ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2007 р.
№ 22/367-06-10805

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

головуючого:
Першикова Є.В.,

суддів:
Савенко Г.В.,

Ходаківської І.П.,

розглянула

касаційну скаргу
Південної регіональної митниці (далі Митниця)

на постанову
Одеського апеляційного господарського суду

від
23.01.07

у справі
№ 22/367-06-10805

господарського суду
Одеської області

за позовом
Одеської митниці /правонаступником якої є Південна регіональна митниця/

до
малого приватного підприємства "Спецбуд" (далі Підприємство)

про
стягнення 264 531,42 грн.

В судових засіданнях взяли участь представники:

- позивача:
не з'явились;

- відповідача:

не з'явились.

Ухвалою від 16.03.07 колегії суддів Вищого господарського суду України у складі: головуючий –Першиков Є.В., судді –Савенко Г.В., Ходаківська І.П., утвореному розпорядженням заступника Голови Вищого господарського суду України від 09.04.04, касаційна скарга Митниці

№ 24/27-01/1007 від 21.02.07 була прийнята до провадження та призначена до розгляду на 12.04.07.

Вказана ухвала суду була направлена сторонам у справі в установленому порядку.

Проте, 10.04.07 до Вищого господарського суду України надійшло поштове повернення вказаної ухвали, яка була надіслана на адресу Підприємства (65031 м.Одеса, Новомосковська дорога, 23), що була указана скаржником в касаційній скарзі, як фактична адреса Підприємства.

У зв’язку з перебуванням судді Ходаківської І.П. у черговій відпустці, розпорядженням від 10.04.07 заступника Голови Вищого господарського суду України, для розгляду справи № 22/367-06-10805 господарського суду Одеської області, призначеної до розгляду на 12.04.07 колегією суддів Вищого господарського суду України у складі: головуючий –Першиков Є.В., судді –Савенко Г.В., Ходаківська І.П., було створено колегію суддів у складі: головуючий –Першиков Є.В., судді –Савенко Г.В., Данилова Т.Б.

У судове засідання 12.04.07 представники сторін не з'явились.

Врахувавши, що матеріали справи містили документи які свідчили про неотримання ухвали про призначення справи до розгляду стороною у справі, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла до висновку, що в розумінні ст. 1114 Господарського процесуального кодексу України Підприємство не може рахуватися таким, що належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Правовий аналіз матеріалів справи свідчить, про наявність інших адрес Підприємства, а саме: 65481 Одеська область, м.Южне, вул.Хіміків, 20 та 65031 м.Одеса, вул.Промислова, 37, які, зокрема, вказані на бланку Підприємства (а.с. 37).

Врахувавши наведене, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла до висновку, що розгляд справи потребує відкладення у зв’язку з необхідністю належного повідомлення сторін про дату, місце та час судового засідання, а також надання сторонам можливості захищати свої інтереси безпосередньо у судовому засіданні.

Ухвалою суду від 12.04.07 розгляд справи було відкладено на 03.05.07, без початку перегляду справи по суті.

Вказана ухвала суду була направлена сторонам у справі в установленому порядку, документів які б свідчили про її неотримання сторонами у справі до Вищого господарського суду України не надходило, отже усіх учасників судового процесу відповідно до ст. 1114 Господарського процесуального кодексу України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

На день розгляду справи у судовому засіданні 03.05.07 будь-яких письмових заяв та клопотань від учасників судового процесу щодо відкладення розгляду справи до суду не надходило.

У судове засідання 03.05.07 представники сторін не з’явились.

Враховуючи, що ухвалою про призначення справи до розгляду учасників судового процесу було попереджено, що неявка без поважних причин у судове засідання не тягне за собою перенесення розгляду справи на інші строки, а від сторін повідомлень щодо неможливості участі у судовому засіданні 03.05.07 до колегії суддів Вищого господарського суду України не надходило, справа розглядається за наявними матеріалами справи, а повний текст постанови Вищого господарського суду України направляється сторонам у справі в установленому порядку.

У зв‘язку з виходом судді Ходаківської І.П. з відпустки справа розглядається по суті колегією суддів Вищого господарського суду України у складі: головуючий –Першиков Є.В., судді –Савенко Г.В., Ходаківська І.П., утвореному розпорядженням заступника Голови Вищого господарського суду України від 09.04.04, яка приймала касаційну скаргу Митниці до провадження.

