ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2007 р.
Справа № А-3/289

Господарський суд Івано-Франківської області у складі

судді Фрич М.М., секретаря судового засідання Толочко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

За позовом              ТзОВ "Бонус",  76000, вулиця Донцова, 13/6, місто Івано-Франківськ

До відповідача    Івано-Франківської обласної Ради,  76000, вулиця Грушевського, 21, місто                                Івано-Франківськ

3-тя особа  -       1 ТзОВ "Галицька Інвестиційна компанія",  76000, вулиця Січових Стрільців, 78,                         місто Івано-Франківськ

3-тя особа  -       2 Регіональне відділення фонду Державного майна України по Івано-                                               Франківській області,  76000, вулиця Січових Стрільців, 15, місто Івано-                                              Франківськ

Представники

Від позивача:  Гусак Микола Миколайович - представник, (довіреність № 1 від 15.02.2007 року)

Від відповідача:  Пітеляк Андрій Васильович - начальник юридичного відділу апарату обласної ради, (довіреність № 14-136/811-р/079 від 13.12.2006 року)

Від третьої особи:  Чернов Роман Миколайович - заступник начальника відділу юридичної роботи, правового забезпечення та зв"язків з громадськістю ФДМУ, (довіреність № 01/14-04 від 31.01.2007 року)

Від третьої особи:  Гладун Олег Ігорович - представник ТзОВ "Галицька Інвестиційна компанія", (довіреність № 254 від 20.02.2007 року)

Від третьої особи:  Максимів Ірина Дмитрівна - представник ТзОВ "Галицька Інвестиційна компанія" , (довіреність №253  від 20.02.2007 року)

Суть справи: заявлено позов про визнання нечинним рішення Івано-Франківської обласної Ради від 10.11.2006 року № 133-6/206 "Про відчуження частки майна ТзОВ "Галицька інвестиційна компанія" в частині включення у продаж орендованих приміщень під літерами "Б`" Івано-Франківської обласної друкарні.

В судовому засіданні 20.03.07 оголошувалась перерва до 23.03.07 на 10:00

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав,  вказуючи при цьому на:

–          укладений з Івано-Франківською обласною друкарнею договір  оренди від 20.10.04, згідно якого позивачу передано в строкове платне користування приміщення під літерами “Б'” площею 87,3 м.кв. по вул. С.Стрільців, 78;

–          внесення на підставі п. 1.2 та п. 2.2 вказаного договору оренди та зі згоди орендодавця поліпшень в орендоване майно, що становить 25 % залишкової вартості, що неможливо відокремити від відповідного об”єкта, без завдання йому шкоди;

–          пункт 51 Державної програми приватизації на 2000-2002 роки, згідно якого у разі прийняття рішення про приватизацію орендованого майна, орендар одержує право на викуп цього майна, якщо ним за згодою орендодавця здійснено за рахунок власних коштів поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об”єкта без завдання йому шкоди, вартістю не менш як 25 % залишкової вартості майна;

–          пункт 2.8 договору оренди, відповідно до якого орендар має право на викуп орендованого приміщення у спосіб та у порядку визначеному чинним законодавством;

–          неврахування при прийнятті відповідачем спірного рішення п. 51 Державної програми приватизації на 2000-2002 роки, що за доводами позивача є підставою для визнання вказаного рішення нечинним.

Відповідач в судовому засіданні проти заявленої вимоги заперечує, зазначаючи, що посилання позивача на п. 51 Державної програми приватизації є безпідставним, оскільки обласною радою, як власником орендованого позивачем майна, не приймалось рішення про приватизацію нежитлових приміщень, які орендує позивач. Підставою приватизації, за доводами позивача, є включення даних приміщень до переліку об”єктів, що підлягають приватизації, докази чого відсутні.

Треті особа проти позову заперечують, вказуючи на:

–          ст. 778 Цивільного кодексу України, згідно якої наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця, яка за доводами третіх осіб, не надавалась;

–          рішення Івано-Франківської обласної ради № 685-18/2005 і створення 15.02.06 ТзОВ “Галицька інвестиційна компанія” та внесення до статутного фонду вказаного господарського товариства будівлі Івано-Франківської обласної друкарні (в які ввійшли і орендовані позивачем приміщення під літерою “Б”), що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст і становить 51 % статутного фонду;

–          спірне рішення, яким за доводами третіх осіб, відчужується не майно, а корпоративні права і відповідно відсутні порушення прав та законних інтересів позивача.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи  та враховуючи вимоги діючого законодавства, вважає за правильне в спірному випадку взяти до уваги наступне:

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства, в адміністративних справах про протиправність рішень суб”єкта владних повноважень обов”язок щодо доказування правомірності свого рішення, покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

На підставі рішення Івано-Франківської обласної ради від 08.09.05 № 685-18/2005 створено ТзОВ “Галицька інвестиційна компанія” (статут якого представлено в матеріалах справи) та уповноважено обласну державну адміністрацію передати як внесок до статутного фонду господарського товариства, що становитиме не менше як ніж 51 % статутного фонду, будівлі Івано-Франківської  обласної друкарні, які належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області та розташовані за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. С.Стрільців, 78.

