ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.07                                                                                        Справа №  20/362/06

Суддя   Гандюкова  Л.П.

За позовом  Приватного підприємства “Хімагромаркетинг 2000”, м.Київ

До Товариства з обмеженою відповідальністю “Аграрно-торгівельна компанія “Інтерсоюз”,  м.Запоріжжя

про стягнення  суми 3188,53  грн.

За зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Аграрно-торгівельна компанія “Інтерсоюз”, м.Запоріжжя

До Приватного підприємства “Хімагромаркетинг 2000”, м.Київ

про визнання договору купівлі-продажу №Х2-07-0158 від12.09.2006р. недійсним

Суддя  Гандюкова Л.П.

Представники сторін:

Від ТОВ “Хімагромаркетинг 2000” –

Тюшляєв А.В. (довіреність №1/1  від 09.01.2007р.);

Від ТОВ “АТК “Інтерсоюз” –  Івченко М.В. (довіреність №1 від 12.01.2007р.,

Морозова В.В. (довіреність №2 від 12.01.2007р.).

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Заявлений позов про стягнення з відповідача суми 2700 грн. основного боргу, суми 70 грн.20 коп. інфляційних втрат, суми 24 грн. 34 коп. - 7% річних, суми 59 грн. 10 коп. пені за невиконання грошового зобов’язання, суми 135 грн. штрафу за невиконання договірного зобов’язання  за договором купівлі-продажу №Х2-07-0158 від 12.09.2006р.

Ухвалою господарського суду від 21.11.2006р. позовна заява прийнята до розгляду,  порушено провадження у справі № 20/362/06,  судове засідання  призначено на  18.12.2006р. На підставі ст.77 ГПК України розгляд справи відкладено на 16.01.2007р., 26.01.2007р. Ухвалою в.о. голови господарського суду Запорізької області від 16.01.2007р.  строк вирішення спору продовжений на один місяць –до 21.02.2007р. Ухвалою господарського суду від 26.01.2007р. прийнято зустрічний позов про визнання недійсним договору купівлі-продажу №Х2-07-0158 від 12.09.2006р. для спільного розгляду з первісним позовом.

За згодою представників сторін у судовому засіданні 26.01.2007р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позивач у судовому засіданні  підтримав позовні вимоги, надав заяву про уточнення позовних вимог, яка фактично є заявою про збільшення позовних вимог, просить на підставі договору №Х2-07-0158 від 12.09.2006р. ст.ст.16,525,526, 530, 538,546,610, 625 ЦК України, ст.ст.173,179,193,232,216-220 ГК України стягнути з відповідача суму основного боргу 2700 грн.,  суму 145 грн. 80 коп. інфляційних втрат, суму 60 грн. 58 коп. –7% річних, суму 147 грн. 13 коп. пені за невиконання грошового зобов’язання, суму 135 грн. штрафу за невиконання договірного зобов’язання, всього суму 3 188 грн. 53 коп. станом на 15.01.2007р. Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем зобов’язань за вказаним договором щодо оплати отриманої за видатковою накладною №Х2-07-0175 від 12.09.2006р. і довіреністю на отримання ТМЦ серії ЯМА №035532 від 12.09.2006р.

Заява про збільшення первісних позовних вимог не суперечить ст.22 ГПК України та прийнята судом до розгляду.

Відповідач первісний позов не визнав у зв’язку з відсутністю предмета спору (позивач не надав правових підстав для стягнення по заявлених вимогам з ТОВ “АТК “Інтерсоюз”), або просить залучити належного відповідача –ТОВ “АТК “Интерсоюз”. У судовому засіданні 16.01.2007р. заявив клопотання про зупинення провадження у справі №20/362/06 у зв’язку з надходженням до господарського суду справи за позовом ТОВ “АТК “Інтерсоюз” до ПП “Хімагромаркетинг 2000” про визнання недійсним договору. Ухвалою суду від 16.01.2007р. клопотання відхилено, оскільки станом на 16.01.2007р. відповідачем не надано належних доказів порушення судом провадження у зазначеній справі.

