грн. –витрати на капітальний ремонт житлових будинків, переданих до комунальної власності, у сумі 155 000 грн. - на утримання переданого майна є необгрунтованими та не підлягають задоволенню.

Вимоги про стягнення з відповідача –ДХК «Лисичанськвугілля»коштів у сумі 610 000 грн., запланованих на розвиток соціальної сфери за проектом ліквідації шахти «Кремінна»не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до Наказу Міністерства вугільної промисловості від 09.03.2000р. №81 «Про ліквідацію державного підприємства шахти «Кремінна»ДХК «Лисичанськвугілля»прийнято рішення про ліквідацію державного підприємства шахти «Кремінна», створено ліквідаційну комісію та призначено компанію «Укрвуглереструктуризацію»підприємством по виконанню робіт з фізичної ліквідації шахти. Згідно п.7 даного наказу начальнику управління з питань реструктуризації доручено здійснити фінансування робіт та експертиз за рахунок  бюджетних видатків на реструктуризацію галузі (закриття шахт).

Відповідно до ст. 4-3, 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести певними засобами доказування ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не доведено наявності саме у ДХК «Лисичанськвугілля», як відповідача у справі, зобов’язання зі сплати позивачу коштів, запланованих на розвиток соціальної сфери за проектом ліквідації шахти «Кремінна».

Крім того, слід зазначити, що за позовною заявою, обгрунтовуючи заявлені вимоги про стягнення коштів, позивач визначає їх як заборгованість, що існує у ДХК «Лисичанськвугілля»перед позивачем.

Проте, позивачем не доведено виникнення у відповідача грошових зобов’язань перед позивачем, з визначеною сумою та строком виконання.

Таким чином, у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України питання про розподіл судових витрат не вирішується, оскільки позивачем вони не сплачувались при подачі позову до суду через звільнення від сплати згідно положень Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.  44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1.          У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Рішення підписано 16.02.2007р.

Суддя

Є.Ю.Пономаренко