КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2007                                                                                           № 47/294

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Капацин  Н.В.

суддів:                                          Барицької  Т.Л.

Малетича  М.М.

при секретарі:                              Кулачок О.А.

За участю представників:

від позивача – Станова Ю.В.(дов.№ ЦХП-18/461 від 21.02.07),

від відповідача –  Чередник І.А.(дов.№ 16 від 15.01.07),

від третьої особи – не з’явився

розглянувшиапеляційну скаргу Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач"

на рішення Господарського суду м.Києва від 06.12.2006

у справі № 47/294 (Станік С.Р.)

за позовом                               Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач"

до                                                   Товариства з обмеженою відповідальністю "ТНК-ВР Коммерс"

третя особа відповідача           Державне підприємство  "Придніпровська залізниця"

про                                                  стягнення 1368,83 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду мста Києва від 06.12.2006 у справі № 47/294 відмовлено в задоволенні позовних вимог Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України “Укрзалізничпостач”.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, що між позивачем, в якості постачальника (Державне підприємство матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України “Укрзалізничпостач”) та третьою особою (Державне підприємство “Придніпровська залізниця”), в якості покупця було укладено Договір № ПР/ТРК-05111/НЮ від 04.02.2005 року, відповідно до п.1.1 якого, постачальник зобов’язався поставити, а покупець прийняти та оплатити нафтопродукти (товар), найменування, марка, ціна і кількість яких вказуються у специфікаціях, які є невід’ємними частинами даного договору.

11 липня 2005 року між позивачем, в якості покупця ( Державне підприємство матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України “Укрзалізничпостач”) та відповідачем (Товариство з обмеженою відповідальністю “ТНК-ВР Коммерс”), в якості постачальника було укладено Договір № ЦХП-14-03105-01 від 11.07.2005 року, відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов’язувався поставити, а покупець прийняти та оплатити нафтопродукти (товар), найменування, марка і кількість яких вказується у додатках, які є невід’ємними частинами даного договору, на умовах, що викладені у даному договорі. Сторони даного Договору № ЦХП-14-03105-01 від 11.07.2005 року у п.3.1 погодили, що постачальник (відповідач) здійснює поставку товару залізничним транспортом загального користування на умовах FCA (Франко-перевізник) станція відправлення.

Відповідач, на виконання розділу 1 Договору, поставив дизпаливо зі станції Новозолотарівка Донецької залізниці на адресу бази палива станції Нижньодніпровськ Вузол придніпровської залізниці( вагон   № 73210734 за залізничною накладною № 52445081).

Однак, під час приймання вантажу на паливному складі Придніпровської залізниці 31.07.2005 року було виявлено, при здійсненні перевірки маси нафтопродуктів, нестачу товару в розмірі – 0, 416 тонн,( на загальну суму згідно розрахунку позивача – 1 368, 83 грн.) ,про що було складено акт приймання нафтопродуктів за кількістю № 22 за формою № 5-НП, та було встановлено, що даний вагон № 73210734 прибув у справному стані та із непошкодженими пломбами.

11 серпня 2005 року позивачем була направлена претензія відповідачу про стягнення зазначеної суми збитків від недостачі дизельного палива, останнім в подальшому була відхилена згідно з повідомленням        № 0432 від 23.08.2005 року .

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.12.2006 року та прийняти нове, яким задовольнити позов Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України “Укрзалізничпостач”.

В апеляційній скарзі Державне підприємство матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту “Укрзалізничпостач” вказує на те, що позивач повністю оплатив продукцію, яка повинна була надійти за залізничною накладною № 52445081 масою 57943 кг.

Пунктом 11.7 розділу 11 Договору передбачено, що права та обов’язки за Договором не можуть бути передані (відступлені) сторонами третім особам, в тому числі і шляхом факторингу. Порушивши даний пункт Договору, відповідач передав зобов’язання поставки продукції третій особі – ТОВ “Лінос”, разом з тим, відповідно до ч.2 ст.528 ЦК України у разі невиконання або неналежного виконання обов’язку боржника іншою особою цей обов’язок він повинен виконати сам.

У відповідності до умов поставки ризик втрати чи пошкодження товару продавець несе до моменту його поставки, але відповідно до п.А.9 розділу FCA правил ІНКОТЕРМС, введеними в дію з 01.01.2000 року, продавець зобов’язаний нести витрати, пов’язані з діями щодо перевірки товару(такими, як перевірка якості, розмірів, ваги, кількості), необхідних для здійснення поставки товару у відповідності зі ст.А.4.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов’язання перед позивачем по поставці нафтопродуктів по договору № ЦХП-14-03105-01, Державне підприємство матеріально – технічного забезпечення залізничного транспорту “Укрзалізничпостач” зазнало збитків на суму 1 368, 83 грн. в розрізі зайво сплачених коштів за недовантаження продукції.

Суд, при винесенні рішення, виходив виключно з Договору перевезення, тобто Договору, який укладається між вантажовідправником (в даному випадку ТОВ “Лінос”) та Донецькою залізницею на користь третьої сторони- вантажоодержувача( Придніпровської залізниці).

Господарським судом міста Києва безпідставно не застосовані норми матеріального права, а саме – ст.ст. 179,193,224,225,229 ГК України та ст.ст.22, 509, 712, 670, 623 ЦК України.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів встановила наступне:

Між ДП  матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту  України „Укрзалізничпостач”  та ДП „Придніпровська залізниця”  укладено договір  №ПР/ТРК – 05111/НЮ від 04.02.2005, відповідно до умов якого, постачальник (позивач) зобов”язується поставити, а покупець( третя особа)  прийняти та оплатити нафтопродукти (товар), найменування, марка, ціна і кількість яких вказуються у специфікаціях , які є невід”ємними частинами даного договору.