У судовому засіданні 26.01.2007р. ТОВ “Аграрно-торгівельна компанія “Інтерсоюз” заявлено зустрічний позов про визнання недійсним договору купівлі-продажу №Х2-07-0158 від 12.09.2006р., який позивач за зустрічним позовом просить задовольнити на підставі ст.ст.92, 203,227, 252, п.1 ст.628 ЦК України, ст.ст.55,264, 265 ГК України, Закону України “Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг”. Позов мотивований  наступними обставинами. В спірному договорі визначені сторони, представники сторін та посадове становище представників сторін, що не відповідає дійсності. Єфіменко А.А. не є директором ТОВ “АТК “Интерсоюз”, а обіймає посаду директора ТОВ “АТК “Інтерсоюз”, що є фактом порушення ст.92 ЦК України. Відповідно до ст.180 ГК України при укладенні договору сторони зобов’язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. У спірному договорі договір підписано не уповноваженою особою; сторони не визначили конкретний строк дії договору що стосується усіх його умов, оскільки в договорі зазначено, що даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 01 січня 2008р., а в частині розрахунків –до повного виконання покупцем своїх зобов’язань за цим договором; ціна на товари (умови оплати) відповідно до договору продаж здійснюється в кредит з відстроченням платежу. Однак, за правовою природою визначення термів  кредит та відстрочка  платежу різняться. Фактично кредит передбачає конкретні строки внесення платежів пропорційними частинами у погашення кредиту та термін його повного погашення. Тоді як відстрочка платежу передбачає лише віддалення у часі строку внесення плати за отримані матеріальні цінності. Відповідно до умов договору продавець надав покупцеві кредит, що відповідно до Закону України “Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг” має право здійснювати лише фінансові установи. Відповідно до Закону України “Про ліцензування певних видів господарської діяльності” діяльність з надання фінансових кредитів може здійснюватися на підставі ліцензії. Відповідно до ст.227 ЦК правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.  Про суперечні уявлення сторін про умови оплати за товар підтверджує п.2.8 договору, п.2.1 та п.2.2 не пов’язані один з одним та не містять відповідних посилань один на одного. Не погодженими сторонами залишені також умови постачання товару –сторони не визначили які саме умови Міжнародних правил щодо тлумачення термінів “Інкотермс” при постачанні товару будуть діяти, що свідчить про порушення ст.265 ГК України. Крім того,  у договорі, укладеному між позивачем та відповідачем,   сторони визначені як продавець та покупець, а сам договір визначається як договір купівлі-продажу, що не відповідає ст.ст.1, 55, 264, 265 ГК України, оскільки сторони є суб’єктами господарювання і матеріально-технічне постачання та збут продукції виробничо-технічного призначення і виробів  здійснюється шляхом поставки, а за правилами про договори купівлі-продажу здійснюється реалізація суб’єктами господарювання не господарюючим суб’єктам. Враховуючи, що договір має ознаки неукладеного, оскільки сторони не визначилися стосовно усіх суттєвих умов договору та недійсного у частині того, що договір укладений без відповідного дозволу (ліцензії), та на підставі вказаних у заяві норм права, позивач просить визнати його недійсним.

Відповідач за зустрічним позовом позов не визнав, вважає договір укладеним, оскільки він містить усі суттєві умови, та дійсним, так як він не суперечить законодавству. Просить у задоволенні зустрічного позову відмовити, на відкладенні розгляду справи не наполягає.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

12.09.2006р. між ПП “Хімагромаркетинг 2000” (Продавець, позивач за первісним позовом) та ТОВ “АТК “Інтерсоюз” (Покупець, відповідач за первісним позовом) був укладений договір купівлі-продажу №Х2-07-0158 (далі –Договір), згідно з яким продавець зобов’язується передати у власність Покупцеві, а Покупець зобов’язується прийняти й оплатити наступні засоби захисту рослин: тотал у кількості 100 літрів, ціна з ПДВ  за 1л. 27 грн.,  загальна ціна договору з ПДВ –2700 грн.

Загальна вартість товару (ціна договору) складає дві тисячі сімсот гривень, у т.ч. ПДВ 20% 450, грн., що станом на 12.09.2006р. за курсом 5,05 грн. за один долар США становить еквівалент 534,65 доларів США. (п.1.2.).  Поставка товару здійснюється не пізніше “15” вересня 2006 року (п.3.1.).

