ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2007 р.
№ 10/628-06

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. –головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.,

розглянувши касаційну скаргу приватного сільськогосподарського підприємства ім. Мічуріна, с. Калюжне Лебединського району Сумської області,

на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 27.02.2007

зі справи № 10/628-06

за позовом управління Пенсійного фонду України в Лебединському районі (далі –Управління), м. Лебедин Сумської області,

до приватного сільськогосподарського підприємства ім. Мічуріна (далі –Підприємство)

про стягнення 1 702,52 грн.,

за участю представників сторін:

позивача –Вакуленко Н.М.,

відповідача –Федорченка В.М.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2006 року Управління звернулося до господарського суду Сумської області з позовом про стягнення з Підприємства 1 702,52 грн. витрат на виплату і доставку пенсій на підставі статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, статті 106 і пункту 2 розділу ХV “Прикінцеві положення” Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”, розділу 6 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 № 21-1.

Рішенням названого суду від 21.12.2006 (суддя Малафеєва І.В.) у позові відмовлено. Прийняте рішення суд мотивував відсутністю правових підстав для стягнення з Підприємства витрат на виплату і доставку пенсії громадянину, який працював у колгоспі імені Мічуріна, щодо якого відповідач не є правонаступником.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 27.02.2007 (колегія суддів у складі: Івакіна В.О. –головуючий суддя, судді Токар М.В., Сіверін В.І.) рішення господарського суду Сумської області від 21.12.2006 скасовано та позов задоволено. Постанову апеляційного суду мотивовано наявністю правонаступництва.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України Підприємство просить постанову апеляційного суду від 27.02.2007 скасувати через неправильне застосування норм матеріального права та прийняти нове рішення.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши представників сторін, Вищий господарський суд України дійшов висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги з урахуванням такого.

Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо правомірності примусового стягнення з відповідача витрат з виплати і доставки пенсії.

У зв’язку з набранням чинності Кодексом адміністративного судочинства України (далі –КАС України) з 01.09.2005 до компетенції адміністративних судів віднесено усі публічно-правові спори, позивачами в яких є особи, на захист прав, свобод та інтересів яких подано адміністративний позов до суб’єкта владних повноважень (статті 2, 3, 17, 50 і 104 названого Кодексу).

За змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) –це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до приписів статті 4 КАС України правосуддя в адміністративних справах здійснюється адміністративними судами. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Пункт 4 статті 17 КАС України визначає, що до компетенції адміністративних судів відносяться спори за зверненням суб’єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Визначення суб'єкта владних повноважень наведено в пункті 7 статті 3 КАС України: це - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до пункту 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 01.03.2001 № 121/2001, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, що здійснює керівництво та управління солідарною системою загальнообов’язкового державного пенсійного страхування, провадить збирання, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для їх виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, інших соціальних виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду України.

Згідно з пунктом 2.1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.04.2002 № 8-2, основними завданнями Управління є:

- облік платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та збору на обов'язкове державне пенсійне   страхування, збирання та акумулювання в районі (місті) страхових внесків та інших коштів, призначених для пенсійного забезпечення, повного і своєчасного фінансування витрат на виплату пенсій, допомоги на поховання та інших соціальних виплат, що здійснюються за рахунок коштів Фонду;

- забезпечення призначення і виплати пенсій, допомоги на поховання та інших соціальних виплат відповідно до чинного законодавства;

- ефективне використання коштів, призначених для пенсійного забезпечення, здійснення у межах своєї компетенції контрольних функцій.

За змістом статті 23 Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” спори, що виникають із правовідносин за цим Законом, вирішуються органами Пенсійного фонду та в судовому порядку.

У даному випадку позивач виступає саме як суб’єкт владних повноважень у системі загальнообов’язкового державного пенсійного страхування.

Відповідно до статті 1 Цивільного кодексу України до відносин з загальнообов’язкового державного соціального страхування цивільне законодавство не застосовується.

Отже, даний спір є публічно-правовим та на нього поширюється юрисдикція адміністративних судів. Відповідну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 24.01.2006 зі справ №№ 1/5-90, 1/4 -89, 1/2-87, 07/296, від 21.02.2006 № 5/334-18/559 та інших.

Абзацами першим та другим пункту 6 розділу VІІ “Прикінцеві та перехідні положення” (в редакції Закону України від 06.10.2005 № 2953-IV) КАС України передбачено, що до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами КАС України. Касаційний перегляд рішень за такими справами здійснює Вищий адміністративний суд України за правилами КАС України.

Проте даний спір, який має публічно-правовий характер, місцевим і апеляційним господарськими судами в порушення вимог статей 1, 12 ГПК України після набрання чинності КАС України розглянуто в порядку господарського судочинства.

Вищий господарський суд України не має повноважень з касаційного перегляду публічно-правових спорів по суті, що знайшло відображення й у постановах  Верховного Суду України від 24.01.2006 зі справ №№ 1/5-90, 1/4 -89, 1/2-87, 07/296, від 21.02.2006 № 5/334-18/559 та інших.

Водночас розгляд попередніми судовими інстанціями публічно-правового спору в порядку господарського судочинства унеможливив й здійснення касаційної перевірки прийнятих ними рішень зі справи в порядку адміністративного судочинства, внаслідок чого зазначені судові рішення підлягають безумовному скасуванню згідно з статтею 11110 ГПК України з передачею справи місцевому суду для розгляду за правилами КАС України.

Відповідну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду України від 14.11.2006 зі справи № 10/153, від 13.02.2007 зі справ № 2-27/1828.1-2006 та № 25/162-06-4457.

Керуючись статтями 1117, 1119 - 11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу приватного сільськогосподарського підприємства ім. Мічуріна задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Сумської області від 21.12.2006 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 27.02.2007 зі справи № 10/628-06 скасувати.

Справу передати до господарського суду Сумської області для розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Суддя                 В. Селіваненко

Суддя                                                                                                  І.Бенедисюк

Суддя                                                                                               Б.Львов