Рішенням від 20.11.06 господарського суду Одеської області (суддя Торчинська Л.О.) в задоволенні позовних вимог Митниці відмовлено.

Постановою від 23.01.07 Одеського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючого –Картере В.І., суддів –

Пироговського В.Т., Жекова В.І.) рішення від 20.11.06 господарського суду Одеської області залишено без змін, а апеляційну скаргу Митниці –без задоволення.

Вказані судові рішення мотивовані тим, що постановою Малиновського районного суду м.Одеси від 21.10.04 по справі № 3-750 визнано необґрунтованою конфіскацію вантажу, зазначеного в протоколі про порушення митних правил від 17.06.04, та постановлено повернути вказаний вантаж Підприємству без сплати за відповідальне зберігання.

Не погоджуючись з рішеннями попередніх судових інстанцій Митниця звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить рішення від 20.11.06 господарського суду Одеської області та постанову від 23.01.07 Одеського апеляційного господарського суду скасувати, та прийняти по справі нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що при винесенні оскаржених судових актів було порушено норми матеріального та процесуального права, а саме: ст. 86 Митного кодексу України від 12.12.91, ст.ст. 12, 168, 171, 377 Митного кодексу України від 11.07.02 та ст.ст. 4, 35, 43 Господарського процесуального кодексу України.

Зокрема, на думку скаржника, судами першої та апеляційної інстанцій помилково ототожнено поняття "збір за зберігання" та "плата за відповідальне зберігання".

У своєму відзиві на касаційну скаргу Підприємство щодо доводів скаржника заперечує, вважаючи їх безпідставними, у зв'язку з чим просить оскаржені судові рішення залишити без змін, а касаційну скаргу Митниці без задоволення.

Так, Підприємство вважає, що вимагаючи сплатити митний збір за зберігання вантажу на підставі ст. 171 Митного кодексу України від 11.07.02 та ст. 86 Митного кодексу України від 12.12.91, Митниця не враховує, що у вказаних правових положеннях йдеться про товари, що перебувають під митним контролем та ті, що повертаються власникові після їх митного оформлення, проте в даному випадку вантаж Підприємства під митний контроль не передавався.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, відзив на касаційну скаргу, заслухавши суддю-доповідача по справі, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями на підставі матеріалів справи, 17.06.04 в зоні діяльності митного посту “Одеса-порт” Митниці, під час проведення митного контролю вантажу “тапочки на підошві з верхом з ПВХ”, який надійшов від Підприємства у контейнері № SCZU 5610965 на адресу фірми “GEMSTAR VENTURES LIMITED” (Великобританія) та був заявлений по вантажно-митній декларації (ЕК10) № 500060000/4/013787 та № 500060000/4/013788, співробітниками Митниці було встановлено, що в контейнері фактично знаходився вантаж тапочок з полімерного матеріалу з верхом з текстильного матеріалу, код УКТ ЗЕД , у кількості 46 737 пар, замість заявлених 49 200 пар, за кодом УКТ ЗЕД .

На підставі наданих сторонами доказів у справі судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що за даним фактом 17.06.04 співробітниками Митниці на підставі ст. 352 Митного кодексу України у відношенні посадових осіб фірми-відправника (Підприємства) було порушено адміністративну справу та складено протокол про порушення митних правил № 0822/50000/04 від 17.06.04. При цьому встановлено, що даним протоколом вказаний вантаж було вилучено співробітниками Митниці, як об'єкт відповідного порушення митних правил.

При вирішенні спору по суті місцевим та апеляційним судами встановлено, що постановою Малиновського районного суду м.Одеси від 21.10.04 по справі № 3-750, адміністративне провадження відносно посадових осіб Підприємства за ст. 352 Митного кодексу України припинено у зв'язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, посадових осіб Підприємства визнано винними у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 340 Митного кодексу України, а саме: у незаявленні за встановленою формою точних відомостей про товари, які підлягають обов'язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.

Водночас, попередніми судовими інстанціями встановлено, що вказаною постановою Малиновського районного суду м.Одеси, в рамках зміненого обвинувачення, визнано необґрунтованою конфіскацію вантажу, зазначеного в протоколі про порушення митних правил від 17.06.04

№ 822/50000/04, та постановлено повернути вказаний вантаж Підприємству без сплати за відповідальне зберігання.