Відповідно до розділу 2 Договору продаж товару Покупцеві здійснюється в кредит з відстроченням платежу (п.2.1.). Покупець зобов’язаний здійснити  оплату Продавцеві 100% вартості  товару, зазначену в пункті 1.2. даного договору, у строк до “20” вересня 2006 року. (п. 2.2.). Валютою платежу і валютою даного договору є  національна грошова одиниця України –гривня. Оплата суми товару, що залишилася, здійснюється не пізніше дати, зазначеної у п. 2.2. даного договору. Датою виконання зобов’язань по оплаті  товару вважається день надходження коштів на розрахунковий рахунок Продавця (п.п. 2.3., 2.4., 2.5.).

Згідно з п. 7.1. договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до “01” січня 2008 року, а в частині розрахунків –до повного виконання Покупцем своїх зобов’язань за цим договором.

12.09.2006р. згідно з видатковою накладною  №Х2-07-0175 від 12.09.2006р. Продавець передав, а покупець прийняв товар (тотал у кількості 100 літрів) на загальну суму  2 700 грн., в т.ч. 450 грн. ПДВ. Товар отриманий представником Покупця за довіреністю ЯМА №035532 від 12.09.2006р.

Проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, суд вважає позовні вимоги  позивача за первісним позовом такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі на наступних підставах.

Відповідно до ст.ст.11,509 ЦК України підставами виникнення зобов`язання (правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку), зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Аналогічний припис містить п.п.1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

ТОВ “АТК “Інтерсоюз” свої зобов’язання щодо оплати товару в установлений термін не виконав, внаслідок чого на теперішній час має заборгованість перед  позивачем за первісним позовом (ПП “Хімагромаркетинг 2000”) у розмірі 2 700 грн.

Факт отримання товару у вказаній позивачем кількості відповідач не заперечив,  однак  не надав суду доказів належного виконання договірних зобов’язань і погашення вищенаведеної суми заборгованості у строк до 20.09.2006р..

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення  суми 2700 грн. основного боргу основані на договорі, відповідають вимогам чинного законодавства України та підлягають задоволенню.

Також позивач за первісним позовом просить стягнути з відповідача втрати від інфляції в сумі 145 грн. 80 коп., 7% річних в сумі 60 грн. 58 коп. та суму 147 грн. 13 коп. пені.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення,  а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший  розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п.5.5. Договору сторони дійшли до угоди про зміну розміру процентів, передбачених частиною 2 ст. 625 ЦК України, і встановили його 7 відсотків.

Враховуючи, що факт несвоєчасного виконання грошових зобов’язань відповідачем судом встановлений, вимоги про стягнення суми 145 грн. 80 коп. втрат від інфляції та суми 60 грн. 58 коп. –7% річних за період з 21.09.2006р. по 15.01.2007р.  є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 230 ГК України учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити штрафні санкції (неустойку, штраф, пеню) у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання.

Згідно з ст. 546 ЦК України виконання зобов'язань може забезпечуватися згідно  з  законом або  договором  неустойкою  (штрафом,    пенею).

Пунктом 5.2. Договору встановлено, що Покупець відповідає за несвоєчасну оплату товару (порушення п.2.2. договору) відповідно до діючого законодавства України й сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день простроченого платежу. При розрахунку пені застосовується ставка НБУ, що діє в період нарахування.

Позивачем відповідачу нарахована пеня за період з 21.09.2006р. по 15.01.2007р. у розмірі 147 грн. 13 коп.

Згідно з Законом України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань” платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до вимог зазначеного законодавства та договору розмір пені, що підлягає стягненню,  становить 147 грн. 13 коп., розраховано позивачем вірно і позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Крім того, заявлені вимоги про стягнення з відповідача суми 135 грн. штрафу за невиконання договірного зобов’язання.

Відповідно до ст.ст.610-612 ЦК України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання) є порушенням зобов’язання, у  разі якого настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ст.549 цього Кодексу штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від  суми невиконаного або неналежно виконаного зобов’язання.

У пункті 5.4 договору сторони також визначили, що за прострочення виконання зобов’язань, передбачених пунктом 2.2. договору, Покупець сплачує Продавцеві штраф у розмірі 5% від ціни договору.

