СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05.03.07                                                                                 Справа № 15/32ад.

Суддя Пономаренко Є.Ю.,

при секретарі судового засідання Подколзіній С.С.,

розглянувши матеріали справи за позовом

Державної податкової інспекції у Лутугинському районі, м. Лутугино

до  Державного підприємства «Луганськвугілля», м. Луганськ

про звернення стягнення на активи.

За участю представників сторін:

від позивача –Королько Л.О. - ст. податк. інсп. юр. сектору, довіреність № 544-10 від 29.01.07;

від відповідача –Чернишов В.О. - юрисконсульт, довіреність № 03/5-632 від 25.12.06.

До початку слухання справи по суті не заявлено вимогу про фіксування  судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв’язку з чим відповідно до п. 21 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України  таке фіксування судом не здійснювалося.

В судовому засіданні 27.02.2007р. оголошувалася перерва до 05.03.2007р. о 12 год. 45 хв., про що представники обох сторін були повідомлені належним чином.

Згідно п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, який набрав законної сили  з 1 вересня 2005 року, до початку  діяльності окружного адміністративного суду адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України,  вирішуються відповідним господарським  судом  за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Позов подано за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 17 та ст. 104 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори за зверненням суб’єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Виходячи з компетенції органів державної податкової служби, визначеної Законом України «Про державну податкову службу в Україні»та статтею 3 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»(далі –Закон №2181), спори за позовами органів державної податкової служби про стягнення сум податкового боргу шляхом звернення стягнення на активи підприємства –боржника підлягають розглядові судами за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Тому, виходячи з суб’єктного складу сторін, предмету судового розгляду та з урахуванням рекомендацій Верховного суду України, провадження у даній справі здійснювалося за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Суть спору:  позивачем заявлено вимоги про:

- стягнення з відповідача суми податкового боргу, яка виникла зі збору за забруднення навколишнього середовища загальнодержавного призначення ВП «Шахта «Лутугінська»ДП «Луганськвугілля»у розмірі 264 511 грн. 48 коп. до державного бюджету шляхом звернення стягнення на активи.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує, зокрема наступним. Відповідач має узгоджене податкове зобов’язання зі збору за забруднення навколишнього середовища. У зв’язку з несплатою узгоджених податкових зобов’язань у відповідача мається податковий борг у сумі 264 511 грн. 48 коп., у т.ч. пеня у сумі 2 484 грн. 99 коп. Підприємству направлялися перша та друга податкові вимоги.

Представник позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечує з підстав наведених у відзиві на позовну заяву, зданому до суду 09.02.2007р., доповненнях до відзиві від 27.02.2007р. та від 05.03.2007р., посилаючись на наступне. На підставі положень Закону України №2711 від 23.06.2005р. підлягає списанню сума, що входить до складу податкового боргу на 31.12.2005р. (згодом за даним доводом судом та сторонами з’ясовано, що податковим органом здійснено списання відповідно до вимог вказаного Закону та списана сума не заявлена за даним позовом). В період з 18.01.2005р. по 15.02.2005р. відносно боржника судом, в межах провадження у справі про банкрутство, було введено мораторій, а тому, як вважає позивач не підлягає стягненню сума 13 254 грн. 55 коп. Також, відповідач вказує на проведення кількох перерахувань.

В ході судового розгляду справи судом досліджено всі надані до матеріалів справи пояснення та документи як докази.

Сторони не досягли примирення.

Розглянувши матеріали справи, додатково надані документи, вислухавши представників сторін, встановивши фактичні обставини справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі виходячи з наступних підстав.

Державне підприємство «Луганськвугілля»в особі свого відокремленого підрозділу Шахта «Лутугинська»- допустило податкову заборгованість перед держбюджетом на суму 264 511 грн. 48 коп., яка складається з податкового боргу у сумі 262 026 грн. 49 коп. та пені –у сумі 2 484 грн. 99 коп.

Податковий борг на вказану суму утворився:  при нарахуванні збору за забруднення навколишнього середовища за розрахунками відокремленого підрозділу відповідача  за період з ІV кварталу 2004 року по ІІІ квартал 2006 року., а також з урахуванням податкового зобов’язання у сумі 11601 грн., визначеного податковим повідомленням –рішенням №/0 від 19.05.2006р., яке не оскаржено платником. При цьому, виник вказаний податковий борг за нарахований за ІV квартал 2004 року збір за забруднення навколишнього середовища вже у 2005р., враховуючи що розрахунки подаються платником збору протягом 40 календарних днів наступних за останнім днем звітного кварталу та сплачуються протягом 10 днів наступних за останнім днем граничного строку.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 9 Закону України “Про систему оподаткування” платники податків і зборів (обов’язкових платежів) зобов’язані сплачувати належні суми податків і зборів (обов’язкових платежів) у встановлені законами терміни.