Вирішуючи спір по суті, попередні судові інстанції прийшли до висновку, що оскільки постановою Малиновського районного суду м.Одеси від 21.10.04 по справі № 3-750 встановлено відсутність у діях посадових осіб Підприємства складу адміністративного правопорушення, вказаного у протоколі про порушення митних правил № 0822/50000/04 від 17.06.04, то у митного органу були відсутні правові підстави для вилучення вантажу тапочок з полімерного матеріалу з верхом з текстильного матеріалу, код УКТ ЗЕД , у кількості 46 737 пар, а отже цей вантаж не підлягав передачі на відповідальне зберігання в розумінні ст. 86 Митного кодексу України від 12.12.91.

На підставі матеріалів справи місцевим та апеляційним судами встановлено, що вказаний товар Підприємством до митного оформлення не пред'являвся, а після його повернення за рішенням суду власнику, за межи митної території України не вивозився.

Колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що оскільки предметом даного спору є стягнення коштів за відповідальне зберігання вантажу, то фактично ставиться питання про стягнення збитків, заподіяних внаслідок порушення митного законодавства, а тому спірні відносинм у даному випадку регулюються, зокрема, нормами Цивільного кодексу України, а саме: ст. 1166, оскільки правовідносини між сторонами у даній справі виникли з приводу заподіяння шкоди, тобто з делікту.

Колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що відповідно до приписів ст. 86 Митного кодексу України від 12.12.91

№ 1970-ХІІ (яка є чинною до моменту набуття Україною членства у Світовій організації торгівлі) обов'язковій передачі митниці для зберігання підлягають такі товари та інші предмети: 1) не пропущені при ввезенні на митну територію України внаслідок установлених заборон чи обмежень на їх ввезення в Україну або транзит через територію України і не вивезені з території України в день їх ввезення; 2) такі, що обкладаються митом та митними зборами при ввезенні на митну територію України у разі несплати таких платежів, якщо не надано відстрочення або розстрочення їх сплати;

3) товари та інші предмети під час тимчасового ввезення на митну територію України до закінчення строків, зазначених у ч. 1 ст. 71 цього Кодексу.

Якщо товари чи інші предмети підлягають передачі на зберігання митниці, то за кожний день зберігання митницею товарів чи інших предметів (крім валюти і цінностей) справляється митний збір у розмірі, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

З урахуванням наведеного, а також того, що, як встановлено попередніми судовими інстанціями, що приймали рішення у даній справі, матеріалами справи не підтверджена необхідність передачі на зберігання Митниці тапочок з полімерного матеріалу з верхом з текстильного матеріалу, код УКТ ЗЕД , у кількості 46 737 пар, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає обґрунтованим висновок попередніх судових інстанцій про відсутність правових підстав для стягнення митного збору за час зберігання даного товару.

За таких обставин, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що доводи Митниці, викладені в касаційній скарзі є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами і не відповідають вимогам закону.

Колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що скаржник в касаційній скарзі стверджує факт порушення судовими інстанціями не лише норм матеріального та процесуального права, а також і питання які, стосуються оцінки доказів, але оцінка доказів, на підставі яких судова інстанція дійшла до висновку про встановлення тих чи інших обставин справи, здійснюється за внутрішнім переконанням суду і їх перевірка не віднесена до компетенції касаційної інстанції.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, враховуючи вимоги ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, відзначає, що перегляд у касаційному порядку судового рішення здійснюється касаційною інстанцією на підставі встановлених фактичних обставин справи та перевіряється застосуванням попередніми інстанціями норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З врахуванням того, що з’ясування підставності оцінки доказів та встановлення обставин по справі в силу ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України знаходиться поза межами компетенції касаційної інстанції, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку про неможливість задоволення касаційної скарги.

На підставі викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що судами першої та апеляційної інстанцій було повно та всебічно з’ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено судові рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що дає підстави для залишення їх без змін.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Південної регіональної митниці № 24/27-01/1007 від 21.02.07 залишити без задоволення.

Постанову від 23.01.07 Одеського апеляційного господарського суду у справі № 22/367-06-10805 господарського суду Одеської області залишити без змін.

Головуючий
Є.Першиков

судді:
Г.Савенко

І.Ходаківська