Приписами ст.629 ЦК України встановлено, що договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Розрахунок штрафу здійснено позивачем вірно, вимоги щодо стягнення з відповідача суми 135 грн. штрафу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Розглянувши зустрічні позовні вимоги, оцінивши докази, суд вважає вимоги позивача за зустрічним позовом такими, що  задоволенню не підлягають на наступних  підставах.

Позивач просить, зокрема, визнати спірний договір недійсним, посилаючись при цьому на ст.ст. 92, 203, 227  252, п.1 ст.628 ЦК України, ст.ст. 55, 264, 265 ГК України, Закон України “Про ліцензування певних видів господарської діяльності”, Закон України “Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг”.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п’ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Правовідносини сторін врегульовано договором купівлі-продажу.

Приписами ст.180 ГК України встановлено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов’язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов’язкові  умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов’язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Аналогічні приписи встановлені ст.628 ЦК України, на яку посилається позивач, та ст.638 цього Кодексу: зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов’язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Приписами  ч.1 ст.639 ЦК України встановлено, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ст.655 цього Кодексу за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов’язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов’язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов’язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов’язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов’язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.ст.264, 265 ГК України, на які посилається позивач за зустрічним позовом, матеріально-технічне постачання та збут продукції виробничо-технічного призначення і виробів народного споживання як власного виробництва, так і придбаних у інших суб’єктів господарювання, здійснюються суб’єктами господарювання шляхом поставки, а у випадках, передбачених цим Кодексом, також на основі договорів купівлі-продажу. За договором поставки одна сторона –постачальник зобов’язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні –покупцеві товар (товари), а покупець зобов’язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення. Сторонами договору поставки можуть бути суб’єкти господарювання, зазначені у пунктах 1,2 частини другої статті 55 цього Кодексу. Статтею 55 цього Кодексу визначено поняття суб’єкта господарювання.

Із аналізу наведених норм законодавства слідує, що істотними умовами договору купівлі-продажу (як і договору поставки) є предмет, ціна та строк дії договору. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Сторонами договору  купівлі –продажу, як і поставки, є продавець (постачальник) і покупець.

Як вбачається із змісту спірного договору, його сторонами є  продавець та покупець. Предмет і ціна договору визначені в п.п.1.1, 1.2; строк і порядок поставки –у розділі 3, строк дії договору –у п.7.1.

Вирішуючи спір, суд враховує,  що договір №Х2-07-0158 від 12.09.2006р. є укладеним між сторонами в належній формі (оскільки згідно з ст.ст.639, 657 ЦК України для даного виду договору не вимагається нотаріальне посвідчення), містить усі істотні умови, по яких сторони досягли згоди,  і назва договору у будь-якому разі не впливає на дійсність договору, так як відповідно до ст.ст. 626 ЦК України, ст.180 ГК України його зміст становлять умови (пункти), а не назва договору, у тому числі назва сторін договору.

Твердження позивача, з посиланням на ст.252 ЦК України, що сторони не визначили конкретний строк дії договору, що стосується усіх його умов, суд вважає безпідставним, оскільки строк дії договору встановлений –до 01 січня 2008р., а в частині розрахунків –до повного виконання покупцем своїх зобов’язань за цим договором. Фактично позивач ототожнює строк дії договору із строком виконання зобов’язань. Між тим, згідно з ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов’язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Підстави припинення зобов’язання встановлені главою 50 ЦК України, і відповідно до ст.599 цього Кодексу, зокрема, зобов’язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Суд вважає необґрунтованим посилання позивача на те, що в спірному договорі визначені сторони, представники сторін та посадове становище представників сторін, що не відповідає дійсності. Єфіменко А.А. не є директором ТОВ “АТК “Интерсоюз”, а обіймає посаду директора ТОВ “АТК “Інтерсоюз”, що, на думку позивача, є фактом порушення ст.92 ЦК України. Статтею 92 ЦК України встановлено цивільну дієздатність юридичної особа. Згідно з цією нормою, зокрема, юридична особа набуває цивільних прав та обов’язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не мають юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Спірний договір викладений українською мовою. Із тексту договору вбачається, що покупцем є “ТОВ “АТК “Интерсоюз” в особі директора Єфіменко А.А.  У розділі 8 договору “Юридичні адреси сторін та банківські реквізити” зазначено  юридична адреса покупця: 69057, м.Запоріжжя вул.Седова,8, ЕДРПОУ 31376735. Відповідно до статуту позивача за зустрічним позовом  назвою товариства російською мовою є “Общество с ограниченной ответственностью “Агро-торговая компания “Интерсоюз”, місцезнаходження: 69057, м.Запоріжжя, вул.. Сєдова, буд,8. Згідно з свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи та довідок Запорізького обласного управління статистики ідентифікаційний код 31376735 є кодом юридичної особи  Товариства з обмеженою відповідальністю “Аграрно-торгівельна компанія “Інтерсоюз”. Саме цей код зазначено і самим позивачем  у  зустрічній позовній заяві.

