ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

18.04.07                                                                                           Справа  № А-8/287

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого-судді                                Д.Новосад

суддів                                           О.Михалюк

Г.Мельник

секретар                                         В.Курницька

розглянувши апеляційне подання Військового прокурора Івано-Франківського гарнізону, м.Івано-Франківськ № 299 від 12.02.07

на постанову господарського суду Івано-Франківської області від 18.01.07

у справі № А-8/287

за позовом: Військового прокурора Івано-Франківського гарнізону в інтересах держави, уповноваженим органом якої здійснювати відповідні функції в спірних відносинах є: Міністерство оборони України в особі Івано-Франківської КЕЧ району, м.Івано-Франківськ

до відповідача: Івано-Франківської міської ради, м.Івано-Франківськ

за участю третьої особи, без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1: ТзОВ „Маодот-1”, м.Івано-Франківськ

за участю третьої особи, без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 2: Івано-Франківське міське управління земельних ресурсів, м.Івано-Франківськ

про визнання частково нечинним рішення Івано-Франківської міської ради від 10.10.06

за участю представників сторін:

від прокурора: не з’явився;

від позивача: не з’явився;

від відповідача:  Малеєва О.В. –предст. (довір. № 1987/05-17.07-6 від 18.12.06);

Сегін І.Р. –предст. (довір. № 1172/05-17/07-в від 02.08.06);

від третьої особи-1 –не з’явився;

від третьої особи-2 –не з’явився.

Права та обов’язки, передбачені ст.ст. 49, 51 КАС України, роз’яснено;

Відводів складу суду не поступило.

В С Т А Н О В И В :

Постановою господарського суду Івано-Франківської області від 18.01.07 у справі № А-8/287 (суддя М.Шіляк) в  позові Військового прокурора Івано-Франківського гарнізону в інтересах держави, уповноваженим органом якої здійснювати відповідні функції в спірних відносинах є: Міністерство оборони України в особі Івано-Франківської КЕЧ району до відповідача - Івано-Франківської міської ради за участі третіх осіб – 1) - ТзОВ „Маодот-1”, 2) - Івано-Франківське міське управління земельних ресурсів про визнання частково нечинним рішення Івано-Франківської міської ради від 10.10.06 відмовлено.

Постанова місцевого господарського суду мотивована тим, зокрема, що спеціальним законом в регулюванні земельних відносин є Земельний кодекс України. Відповідно до ст. 22 Земельного кодексу України від 18.02.1990 р. № 561-12, а також ст. 125 Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року № 2768-III  право   власності  та  право  постійного  користування  на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Позивачем правовстановлюючих документів, які б підтверджували його право власності або землекористування, до суду першої інстанції не подано. Місцевим господарським судом також встановлено, що відсутні підстави вважати, що право власності на землю  виникає у позивача  внаслідок  права власності на нерухоме майно, в зв’язку із списанням  будівель (споруд) військового містечка № 13, що підтверджується відповідними актами списання.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, Військового прокурора Івано-Франківського гарнізону подав апеляційне подання з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи, та порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, скаржник зазначає, що згідно із Законом України «Про збройні сили України» земля, закріплення за військовими частинами, належить їм  на  праві  оперативного управління.

Наказом Міністра оборони України № 483 від 22.12.97 визначено, що передача земель місцевим органам влади здійснюється за згодою Міністерства оборони України або ж за його дорученням начальником Головного Управління розквартирування військ та капітального будівництва Збройних Сил України.

При звільненні військовою частиною (установою, підприємством чи організацією) військового містечка чи окремих будівель, їх командири чи начальники зобов’язані передати квартирно-експлуатаційні частині району, де вони перебувають на забезпеченні за актами і описом, казарменно - житловий фонд з обліковими документами і обладнання з паспортами на них.

Згідно „Положення про Міністерство оборони України” затвердженого Указом Президента України № 888/97 від 21.08.97 Івано-Франківська КЕЧ району уповноважена державою здійснювати відповідні функції у відносинах, що виникають з її господарської діяльності, від якої залежить стан обороноздатності країни. Івано-Франківська КЕЧ району є юридичною особою і несе повну відповідальність перед органом управління майном - Міністерством оборони України за стан та діяльність переданих йому споруд і територій військових містечок, де дислокувались частини.