11.07.2005 між позивачем та відповідачем укладено договір №ЦХП -14-03105-01, відповідно до умов якого постачальник  (Товариство з обмеженою відповідальністю „ТНК – ВР Коммерс”) зобов”язався поставити , а покупець (Державне підприємство матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту  України „Укрзалізничпостач”) прийняти та оплатити нафтопродукти (товар), найменування, марка і кількість яких вказуються у додатках, які є невід’ємними частинами даного договору, на умовах, що викладені в даному договорі.

Відповідно до п.3.1. №ЦХП -14-03105-01 постачальник (відповідач) здійснює поставку товару залізничним транспортом  загального користування на умовах FCA (Франко-перевізник) станція відправлення, яка вказується у додатку до цього договору, із подальшим направленням за реквізитами одержувача, які вказуються  у рознарядці покупця.

Згідно накладної №.07.05 вагон №73210734 зі станції Новозолотарівка  Донецької залізниці  ТОВ „Лінос” (відправник)  відвантажив 57943 кг. нафтопродуктів, на адресу станції Нижньодніпровськ Вузол Придніпровської залізниці та в графі „навантаження засобами” зазначено „відправника”, тобто ТОВ „Лінос”.

Як вбачається з акту приймання  вантажу №22 від 31.07.2005 при здійсненні перевірки маси нафтопродуктів виявлено нестачу згаданого товару в розмірі 0,416 тонн.

Відповідно до п.3.6 договору №ЦХП -14-03105-01 датою поставки товару вважається дата відправлення цього товару, що підтверджується штампом станції відправлення на залізничній накладній на адресу одержувача. Таким чином, товар був поставлений з моменту передачі його перевізнику, тому всі ризики втрати товару перейшли до позивача.

Статтею 920 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов”язання, які випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін , якщо інше не передбачено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст..105 Статуту залізниць України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України за №457 від 06.04.1998 р. (зі змінами та доповненнями)  матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами несуть залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі.

Згідно п.6 Статуту залізниць України вантажовідправником вважається   особа, зазначена у документі на перевезення вантажу (накладній), тобто в даному випадку  вантажовідправником  є ТОВ „Лінос”. У залізничній накладній (а.с.47) зазначено, що відправником вантажу є Товариство з обмеженою відповідальністю „Лінос”.

Залізнична накладна засвідчує, що від відповідача вантажовідправник одержав товар у кількості, зазначеній у накладній. Таким чином  Товариство з обмеженою відповідальністю “ТНК-ВР Коммерс” виконало свої договірні зобов”язання, передавши необхідну кількість товару перевізнику, а відтак суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що в позові  ДП  матеріально-технічного забезпечення „Укрзалізничпостач”  до ТОВ „ТНК-ВР Коммерс” слід відмовити.

Крім того, статтею 111 Статуту Залізниць України наведено перелік обставин, наявність яких звільняє залізницю від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу, а саме:  вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, коли таке перевезення дозволено Правилами, а також якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

Київський апеляційний господарський суд вказує на те, що відповідно до акту приймання нафтопродуктів за кількістю №22 ,   часом приймання вантажу  в п.11 зазначено дату 31.07.2005, часом закінчення в – 1.08.2005, що унеможливлює підписання даного акту до закінчення приймання вантажу – 31.07.2005. Також з вказаного акту не вбачається , з якими пломбами прибув вантаж, оскільки про їх стан в п.8 не зазначено.

Відповідно до ст..614 Цивільного кодексу  особа, яка порушила зобов’язання, несе відповідальність  за наявності вини. В залізничній накладній  №52445081 не зазначено вантажоотримувача дизельного пального, із акту приймання нафтопродуктів за кількістю №22 від 31.07.05 не відомо, хто здійснював прийомку вантажу. В графі 6 залізничної накладної „Відмітки про видачу вантажу”  відсутня дата видачі цистерни, відсутня інформація про справність пломб на цистерні, актом приймання №22 також не підтверджено надходження цистерни за справними пломбами .

Крім того, суперечлива інформація в акті приймання дизельного пального №22 про дату і час приймання вантажу виключає вину відправника в його недостачі.

Таким чином, залізниця не використало своє право  перевірити правильність даних, зазначених відправником у накладній.

Не заслуговують на увагу доводи позивача в апеляційній скарзі про те що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов”язання перед позивачем по поставці нафтопродуктів за договором № ЦХП-14-03105-01, ДП „Укрзалізничпостач” зазнало збитків в сумі 1 368,83грн. в розрізі зайво сплачених коштів за недовантаження продукції оскільки норма ст..623 ЦК України стосується випадків, коли боржником порушуються зобов’язання, і внаслідок такого порушення кредитору завдаються збитки.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 06.12.06 у справі №47/294 відповідає вимогам чинного законодавства, фактичним обставинам і матеріалам справи, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення господарського суду міста Києва від 06.12.2006у справі №47/294 залишити без змін, апеляційну скаргу Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України „Укрзалізничпостач” без задоволення.

2.Матеріали справи № 47/294 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Капацин  Н.В.

Судді                                                                                          Барицька  Т.Л.

Малетич  М.М.

06.03.07 (відправлено)