Відповідач зобов’язання по оплаті збору за забруднення навколишнього середовища виконував  не в повному обсязі допустивши заборгованість.

Згідно до п. 1.2. Закону №2181 податкове зобов’язання –зобов’язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів  у  порядку  та у строки,  визначені цим Законом або іншими законами України.

Відповідно до п. 1.3 даного Закону податковий борг (недоїмка) - податкове  зобов'язання  (з урахуванням   штрафних   санкцій   за  їх  наявності),  самостійно узгоджене  платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому  порядку,  але  не сплачене у встановлений строк, а також пеня,  нарахована на суму такого податкового зобов'язання.

Згідно п.5.1 Закону №2181 податкове зобов'язання, самостійно визначене   платником податків у податковій  декларації,  вважається  узгодженим  з  дня подання такої податкової декларації.

Відповідно до наказу Державної податкової адміністрації України від 17.03.2005р. №111 податкові декларації (податкові розрахунки) зі збору за забруднення навколишнього середовища надаються підприємством відповідно до вимог пп. 4.1.4. п. 4.1. ст. 4 Закону №2181.

Згідно пп. 4.1.4. п. 4.1. ст. 4 Закону №2181 якщо податковий (звітний) період дорівнює календарному кварталу або календарному півріччю, то платники податків подають податкові декларації протягом 40 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу.

Відповідно до пп.5.3.1. Закону №2181 платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового  зобов'язання,  зазначену  у  поданій  ним  податковій декларації,  протягом  десяти  календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього  Закону  для  подання податкової декларації.

У разі визначення податкового зобов’язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах “а”-“в” пп.4.2.2. Закону №2181, платник податків зобов’язаний погасити нараховану суму податкового зобов’язання протягом десяти календарних днів від дня отримання податкового повідомлення, крім випадків коли протягом такого строку платник податків розпочинає процедуру апеляційного узгодження.

Суми податкових зобов’язань у розмірі 262 026 грн. 49 коп., заявлені у відповідних розрахунках, а також нараховані повідомленням-рішенням та несплачені до цього часу відповідно до п.п. 1.3, 5.1 та 5.3.1. Закону №2181 стали сумою несплаченого податкового боргу.

На підставі ст.20 Закону України «Про систему оподаткування»контроль за правильністю та своєчасністю справляння податків і зборів здійснюється державними податковими органами.

Позивачем вживались заходи для погашення податкового боргу у примусовому порядку:

-          боржнику вручено першу податкову вимогу від 05.08.2004р. №1/72;

-          боржнику вручено другу податкову вимогу від 27.09.2004р. №2/85.

-          26.08.2004р. в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна зареєстровано податкову заставу.

Відповідно до п.п. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3  Закону № 2181 активи платника податків можуть бути примусово стягнені в рахунок погашення його податкового боргу виключно за рішенням суду.

У зв’язку з тим, що вказані заходи щодо примусової реалізації активів результатів не дали, позивач, відповідно до п.п. 3.1.1., 7.2.1. Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»та п. 11 ст. 10 Закону України «Про державну податкову службу», обґрунтовано звернувся до суду з позовом про стягнення податкового боргу шляхом звернення стягнення на активи відповідача на вищевказану суму.

Доводи відповідача про те, що на підставі положень Закону України №2711 від 23.06.2005р. підлягає списанню сума, що входить до складу податкового боргу на 31.12.2005р., судом враховано при вирішенні даного спору та встановлено, що вони не є обґрунтованими в межах заявленої до стягнення суми податкового боргу з наступних підстав.

Відповідно до пп. 9.1.2 Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу»на умовах, визначених цим Законом, дозволяється списання заборгованості підприємств паливно-енергетичного комплексу, які внесені до Реєстру, у складі заборгованості визначеної нормами ст. 9 даного Закону.

При цьому, відповідно до п. 1.8.  Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу»визначено що розрахунковою датою визнається дата, на яку кожним з учасників розрахунків фіксується сума кредиторської та дебіторської заборгованостей для погашення шляхом застосування механізмів, визначених цим Законом; розрахунковою датою встановлюється 1 січня 2005 року.

Так, списанню підлягали суми заборгованості які станом на 01.01.2005р. вже існували як борг.

