ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И

"26" квітня 2007 р.                                                           Справа № 4/118-АП-07

Господарський суд Херсонської області у складі судді  Закуріна М. К. при секретарі Фінаровій О.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом  Колективного підприємства " Управління механізованого будівництва"

до Управління Пенсійного фонду України в м.Нова Каховка

за участю представників:

позивача –Сіроклин В.І. (голови правління), Мандик В.А. (представника за дорученням),

відповідача –не з’явився,

про скасування рішення відповідача від  30 червня 2005 р. про дострокове розірвання договору,

в с т а н о в и в:

Відповідно до позовної заяви вимоги ґрунтуються на відсутності правових підстав для розірвання договору реструктуризації заборгованості, оскільки, на думку позивача, не сплинув термін для можливого погашення заборгованості, який необхідно відраховувати протягом 6 місяців після закінчення кінцевого строку сплати заборгованості –4 квартал 2004 року.

Відповідачем зазначені вимоги не визнаються з посиланням на законність прийнятого рішення  з тих підстав, що спірне рішення було предметом дослідження у інших справах, розглянутих судами.

Розгляд справи розпочато в судовому засіданні, яке відбулося 27 березня поточного року. В подальшому ухвалою від тієї ж дати розгляд справи відкладений до 26 квітня у зв’язку з неявкою відповідача. За розпорядженням заступника голови суду  від 25.04.2007 р. № 51 справа передана на розгляд судді Закуріну М.К., у зв’язку з чим прийнята до провадження.

Згідно до положень статті 6 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до початку діяльності окружного адміністративного суду адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішуються відповідним господарським судом за правилами Кодексу адміністративного судочинства України. У зв’язку з тим, що за пунктом 1 вказаних Прикінцевих положень КАС України набрав чинності з 1 вересня 2005 року, судове рішення за даною справою винесено з дотриманням вимог КАС України.

З матеріалів справи слідує, що 24 квітня 2001 року між Управлінням Пенсійного фонду України в м. Нова Каховка та Колективним підприємством „Управління механізації будівництва” укладений договір № 4 про розстрочення, відповідно до умов якого відповідачем надана позивачу можливість сплатити заборгованість зі збору на обов’язкове державне пенсійне страхування в сумі 20277 грн протягом починаючи з 20 серпня 2001 року по 20 грудня 2004 року. При цьому пунктом 1 договору сторонами погоджено графік розстрочки, а саме: 1000 грн позивач зобов’язаний сплатити в 3 кварталі 2001 року, по 1500 грн –щоквартально до 4 кварталу 2004 року та 1277 грн в 4 кварталі 2004 року.

З тексту договору вбачається, що він укладений на виконання положень статті 18 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

Зокрема, за змістом підпункту 18.1.2. пункту 18.1.1. названої статті 18 податковий борг, який виник у період з 1 січня 2000 року до 1 січня 2001 року і не сплачений на день набрання чинності цією статтею, може бути за бажанням платника податку розстрочений.

Згідно до частини 2 цього ж підпункту керівник податкового органу зобов’язаний прийняти рішення про дострокове розірвання договору про розстрочення, що тягне за собою обов’язок платника податків сплатити невнесену суму розстроченого податкового боргу, а також процентів, нарахованих відповідно до підпункту „в” цього ж підпункту на таку розстрочену суму податкового боргу, у разі коли платник податків, який уклав договір про розстрочення, до закінчення дії такого договору накопичує новий податковий борг або не сплачує чергову частку реструктуризованого податкового боргу протягом двох податкових періодів, наступних за податковим періодом виникнення такого нового податкового боргу, або податковим періодом, за який сплачується чергова частка реструктуризованого податкового боргу.

30 червня 2005 року відповідачем прийнято рішення про дострокове розірвання договору, за яким зазначений вище договір достроково розірвано через несплату позивачем протягом двох податкових періодів залишку заборгованості в розмірі 1450 грн, а також нараховані штрафні санкції в розмірі 6600,18 грн.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В даному випадку спірне рішення частково не відповідає вимогам чинного законодавства з наступних підстав.

Як зазначено вище строк реструктуризації заборгованості договором встановлено –4 квартал 2004 року, а спірне рішення про дострокове розірвання договору прийнято 30 червня 2005 року, тобто, фактично, після закінчення строку виконання зобов’язання з боку позивача, що слід вважати закінченням строку дії договору.

Так, частиною 7 статті 180 Господарського кодексу України встановлено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов’язання сторін, що виникли на основі цього договору. В свою чергу статтею 188 того ж Кодексу визначено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором.

В даному випадку строк дії договору закінчився сплинністю строку реструктуризації, тобто 31 грудня 2004 року, а тому починаючи з 1 січня 2005 року він припинив свою дію, залишивши лише за собою існування невиконаного зобов’язання – сплати залишку заборгованості в розмірі 1450 грн.

За таких обставин відповідачем прийнято рішення про дострокове розірвання договору, дія якого в часі вже була припининеною, а тому не потребувала розірвання, у зв’язку з чим відповідач приймаючи рішення про дострокове розірвання договору діяв поза межами законодавства, у зв’язку з чим спірне рішення в цій частині підлягає визнанню нечинним та скасуванню.

В іншій частині позовних вимог в їх задоволенні слід відмовити, оскільки, як зазначено вище за положеннями статті 18 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” у випадку несплати податкової заборгованості нараховуються проценти.

При цьому судом констатується помилковість посилань позивача той факт, що спірне рішення було предметом дослідження у інших справах, розглянутих судами, оскільки при розгляді справи № 9/294-05 від 27.09.2005 року предметом спору рішення відповідача від 30 червня 2005 року не було.

Приймаючи до уваги той факт, що позовні вимоги задоволені частково, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1,70 грн державного мита підлягає  компенсації з державного бюджету.

На підставі  зазначених правових норм і керуючись статтями 158-163, пунктом 3 Прикінцевих та Перехідних положень КАС України,

п о с т а н о в и в :

1.Позовні вимоги задовольнити частково.

2.Скасування рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Нова Каховка  від  30 червня 2005 р. в частині дострокового розірвання договору реструктуризації заборгованості № 4 від 24.04.2001 року.

3. В задоволенні позовних вимог в іншій частині позову відмовити.

4. Роз’яснити сторонам, що дана постанова набирає законної сили  після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не буде подано. Якщо буде подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не буде подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі  подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Заява про апеляційне оскарження постанови суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Дата підпису постанови –3 травня 2007 року.

Суддя                                                                  М.К. Закурін