Рішення 9 сесії Івано-Франківської міської ради від 10.10.06 «Про матеріали погодження місця розташування земельних ділянок», прийняте на підставі п. 12 перехідних положень Земельного кодексу України, щодо віднесення до земель запасу міської ради земельної ділянки військового містечка № 13, позивач вважає незаконним, у зв’язку з тим, що рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської Ради народних депутатів №12 від 08.06.1977 р. за військовим містечком №13 Івано-Франківського гарнізону, що по вул. Дадугіна, 110-114 (сьогодні Є. Коновальця) закріплено було земельну ділянку площею в 33,88 га і вказана земельна ділянка з того часу належить Міністерству оборони України на праві оперативного управління і є державною власністю.

Крім того, відповідно до п. 5 ст. 116, п. а ч. 1 ст. 141, п. п. 1,2 ст. 149, п. п. 1,3,7 ст. 151 Земельного кодексу України вилучення земельних ділянок, наданих попередньо у постійне користування із земель державної і комунальної власності, проводиться за згодою землекористувачів.

На підставі наведеного скаржник просить постанову господарського суду Івано-Франківської області від 18.01.07 у справі № А-8/287 скасувати, прийняти нову постанову, якою позов Військового прокурора Івано-Франківського гарнізону задоволити.

Ухвалою від 23.02.07 Львівський апеляційний господарський суд встановив достатність поданих матеріалів для прийняття апеляційної скарги до провадження. Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 26.02.07 закінчено підготовку  справи № А-8/287 до апеляційного розгляду, справу призначено до розгляду у судовому засіданні 18.04.07.

Відповідач у справі - Івано-Франківська міська рада –з доводами скаржника не погодився з підстав, викладених у запереченні на апеляційну скаргу, оскаржувану постанову вважає законною та обґрунтованою, просить залишити її без змін, а в задоволенні апеляційної скарги - відмовити.

В судове засідання прокурор, позивач та третя особа-2 явки повноважних представників не забезпечили, хоча про час та місце судового засідання були належним чином повідомлені, причин неявки до відома суду не довели. Третя особа-1 - ТзОВ „Маодот-1” подав клопотання № 07 від 18.04.07 про розгляд справи за відсутності його представника. За вказаних обставин апеляційна скарга розглядається за відсутності представників прокурора, позивача та третіх осіб.

Представники відповідача в судовому засіданні підтримали вимоги та заперечення, викладені в запереченні на апеляційну скаргу.

Розглянувши апеляційну скаргу, заперечення до неї, вивчивши матеріали справи, наявні в них докази, заслухавши пояснення представника відповідача, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що постанову господарського суду Івано-Франківської області від 01.12.06 у справі № А-19/346 слід залишити без змін, а в задоволенні апеляційної скарги - відмовити.

При цьому колегія виходила з наступного :

Як вірно зазначено господарським судом, за загальними правилами, підставами для визнання акту недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства або ж визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов’язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв’язку з прийняттям цього акту прав та охоронюваних законом інтересів підприємств чи організацій.

У відповідності з ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльність суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради депутатів трудящих від 08.07.77 № 12 земельну ділянку площею 33,88 га закріплено за військовим містечком № 13 на вул. Дадугіна (теперішня вул. Є. Коновальця) у м. Івано-Франківську.

Спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює земельні відносини є Земельний кодекс України.

На час прийняття рішення виконкому міської ради № 12 від 08.05.77 був чинним Земельний кодекс УРСР, введений в дію Законом N 2874-VII від 08.07.70. Згідно з ч.1 ст. 20 Земельного кодексу УРСР відповідно до Основ земельного  законодавства Союзу РСР і союзних республік право землекористування колгоспів, радгоспів та інших  землекористувачів  засвідчується державними актами на право користування землею.  Форми актів встановлюються  Радою  Міністрів СРСР.

Ч. 3 ст. 20 цього ж кодексу передбачала, що право довгострокового тимчасового користування землею засвідчується актами, форма яких встановлюється  Радою  Міністрів Української РСР. Зазначені документи видаються після відводу земельних ділянок в натурі.

Ст. 22 Земельного кодексу УРСР передбачала, що приступати до  користування  наданою  земельною  ділянкою  до встановлення  відповідними  землевпорядними  органами   меж цієї ділянки в натурі  (на  місцевості)  і  видачі  документа,  який засвідчує право користування землею, забороняється.