По-перше: в своїх запереченнях за відзивом відповідач помилково вказує датою, станом на яку підлягає списанню сума, що входить до складу податкового боргу станом на 31.12.2005р.

По-друге: податковим органом було обґрунтовано визначено суму податкового боргу, яка існувала станом на 01.01.2005р. саме як борг. При цьому, податковим органом правомірно не була списана сума боргу зі збору за забруднення навколишнього середовища за ІV квартал 2004 року, оскільки подача розрахунку за ІV квартал 2004 року та відповідно узгодження податкового зобов’язання і як наслідок виникнення податкового боргу відбулось вже у 2005р. Так, як вже зазначалося вище у даному рішенні, згідно п.5.1 Закону №2181 податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій  декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації. Згідно пп. 4.1.4. п. 4.1. ст. 4 Закону №2181, з урахуванням вимог наказу Державної податкової адміністрації України від 17.03.2005р. №111, якщо податковий (звітний) період дорівнює календарному кварталу або календарному півріччю, то платники податків подають податкові декларації протягом 40 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу. Відповідно до пп. 5.3.1. Закону №2181 платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового  зобов'язання,  зазначену  у  поданій  ним  податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього  Закону  для  подання податкової декларації.

Відхиляються і доводи відповідача про те, що не підлягає стягненню сума 13254 грн. 55 коп. через введення в період з 18.01.2005р. по 15.02.2005р. мораторію в межах провадження у справі про банкрутство боржника, виходячи з наступних підстав.

В процедурі провадження у справі №19/17б про банкрутство ДП «Луганськвугілля»мораторій на задоволення вимог кредиторів введено ухвалою Господарського суду Луганської області від 18.01.2005р. та скасовано ухвалою від 15.02.2005р.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»мораторій на задоволення вимог кредиторів –зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів),  термін виконання  яких настав до дня введення мораторію, і припинення  заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Таким чином, доводи відповідача про те, що взагалі не підлягає сплаті збір за забруднення навколишнього природного середовища нарахований за І квартал 2005 року (в період дії мораторію - 29 днів), судом відхиляються виходячи зі змісту наведеної норми про сутність і наслідки мораторію та з урахуванням того, що оскільки подача розрахунку за І квартал 2005 року і відповідно узгодження податкового зобов’язання та як наслідок виникнення податкового боргу відбулось вже у ІІ кварталі 2005р, тобто після спливу дії мораторію, з огляду на положення пп. 4.1.4. п. 4.1. ст. 4, п.5.1, пп. 5.3.1. ст. 5,  Закону №2181.

Також, відносно наведених доводів  відповідача слід зазначити, що відповідно до п. 4 ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів:

-          забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших  документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства (стягнення податкового боргу в період дії мораторію не здійснювалося, тим більше що борг за заперечуваний відповідачем період в І кварталі 2005р. виник після скасування мораторію, тобто на період дії мораторію оспорювана сума не була боргом взагалі);

-          не нараховуються неустойка (штраф,  пеня), не застосовуються інші  санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (дана норма податковим органом –позивачем теж не порушена –нарахування пені в період дії мораторію не здійснювалось).

Також, судом відхилено заперечення відповідача з посиланням на здійснення оплат у квітні 2005р., травні 2006р. та листопаді 2006р., оскільки такі оплати враховано належним чином податковим органом при визначенні суми, заявленої до стягнення за позовом, що розглянуто уданій справі.

На підставі вищевикладеного, позов підлягає задоволенню повністю.

Згідно ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні, в  якому закінчився розгляд справи, оголошено вступну та резолютивну частини постанови та повідомлено представників сторін про те, що постанову у повному обсязі буде виготовлено протягом 5-денного строку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 17, 87, 94, 98, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

1.          Позов задовольнити повністю.

2.          Стягнути з Державного підприємства «Луганськвугілля», м. Луганськ, вул. Лермонтова, б. 1-в, ідентифікаційний код за , суму податкового боргу, яка виникла зі збору за забруднення навколишнього середовища загальнодержавного призначення у розмірі 264 511 грн. 48 коп. до державного бюджету, звернувши стягнення на його активи.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано.

Постанову складено у повному обсязі та підписано 12.03.2007р.

Про апеляційне оскарження рішення суду першої  інстанції спочатку  подається  заява.  Обґрунтування  мотивів оскарження  і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява  про  апеляційне  оскарження  та  апеляційна  скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява  про  апеляційне  оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її складення  в  повному  обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя

Є.Ю. Пономаренко