ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

"30" січня 2007 р.                                                               Справа № 13/55-АП-07

Господарський суд Херсонської області у складі судді  Закуріна М. К.  при секретарі  Фінаровій О.Л., розглянувши справу

за позовом:  Відкритого акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго"

до:  Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Херсонської області

за участю представників:

позивача –Анісімов В.В. (представник за дорученням),

відповідача –Корнієнко С.О. (старший державний виконавець),

про визнання незаконною бездіяльність відповідача, що полягає в не зупиненні виконавчих проваджень по стягненню боргу за виконавчими документами, а також зобов’язання відповідача зупинити всі виконавчі провадження з примусового виконання про стягнення з позивача заборгованості, які перебувають та надходитимуть на виконання, до закінчення терміну дії процедури погашення заборгованості підприємствами паливно-енергетичного комплексу, визначеного Законом України „Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу”,

в с т а н о в и в:

Згідно до положень статті 6 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до початку діяльності окружного адміністративного суду адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішуються відповідним господарським судом за правилами Кодексу адміністративного судочинства України. У зв’язку з тим, що за пунктом 1 вказаних Прикінцевих положень КАС України набрав чинності з 1 вересня 2005 року, судове рішення за даною справою винесено з дотриманням вимог КАС України.

За змістом позовної заяви заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на положеннях названого Закону щодо обов’язковості зупинення зведеного виконавчого провадження по стягненню з позивача заборгованості на користь фізичних та юридичних осіб, оскільки, на його думку, на підприємство (за своїми ознаками) є підприємством паливно-енергетичного комплексу.

Відповідачем зазначені вимоги не визнаються з посиланням на пункт 1.8. статті 1 зазначеного Закону, за яким, за його твердженнями, розрахунковою датою, від якої необхідно обраховувати можливість зупинення провадження виконавчих дій при наявності заборгованості, що виникла станом до 1 січня 2005 року.

Крім викладеного з матеріалів справи слідує, що постановами про відкриття виконавчого провадження від 15, 20 та 22  грудня 2006 року Відділом примусового виконання рішень державної виконавчої служби Херсонської області відкриті виконавчі провадження по стягненню з Відкритого акціонерного товариства „Енергопостачальна компанія „Херсонобленерго” на користь громадян Кенько В.В. (а.с. 17), Костецької Н.П. та Ус Ю.П. (а.с. 22), а також на корить Держави (а.с. 19, 20, 21)  заборгованості. За змістом цих постанов вони відкриті на виконання виконавчих листів, виданих Генічеським районним судом, та наказів господарського суду Херсонської області.

З метою зупинення вказаних виконавчих проваджень в межах зведеного виконавчого провадження позивач, обґрунтовуючи положеннями Закону України „Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу”,  звернувся до відповідача з відповідною заявою, яка останнім залишена без реагування.

Зокрема, за змістом пункту 1.1. статті 1 названого Закону він розповсюджується на підприємства паливно-енергетичного комплексу - гірничі підприємства (шахти, рудники, копальні, кар'єри, розрізи, збагачувальні фабрики), газовидобувні підприємства, котельні, підключені до магістральних теплових мереж, а також підприємства, які на дату виникнення заборгованості мали ліцензію хоча б з одного виду діяльності: виробництва електричної енергії; передачі електричної енергії магістральними та міждержавними електричними мережами; передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами; постачання електричної енергії за регульованим тарифом; оптового постачання електричної енергії; транспортування природного газу магістральними трубопроводами; транспортування природного і нафтового газу розподільними трубопроводами; транспортування нафтопродуктів магістральними трубопроводами; постачання природного газу за регульованим тарифом. В свою чергу згідно до пункту 1.4. цієї ж статті під заборгованістю, на яку розповсюджується дія Закону розуміється підтверджена учасниками розрахунків на розрахункову дату сума коштів, яка: 1) підлягає сплаті за товари, роботи (послуги), спожиті у процесі виробництва (видобутку), передачі (транспортування) та/або постачання енергоносіїв, відповідно до укладених договорів або з інших підстав, передбачених законом, у тому числі суми пені, штрафних та фінансових санкцій, але не сплачена; 2) є податковим боргом та підлягає сплаті, але не сплачена, до бюджетів усіх рівнів та державних цільових фондів, у тому числі ліквідованих; 3) підлягає сплаті, але не сплачена, до цільового галузевого фонду створення ядерно-паливного циклу Міністерства палива та енергетики України; 4) передбачена видатками бюджетів усіх рівнів, але не отримана суб'єктами господарської діяльності, у тому числі за пільгами та субсидіями, для сплати за спожиті енергоносії; 5) підлягає сплаті і виникла внаслідок відсутності у Державному бюджеті України минулих років видаткових статей або передбачення видатковими статтями часткового фінансування видатків для розрахунків за енергоносії, у тому числі за пільгами та субсидіями (трансфертами), спожиті підприємствами, організаціями, закладами та установами, які фінансуються з бюджетів усіх рівнів. А за пунктом 1.8. статті 1 розрахунковою датою є дата, на яку кожним з учасників розрахунків фіксується сума кредиторської та дебіторської заборгованостей для погашення шляхом застосування механізмів, визначених цим Законом. Розрахунковою датою встановлюється 1 січня 2005 року.

З викладеного вбачається, що названа дата є лише датою визначення наявності у підприємства паливно-енергетичного комплексу права на віднесення його до дії цього Закону, а не визначення дати виникнення заборгованості наступних періодів, тобто після 1 січня 2005 року, при наявності існування заборгованості станом на цю дату.

В той же час відповідно до частини 1 статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

В свою чергу, положеннями статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена. Скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом.

Статтею 383 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

З викладених правових норм слідує, що, фактично, в порядку адміністративного судочинства підлягають розгляду позовні заяви на дії, бездіяльність або рішення органів виконавчої служби лише у випадках, коли виконавче провадження порушено на підставі виконавчого документа, виданого поза межами господарського та цивільного процесу.

В даному випадку, як зазначено вище, виконавчі провадження порушені відповідачем на виконання виконавчих документів, виданих саме в межах господарського та цивільного судочинства, а тому дана позовна заява не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

На підставі викладеного та керуючись пунктом 1 частини  1 статті 157 КАС України,

у х в а л и в :

1.          Провадження у справі за позовом Відкритого акціонерного товариства „Енергопостачальна компанія „Херсонобленерго” до Відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Херсонської області про визнання незаконною бездіяльність відповідача, що полягає в не зупиненні виконавчих проваджень по стягненню боргу за виконавчими документами, а також зобов’язання відповідача зупинити всі виконавчі провадження з примусового виконання про стягнення з позивача заборгованості, які перебувають та надходитимуть на виконання, до закінчення терміну дії процедури погашення заборгованості підприємствами паливно-енергетичного комплексу, визначеного Законом України „Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу”, закрити.

2.Роз’яснити  Відкритому акціонерного товариства „Енергопостачальна компанія „Херсонобленерго” у відповідності до частини 2 статті 157 КАС України, що скарги на дії державної виконавчої служби в межах здійснюваного виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого листа, виданого в межах цивільного судочинства, оскаржуються в порядку ЦПК України, а в межах господарського судочинства –в порядку ГПК України.

Суддя                                                                          М.К. Закурін