Аналогічні вимоги містились у ст.ст. 22-24 Земельного кодексу України від 18.12.90 № 561-XII та передбачені ст.ст. 125-126 чинного Земельного кодексу України від 25.10.01  № 2768-III. Цим ж статтями передбачено, що право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Таким чином, обов’язковими умовами набуття права на земельну ділянку є  відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та одержання документа, що посвідчує це право землекористування.

Однак, позивачем не подано належних правовстановлюючих документів, які б підтверджували право позивача на землекористування, а також не подано доказів відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) ні при розгляді спору в суді першої інстанції, ні при розгляді апеляційного подання Львівським апеляційним господарським судом.

У відповідності з вимогами ст. 77 Земельного кодексу України землями оборони визначаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів,  підприємств  та організацій Збройних Сил  України, інших військових формувань, утворених  відповідно  до  законодавства  України.

Згідно наказу Міністра оборони України від 12.10.05 № 618 будівлі військового містечка № 13 вилучено з балансу Івано-Франківської КЕЧ району та передано на баланс Західного управління капітального будівництва Міністерства оборони України.

У відповідності з п. 5 цього ж наказу начальнику Головного квартирно - експлуатаційного управління Збройних Сил України наказано внести зміни до обліку фондів земель Збройних Сил України.

В подальшому, будівлі військового містечка № 13 військової частини А3282 списані згідно актів списання, затверджених міністром оборони України, у зв’язку з будівництвом житлового комплексу.

Таким чином, у зв’язку із передачею об’єктів нерухомості військового містечка № 13 до Західного управління капітального будівництва Міністерства оборони України та наступним їх списанням Івано-Франківська КЕЧ району зобов’язана була внести зміни до облікових документів фондів земель Міністерства оборони України, оскільки відсутня нерухомість для обслуговування якої необхідна земля.

Однак, позивачем не виконано наказ Міністра оборони України та не внесено зміни до обліку фондів земель Збройних Сил України. Більше того, разом із списанням нерухомого майна, відсутні підстави вважати, що право землекористування виникає у позивача  внаслідок  права власності на нерухоме майно. Підстав вважати, що право власності чи землекористування у позивача на вказану земельну ділянку збережено до цих пір виходячи з вимог ст. 77 Земельного кодексу України також немає.

У зв’язку з вищенаведеним безпідставним є посилання скаржника у даному спорі і на ст. 1 Закону України «Про господарську діяльність в Збройних Силах України»та «Положення про Міністерство оборони України»затвердженого Указом Президента України № 888/97 від 21.08.97 у тій частині, що Івано-Франківська КЕЧ району уповноважена державою здійснювати відповідні функції у відносинах, що виникають з її господарської діяльності включають і земельні відносини.

У відповідності з ч. 2 ст. 83 Земельного кодексу України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності. Одночасно зазначаємо, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах м. Івано-Франківська.

За змістом п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, та земель, на яких розташовані державні, в тому числі казенні підприємства, господарські товариства, у статутних фондах яких державі належить частки (акції, паї), об’єкти незавершеного будівництва та законсервовані об’єкти, здійснюють відповідні органи виконавчої влади.

Оскільки спірна земельна ділянка знаходиться в межах населеного пункту (м. Івано-Франківська), то викладені обставини є достатнім для висновку про те, що оспорювань рішення Івано-Франківської міської ради від 10.10.06 є законним і прийняте в межах повноважень, наданих міській раді.

Отже, з огляду на вищевикладене, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що постанова господарського суду Івано-Франіківської області від 18.01.07 у справі № А-8/287 відповідає матеріалам справи, грунтується на чинному матеріальному та процесуальному законодавстві і підстав, передбачених ст.ст. 201, 202, 204 КАС України, для його зміни чи скасування немає, зазначені в апеляційнй скарзі доводи скаржника є безпідставними, не відповідають матеріалам справи, документально не обгрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює дані правовідносини, а відтак скаржник, в порушення  ч. ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, не довів тих обставин, на яких грунтуються його вимоги та заперечення.

З огляду на вищенаведене та керуючись ст.ст. 195, 196, 205, 206 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

1.          Постанову господарського суду Івано-Франківської області від 18.01.07 у справі № А-8/287  залишити без змін, апеляційну скаргу –без задоволення.

2.          Ухвалу може бути оскаржено у касаційному порядку.

3.          Матеріали справи скеровуються до господарського суду Івано-Франківської області.

Головуючий-суддя                              Д.Новосад

Суддя                                         О.Михалюк

Суддя                                         Г.Мельник