Таким чином, суд вважає, що вказівка в спірному договорі ТОВ “АТК “Интерсоюз” є граматичною помилкою (переклад на іншу мову), яка не тягне за собою факт порушення ст.92 ЦК України, оскільки в договорі є інші ознаки юридичної особи ТОВ “АТК “Інтерсоюз”, у тому числі код ЄДРПОУ, печатка, які є достатньою підставою стверджувати, що стороною договору є саме  ТОВ “АТК “Інтерсоюз”.

Суд не вбачає підстав для визнання договору  недійсним у зв’язку з наданням продавцем покупцеві кредиту, що, на думку позивача, суперечить Закону України “Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг”, Закону України “Про ліцензування певних видів господарської діяльності, ст.227 ЦК України, надавати кредит мають право лише фінансові установи відповідно до дозволу (ліцензії). При цьому  суд бере до уваги наступне.

Статтею 227 ЦК України визначено, що правочин юридичної особи,  вчинений нею  без  відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ст.1 Закону України “Про ліцензування певних видів господарської діяльності” ліцензія –документ державного зразка, який засвідчує право ліцензіата на провадження зазначеного в ньому виду господарської діяльності протягом визначеного строку за умови виконання ліцензійних умов. Згідно з ст. 1 Закону України “Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг” фінансовий кредит –кошти, які надаються у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк та під процент.

Із змісту спірного договору слідує, що продавець погодився здійснити  продаж товару покупцеві  в кредит з відстроченням платежу (п.2.1.). Покупець зобов’язаний здійснити  оплату продавцеві 100% вартості  товару, зазначену в пункті 1.2. даного договору, у строк до “20” вересня 2006 року. (п. 2.2.).

Така умова договору не суперечить закону, а саме: ст.694 ЦК України, яка і передбачає продаж товару в кредит, що не є фінансовим кредитом. Так, згідно з цією нормою договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу.

На підставі викладеного, інші надані позивачем обгрунтування позовних вимог та  письмові докази  не беруться до уваги на підставах, наведених вище, не можуть бути підставою для визнання договору недійсним  і не спростовують висновків суду.

У задоволенні зустрічного позову відмовляється повністю.

Згідно з ст.49 ГПК України  судові витрати за первісним позовом покладаються на відповідача за первісним позовом, оскільки спір доведений до суду внаслідок його неправильних дій. Судові витрати за зустрічним позовом покладаються на позивача за зустрічним позовом.

Керуючись  ст. ст. 22, 49, 82 –85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

Первісні позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з  Товариства з обмеженою відповідальністю “Аграрно-торгівельна компанія “Інтерсоюз” (69057, м.Запоріжжя, вул.Сєдова, 8, , р/р0293 в ЗАП ФАБ “Факторіал-банк” м.Запоріжжя, МФО 313946) на користь Приватного підприємства “Хімагромаркетинг 2000” (02160, м.Київ, проспект Возз’єднання, буд. 15, , р/р4500 в АКБ “Форум” м.Київ, МФО 322948) суму 2 700 грн. основного боргу, суму 145 грн. 80 коп. інфляційних втрат, суму 60 грн. 58 коп. 7% річних, суму 147 грн. 13 коп. пені, суму 135 грн. штрафу, суму 102 грн.00 коп. витрат на сплату державного мита, суму 118 грн. витрат на сплату інформаційно-технічного забезпечення судового процесу.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити повністю.

Суддя                                                   Л.П. Гандюкова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання. Рішення підписано  у повному обсязі   16.04. 2007 р.