ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

06.04.2007
Справа №2-28/4030-2007

За позовом «Феодосійського виробничого підприємства водопровідно – каналізаційного господарства», м. Феодосія,

до відповідача – Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіна-Про»,                            м. Феодосія,

про стягнення 16 791,95 грн.

Суддя С. М. Альошина

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

Від позивача – Спірідонова І.М. – представник по довіреності № 118 від 26.01.2007 р. ( к/копія довіреності  у справі).

Від відповідача – не з’явився

Суть спору:

«Феодосійське виробниче підприємство водопровідно – каналізаційного господарства», м. Феодосія, звернулось до господарського суду АР Крим із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіна-Про», м. Феодосія, про стягнення заборгованості в сумі 16 791,95 грн., у тому числі 13 446,06 грн. основного боргу, 852,77 грн. пені, 3 % річних у розмірі 559,71 грн. та індексу інфляції у сумі 1 933,41 грн.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Також, представник позивача у клопотанні від 06.04.2007 р. зазначив, що сума основного боргу не змінилась та згідно акту звірки, підписаного сторонами, який наявний у матеріалах справи, складає 13 446,06 грн.

Представник «Феодосійського виробничого підприємства водопровідно – каналізаційного господарства», м. Феодосія, на викання вимог ухвали господарського суду від 02.03.2007 р., надав суду, зокрема, довідку № 380 від 05.04.2007 р., в якій позивач вказав на те, що заборгованість відповідача на день розгляду справи не змінилась та, з урахуванням пені, 3 % річних та індексу інфляції складає 16 791,95 грн.

Відповідач явку  свого представника у засідання суду не забезпечив, вимоги ухвали господарського суду від 02.03.2007 р. не виконав, письмового відзиву на позовну заяву, з документальним та правовим обґрунтуванням своїх заперечень, суду не надав, хоча про час та місце розгляду справи у судовому засіданні повідомлявся належним чином – рекомендованою кореспонденцією, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача,  суд

В С Т А Н О В И В :

01 липня 2005 р. між сторонами був укладений договір № 548/05 на відпуск води з комунального водопроводу та прийом стоків у комунальну каналізацію.

Умовами даного договору передбачено, що позивач зобов’язувався представляти відповідачу послуги по комунальному водопостачанню та водовідведенню, а відповідач зобов’язувався самостійно сплачувати щомісяця платежі згідно виставленого рахунку у строк до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим  (п.1, п. 3 договору).

Позивачем  було дотримано вимог вищевказаного договору, та щомісяця виставлялись рахунки на сплату отриманих послуг.

Однак, всупереч вимогам даного договору, відповідач порушував строки сплати наданих позивачем послуг, у зв’язку з чим за відповідачем, за період з 01.07.2005 р. по 01.02.2007 р., утворилась заборгованість у сумі 13 446,06 грн., що підтверджується рахунками на оплату, розрахунком водоспоживання та водовідведення, а також актом звірки взаєморозрахунків між сторонами станом на 01 лютого 2007 р.

Вищевикладене свідчить про наявність зобов’язання у відповідача перед позивачем.

Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Відповідно до ст. ст. 526, 530 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору.

Пунктом 14.1. договору передбачено, що за затримку розрахунків абонент (відповідач) сплачує Водоканалу (позивачу) за кожен день прострочення пеню, яка вираховується від суми простроченого платежу у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Статтею 3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Тому, згідно розрахунку позивача, відповідачу нарахована пеня за період з 11.07.2006 р. по 10.01.2007 р. у сумі 852,77 грн.

Однак, позивачем при нарахуванні відповідачу пені було допущено помилку, та невірно застосована облікова ставка Національного банку України, що діяла на той момент.

Відповідно до Листа Національного банку України № 14-011/1373-6039 від 06.06.2006 р. облікова ставка Національного банку України з 10.06.2006 р. складає        8,5 %.

Так, в розрахунку позивача вказано облікову ставку Національного банку України  у розмірі 9,5 %, однак позивачем було застосовано при нарахуванні пені 9,5 % замість 8,5 %.

Так, до стягнення з відповідача підлягає пеня у сумі 766,36 грн.

В частині стягнення з відповідача 86,41 грн. у  позові повинно бути відмовлено.

Статтею 625 Цивільного кодексу України, передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми боргу.

Згідно розрахунків позивача, з липня 2005 року по грудень 2006 року сума інфляції склала 1 933,41 грн., а 3 % річних за той самий період, від простроченої суми  складає 559,71 грн., які підлягають стягненню з відповідача.

Факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем, на день розгляду справи, в сумі 16 705,54 грн., у тому числі  13 446,06 грн. основного боргу, пені у сумі 766,36 грн., індексу інфляції в розмірі 1 933,41 грн. та 3 % річних у сумі 559,71 грн., документально встановлений. Він підтверджений матеріалами справи, зокрема, актом звірки взаємних розрахунків від 07.02.2007 р. станом на 01.02.2007 р. та не оспорювався відповідачем.

За таких обставин позов підлягає задоволенню частково.

Витрати на державне мито та інформаційно-технічне забезпечення судового процесу підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеним вимогами відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

За згодою представника позивача, згідно зі ст. 85 ГПК України,  у засіданні суду були оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Рішення  оформлене  у  відповідності  до  ст.  84  ГПК  України  і  підписане  23.04.2007 року.

Керуючись ст. ст. 49, 75, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ВИРІШИВ:

1).  Позов задовольнити частково.

2). Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіна-Про»                            (98100, м. Феодосія, вул. Адміральська, 6, р/р 260049469 в КРД АППБ «Аваль»,                   МФО 324021, ЗКПО 33281956) на користь «Феодосійського виробничого підприємства водопровідно – каналізаційного господарства» (98100, м. Феодосія,                                               вул. К. Лібкнехта, 8, р/р 7301 в КРФ АКБ УСБ м. Сімферополь,                      МФО 324010, ЗКПО 03348086) 16 705,54 грн. заборгованості, у тому числі               13 446,06 грн. основного боргу, 766,36 грн. пені, 1 933,41 грн. індексу інфляції та 3% річних у розмірі 559,71 грн., а також 167,06 грн. державного мита та 117,39 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3). В іншій частині у позові відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням господарського суду АР Крим  законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Альошина С.М.