Спірним рішенням від 10.11.2006 року № 133-6/206 дано дозвіл на відчуження частки майна ТзОВ “Галицька інвестиційна компанія”(яке створене на підставі рішення обласної ради від 08.09.05 № 685-18/2005), що є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст області і становить 51% статутного фонду цього товариства, доручено регіональному відділенню Фонду державного майна України по Івано-Франківській області здійснити відчуження частки майна ТзОВ “Галицька інвестиційна компанія”, що є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст області.

Відповідач, заперечуючи проти позову, вказує, що орендовані позивачем приміщення не включені до переліку об”єктів, що підлягають приватизації та факт того, що спірним рішенням обласної ради не приймалось рішення про приватизацію нежитлових приміщень, які орендує позивач.

Пунктом 51 Державної програми приватизації (затвердженої Законом України  "Про Державну програму приватизації" від 18 травня 2000 р. N 1723-III), у разі прийняття рішення про приватизацію орендованого державного майна (будівлі, споруди, приміщення) орендар одержує право на викуп цього майна, якщо орендарем за згодою орендодавця здійснено за рахунок власних коштів поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об'єкта без завдання йому шкоди, вартістю не менш як 25 відсотків залишкової (відновної за вирахуванням зносу) вартості майна (будівлі, споруди, приміщення).

При цьому, спірним рішенням не приймалось рішення про приватизацію нежитлових приміщень, які орендує позивач, а дано дозвіл на відчуження частки майна ТзОВ “Галицька інвестиційна компанія”, що є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст області

Посилання позивача на п. 51 Державної програми приватизації та п. 2.8 Договору оренди від 20.10.04 визнаються судом безпідставиними з огляду на наступне:

По-перше, відсутні докази, які б свідчили про приватизацію приміщень, які орендує позивач згідно укладеного договору оренди.

По-друге, згідно п. 2.2 “Порядку оцінки орендованого нерухомого майна, що містить невід'ємні поліпшення, здійснені за час його оренди, під час приватизації” (затвердженого наказом Фонду державного майна України від 27 лютого 2004 р. N 377, зареєстрований в  Міністерстві юстиції України 18 березня 2004 р. за N 343/8942) підтверджувальні документи про здійснені орендарем поліпшення є зокрема, договір оренди, укладений з дотриманням вимог законодавства; письмова згода орендодавця на здійснення орендарем поліпшень орендованого нерухомого майна за його кошти; погоджена орендодавцем проектно-кошторисну документація на проведення поліпшень, підписані замовником і підрядником акти виконаних будівельних робіт, копії документів, що підтверджують проведені орендарем розрахунки за виконані поліпшення орендованого нерухомого майна, у тому числі придбані матеріали, конструкції тощо; аудиторський висновок щодо підтвердження фінансування здійснених поліпшень орендованого нерухомого майна за рахунок коштів орендаря. Аудиторський висновок має містити розшифровку періодів освоєння, напрямів та джерел фінансування поліпшень, у тому числі за рахунок коштів орендаря, з посиланням на підтверджувальні документи; довідка, видана орендарем та завірена аудитором, про суму витрат, понесених орендарем у зв'язку із здійсненням поліпшень, доказів чого не подано.

Згідно ст. 788 Цивільного кодексу України, наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця. Якщо наймач без згоди наймодавця зробив поліпшення, які не можна відокремити без шкоди для речі, він не має права на відшкодування їх вартості. При цьому доказів, які б свідчили про згоду орендаря на здійснення поліпшень, в судовому засіданні не подано. За таких обставин посилання позивача на ст. 788 Цивільного кодексу є необгрунтованим.

Відповідно до п. 2 Роз”яснення Президії Вищого Арбітражного Суду України  “Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів” від 26.01.2000 р. N 02-5/35, підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

За таких обставин, враховуючи вищенаведене, відсутність доказів, які б свідчили про невідповідність спірного рішення вимогам чинного законодавства, спростування відповідачем доводів позивача, не встановлення в судовому засіданні факту порушення прав позивача в зв”язку з прийняттям рішення обласної ради від 10.11.06, суд приходить до висновку про необгрунтованість  позовних вимог та наявність підстав для відмови в їх задоволенні.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст. 19, 124 Конституції України, п. 2.2 “Порядку оцінки орендованого нерухомого майна, що містить невід'ємні поліпшення, здійснені за час його оренди, під час приватизації” (затвердженого наказом Фонду державного майна України від 27 лютого 2004 р. N 377, зареєстрований в  Міністерстві юстиції України 18 березня 2004 р. за N 343/8942), ст.ст. 71, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив

в позові відмовити.

Скасувати забезпечення позову, накладене ухвалою суду від 04.01.2007 року.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                                        М.М. Фрич

03.04.07

Виготовлено в “Діловодстві”

Кучер Н.М.______________