ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2007 р.
Справа № 20/13

за позовом  ТзОВ "Торгово-промислова компанія"  вул.Литвиненка, 3,м.Львів, Львівська область,79017

до відповідача  ТзОВ "Захід-Моноліт"  вул.Гаркуші,2, м.Івано-Франківськ,76000

Cуддя  Кобецька Світлана Миколаївна    При секретарі   Сивак Ірина Михайлівна

Представники:

Від позивача:  Симчич Р.М.-директор  регіонального відділення у м.Івано-Франківську, (довіреність № 14 від 03.01.2007)

Від відповідача:  Мушинський  В.Т. - представник, (довіреність №2 від 12.04.07 )

Від позивача:  Мацепура В.С.-директор департаменту юридичного забезпечення, (довіреність №51  від 07.03.07р.)

СУТЬ СПОРУ: заявлено позов про стягнення заборгованості в сумі 133581 грн 58 коп. , з яких :122119,41 грн. - основного боргу та 11462,17грн. - пені.

В судовому засіданні оголошувалася перерва 12.04.07 до 03.05.07 та 03.05.07 до 24.05.07.

У відповідності до ст.69 ГПК України, сторони подали суду клопотання про розгляд спору у більш тривалий строк, ніж передбачено ч.1 цієї статті.

Представники позивача в судових засіданнях свої вимоги підтримали та мотивують їх тим, що відповідачем не виконане зобов"язання, яке передбачене договором, укладеним між сторонами №14/06/03 від 02.03.06. Відповідно до умов вказаного договору ТзОВ "Захід-Моноліт" було зобов"язано здійснити оплату за одержаний товар. Такої оплати не було здійснено в повному обсязі, а тому виникла заборгованість  в сумі 122119 грн 41 коп, 11462 грн 17 коп . пені за прострочення оплати.

Представник  відповідача позовні вимоги визнав в частині основного боргу в сумі 122119 грн 41 коп, тобто в повному обсязі. Збитки від інфляції визнає тільки в розмірі 1715 грн 17 коп та штрафні санкції в розмірі 703 грн 49 коп. свою відмову у невизнанні пені аргументує тим, що договір підписаний неповноважною особою, а поставка товару, за яку вимагає оплатити позивач, була здійснена на підставі усної угоди.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, враховуючи вимоги діючого законодавства, суд вважає за правильне у спірному порядку вказати на наступне:

-   між сторонами укладено договір №14/06/03 від 02.03.06, на підставі якого позивач зобов"язався передавати у зумовлені строки товар у власність відповідачу, а відповідач в свою чергу зобов"язався приймати цей товар і своєчасно здійснювати його оплату відповідно до умов даного даного договору.

Згідно з ст.265 Господарського Кодексу України  за   договором   поставки   одна  сторона  -  постачальник зобов'язується передати (поставити)  у  зумовлені  строки  (строк) другій   стороні   -   покупцеві   товар   (товари),   а  покупець зобов'язується прийняти вказаний  товар  (товари)  і  сплатити  за нього певну грошову суму.

Оплата за товар згідно вищевказаного договору  мала здійснюватися у наступному порядку: - 50% вартості партії товару відповідач сплачує не пізніше трьох днів з моменту   погодження замовлення у порядку, визначеному п.1.4 договору;

- 50% вартості партії товару відповідач сплачує не пізніше трьох днів з моменту   отримання партії товару (п.2.3 договору).

Однак, як вказав представник позивача, та і сам представник відповідача визнав, що ним не було  проведено оплати за поставлений товар у визначені договором строки. Поставка товару позивачем підтверджується видатковими накладними №14ІФ 083013 від 30.08.06; №14 ІФ 091406 від 14.09.06; №14 ІФ 082904 від 29.08.06, які є в матеріалах справи.

Отже, стороною порушено вимоги ст.526 Цивільного Кодексу України, яка твердить, що зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться та вимоги ст.193 Господарського кодексу України, яка передбачає, що суб'єкти господарювання  та  інші  учасники  господарських відносин  повинні  виконувати  господарські  зобов'язання належним

чином відповідно до закону,  інших правових актів,  договору, а за відсутності   конкретних   вимог  щодо  виконання  зобов'язання  - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов"язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Порушення зобов"язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором (п.2.ст.193 ГК України). Тобто, договірні зобов"язання сторони повинні виконувати добровільно, добросовісно, належним чином і в установлені строки.

У випадку порушення цих вимог, до винної сторони застосовуються вимоги ст.549 Цивільного кодексу України, яка передбачає неустойку (штраф, пеню), тобто грошову суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов"язання.

В даному випадку те, що грошове зобов"язання, згідно договору №14/06/03 від 02.03.06 відповідачем не виконано, представником відповідача не заперечується. Отже, в суду наявні всі підстави для стягнення з відповідача пені- яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов"язання за кожен день прострочення виконання ( п.3.ст.549 ЦК України) та згідно розрахунку позивача становить 11462 грн 17 коп.

Самим договором №14/06/03/ пунктом 5.1.-5.4 передбачена відповідальність сторін, та сплату пені відповідачем у  розмірі 0,2% несплаченої суми за кожен день затримки оплати, проте не більше розміру подвійної облікової ставки, встановленої Національним Банком України.

Доводи представника відповідача щодо того, що товар поставлявся на підставі усної угоди та строк оплати  за товар наступив з 16.11.05 судом не беруться до уваги, оскільки договір поставки укладений між сторонами не визнано недійсним у судовому порядку. Аргумент про те, що він підписаний неповноважною особою спростовується самим відповідачем, визнанням основного боргу, який випливає з цього договору.

За таких обставин, суд вважає, що в наявності всі обставин для задоволення позову.

Згідно з ст.49 ГПК України, державне мито покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - на сторони пропорційно розміру задоволених  позовних вимог.

Витрати на  інформаційно- технічне забезпечення судового процесу покладаються :при задоволенні позову - на відповідача.

З огляду на викладене, керуючись ст.124 Конституції України, ст.ст.549 Цивільного кодексу України, ст.ст.193 Господарського Кодексу України, ст.ст.49, 82-85  ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

позов задоволити.

Стягнути з ТзОВ "Захід-моноліт", вул. Гаркуші, 2 м.Івано-Франківськ () на користь ТзОВ "Торгово-промислова компанія", вул. Литвиненка,3, м. Львів () - 133581 грн 58 коп заборгованості, 1335 грн. 82 коп . державного мита та 118 грн витрат на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, у разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання повного рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя                                                            Кобецька Світлана Миколаївна

рішення підписане 29.05.07

Виготовлено в АС "Діловодство суду"

________________ Сивак Ірина Михайлівна