ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22.01.07 р.                                                                               Справа № 7/455пд

Господарський суд Донецької області у складі судді Малашкевич С.А.

при секретарі Волобуєвій А.Ю.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

За позовом: Державної податкової інспекції в Амвросіївському районі Донецької області

До відповідачів:

1.          Відкритого акціонерного товариства „Амвросіївський комбікормовий завод” м. Амвросіївка Донецької області

2.          Приватного підприємства „Сапсан” м. Макіївка Донецької області

Про: визнання недійсною угоди та стягнення 170 289, 66 грн.

За участю:

представника позивача: Бобчук Д.В., довіреність № 18 від 19.01.2007 р.

представника першого відповідача: не з’явився

представника другого відповідача: не з’явився

Суть справи:

Державна податкова інспекція в Амвросіївському районі Донецької області звернулась з позовом до Відкритого акціонерного товариства „Амвросіївський комбікормовий завод” м. Амвросіївка та Приватного підприємства „Сапсан” м. Макіївка про визнання недійсною, на підставі ст. 207 Господарського кодексу України,  угоди, як такої, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, а також стягнення з Приватного підприємства „Сапсан” м. Макіївка на користь Відкритого акціонерного товариства „Амвросіївський комбікормовий завод” м. Амвросіївка одержаних за угодою коштів в сумі 170 289, 66 грн., а з Відкритого акціонерного товариства „Амвросіївський комбікормовий завод” м. Амвросіївка у доход держави вартість отриманих товарів в сумі 170 289, 66 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що укладена між відповідачами угода, за наслідками якої були виписані податкові накладні № 193 від 27.10.2004 р., № 295 від 24.11.2004 р., мала за мету приховування доходів, ухилення від сплати податків, тобто була укладена з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства. Як на доказ наявності умислу у першого відповідача, позивач посилається на рішення Господарського суду Донецької області від 28.10.2002 р. по справі № 26/459в, яким була скасована державна реєстрація ПП „Сапсан”, а також на те, що Приватне підприємство „Амвросіївський комбікормовий завод” м. Амвросіївка, на підставі податкової декларації з ПДВ за жовтень 2004 року, сформувало податковий кредит з ПДВ в сумі 28 620, 00 грн.

Судом досліджені наступні документи, надані позивачем в обґрунтування своїх вимог: акт № 54/2351/00688025 від 04.10.2005 р., лист № 8080/7/23-113/227, рішення господарського суду Донецької області від 28.10.2002 р. по справі № 26/459в, лист № 1796/10/10-013 від 03.02.2006 р., № 19034/20-1 від 06.10.2005 р., № 509 від 27.01.2006 р., вимога № 2725 від 29.12.2005 р., № 2 від 06.01.2006 р., акт по списанню первинної бухгалтерської звітності за період 2002-2005 роки, пояснення, лист № 49 від 12.05.2006 р., податкова декларація з податку на додану вартість № 15320 від 22.11.2004 р., довідка з ЄДРПОУ № 820104, № 820103, довідка ДПІ № 571/10/10-013-2 та інші.

Перший та другий відповідачі відзиви на позовну заяву не надали,  в судові засідання представників не направили, хоча про дату і час їх проведення були повідомлені належним чином. Згідно зі ст. 75 ГПК України справу розглянуто за наявними в ній матеріалами.

За результатами розгляду справи та враховуючи пояснення представників сторін суд встановив.

Між Відкритим акціонерним товариством „Амвросіївський комбікормовий завод” м. Амвросіївка та Приватним підприємцем „Сапсан” м. Макіївка було укладено угоду, за наслідком якої були виписані податкові накладні № 193 від 27.10.2004 р. на суму 76 000, 80 грн., у тому числі ПДВ в сумі 12 666, 80 грн., № 295 від 24.11.2004 р. на суму 94 288, 86 грн., у тому числі ПДВ в сумі 12 096, 64 грн.

Позивач просить визнати зазначену угоду недійсною на підставі ст. 207 Господарського кодексу України, як таку, що укладено з боку Відкритого акціонерного товариства „Амвросіївський комбікормовий завод” з метою суперечною інтересам держави та суспільства та застосувати наслідки, передбачені статтею 208 ГК України.

Вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 4-2, 4-3 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не надано суду первинних документів щодо укладення або виконання оспорюваної угоди відповідачами, зокрема договір, накладні, квитанції до прибуткових касових ордерів, тощо. Тобто, не мая належних доказів, суд не може встановити факт існування оспорюваної угоди, її відповідність або не відповідність нормам чинного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 207 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Частиною 1 статті 208 цього ж Кодексу встановлено, що якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Метою суперечною інтересам держави та суспільства, яку мало спірне господарське зобов’язання позивач вважає приховування доходів від оподаткування. Такої мети, навмисно, прагнув досягнути, на думку позивача, перший відповідач. Такі висновки позивач робить з факту скасування державної реєстрації Приватного підприємства „Сапсан” рішенням господарського суду Донецької області від 28.10.2002 р. по справі № 26/459в, а також з факту врахування в бухгалтерському та податковому обліку першим відповідачем документів, виданих Приватним підприємством „Сапсан”.

Суд вважає, що такі висновки передчасні і не витікають з доданих до справи матеріалів.

Відповідно до вимог статті 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивачем не наведено, чим саме підтверджується  спрямованість оспорюваного господарського зобов’язання на приховування доходів від оподаткування – в матеріалах справи відсутні докази, що органи ДПІ донараховували сторонам за вказаним господарським зобов’язанням ті чи інші податки або застосовували до них штрафні санкції за порушення податкового законодавства.

Пунктом 13 Інструкції про порядок застосування та стягнення сум штрафних (фінансових) санкції органами державної податкової служби, що затверджена наказом ДПА України № 110 від 17.03.2001 р. (зі змінами та доповненнями) передбачено, що належним доказом факту порушення  податкового та іншого законодавства є акт перевірки. Тільки у ньому може бути відображені порушення підприємством законодавства, що призвели до несплати відповідних податків та зборів. Позивачем не надані належні докази несплати відповідачами податків та зборів за наслідками виконання спірного господарського зобов’язання.

До того ж, порушення вимог податкового законодавства може бути підставою для притягнення особи, що його припустила до відповідальності, встановленої законом.

Окрім того, наявність умислу не може бути підтверджено лише рішенням суду про скасування державної реєстрації другого відповідача, оскільки предметом дослідження по такій справі було недодержання порядку надання державним податковим органам бухгалтерської звітності, документів та відомостей, пов’язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів, а не наявність протиправного умислу при укладенні оспорюваного господарського зобов’язання.

Позивач не довів, що при укладенні оспорюваної угоди, Відкрите акціонерне товариство „Амвросіївський комбікормовий завод” могло знати про те, що реєстрацію другого відповідача було скасовано за рішенням господарського суду.

Позивачем не було надано до суду належних доказів того, що на момент виникнення оспорюваного зобов’язання Приватне підприємство „Сапсан” м. Макіївка було виключено з Єдиного державного реєстру, тому відсутні підстави вважати таке підприємство у той час ліквідованим.

Стосовно вимог про стягнення з другого відповідача на користь держави коштів, отриманих за оспорюваним зобов’язанням, суд зазначає наступне.

Санкції, встановлені ч. 1 ст. 208 Господарського кодексу України, не можуть застосовуватися як сам факт несплати податків (зборів, інших обов’язкових платежів) однією зі сторін договору. За таких обставин, правопорушенням є несплата податків, а не вчинення правочину. Для застосування санкцій, передбачених ч. 1 ст. 208 Кодексу, необхідним є наявність умислу на укладання угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Частиною 1 ст. 208 Господарського кодексу України передбачено застосування санкцій лише судом. Це правило відповідає нормі ст. 41 Конституції, згідно з якою конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Оскільки санкції, передбачені цією частиною, є конфіскаційними, стягуються за рішенням суду в доход держави за порушення правил здійснення господарської діяльності, то такі санкції не є цивільно-правовими, а є адміністративно-господарськими, як такі, що відповідають визначенню ч. 1 ст. 238 Господарського кодексу України. Тому такі санкції можуть застосовуватись лише протягом строків, встановлених ст. 250 Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України суд  оцінює докази в їх сукупності, визначаючи достатність підстав для висновку щодо спрямованості діяльності суб'єкта господарювання, в тому числі при укладенні спірного господарського зобов’язання на ухилення від сплати податків, зборів. З огляду на зазначене, суд вважає, що подані позивачем докази не є достатніми для встановлення наявності тих обставин справи, з якими закон пов'язує визнання господарських зобов’язань недійсними і настання у зв'язку з цим відповідних юридичних наслідків.

Керуючись ч. 1 ст. 207, ч. 1 ст. 208 ГК України, ст.ст. 33, 35, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в позовних вимогах Державної податкової інспекції у Амвросіївському районі про визнання недійсною угоди між Відкритим акціонерним товариством „Амвросіївський комбікормовий завод” м. Амвросіївка та Приватним підприємством „Сапсан” м. Макіївка та стягнення 170 289, 66 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя                                                                         Малашкевич С.А.