СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

23 травня 2007 року

м. Севастополь             Справа № 2-25/7905-2005

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  ,

суддів                                                                      ,

,

секретар судового засідання

за участю представників сторін:

позивача не з'явився;

відповідача

Булат Констянтин Миколайович, довіреність №  1550/9/10-0   від 10.02.07;

Плохотниченко Андрій Олександрович, довіреність №  25/10-0   від 08.05.07;

Пилипенко Олег Валерійович, довіреність №  40/10-0   від 22.05.07;

Сергієнко Сергій Юрійович, довіреність №  41/10-0   від 23.05.07;

Віннік Максим Юрійович, довіреність №  14341/9/10   від 10.08.06;

прокурора: Шаблін Євген Ігорович, посвідчення №  490   від 21.03.07;

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Сімферополі в Автономній Республіці Крим на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Маргарітов М.В.) від 23.05.2005 у справі №2-25/7905-2005

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромислова компанія "Кримський тютюн" (вул. Тарвацького, 9-6г, місто Сімферополь, 95000)

до Державної податкової інспекції у місті Сімферополі в Автономній Республіці Крим (вул. М. Залки, 1/9, місто Сімферополь, 5053)

за участю:

прокурора міста Севастополя (вул. Павліченко, 1, місто Севастополь, 99011)

про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя   Маргарітов М.В.) від 23.05.2005 у справі № 2-25/7905-2005  позов  товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромислова компанія "Кримський тютюн" задоволено. Визнано недійсними податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в місті Сімферополі в Автономній Республіці Крим  від 21.03.2005 № /0 та № /0.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідачем не доведено невикористання позивачем сірки у власній господарській діяльності, а тому слід вважати, що останній правомірно відніс до складу податкового кредиту у вересні 2004 року 2 340 000,00 грн податку на додану вартість.

Не погодившись з рішенням суду, Державна податкова інспекція в місті Сімферополі в Автономній Республіці Крим звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, у позові відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не встановлено фактичне утримання та перерахування суми податку на додану вартість у бюджет за договором між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю „Фіш-Сервіс”, а тому у позивача немає підстав для відшкодування цього податку.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав свої вимоги.

Представник позивача у судовому засіданні 10.05.2007 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу, просив рішення суду скасувати, у позові відмовити.

Розпорядженням першого заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду від 19.07.2005 суддів Голика В.С. та Фенько Т.П. замінено на суддів Волкова К.В. та Градову О.Г.

Розпорядженням першого заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду від 23.05.2007 суддю Градову О.Г.  замінено на суддю Фенько Т.П.

Переглянувши постанову суду відповідно до статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія встановила наступне.

Державна податкова інспекція в місті Сімферополі в Автономній Республіці Крим провела документальну позапланову перевірку з питання правильності віднесення сум податку на додану вартість до податкового зобов’язання та до податкового кредиту у вересні 2004 року товариством з обмеженою відповідальністю "Агропромислова компанія "Кримський тютюн", про що 21.03.2005 складено акт № 69/23-4 (т. 1, а. с. 5-15).

На підставі зазначеного акту Державна податкова інспекція в місті Сімферополі в Автономній Республіці Крим 21.03.2005 прийняла та надіслала на адресу позивача податкові повідомлення-рішення № /0 про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 2 306 577,00 грн, № /0 про донарахування податку на додану вартість у сумі 33 423,00 грн та застосування фінансових санкцій у сумі 10 027,00 грн (т. 1, а. с. 16-17).

Підставою для зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 2 340 000,00 грн та для донарахування податку на додану вартість у сумі 33 423,00 грн та застосування фінансових санкцій у сумі 10 027,00 грн стали наступні обставини.

24.09.2004 позивач уклав з товариством з обмеженою відповідальністю „Фіш-Сервіс” договір купівлі-продажу № 1 ТОВ (т. 1, а. с.18). Відповідно до зазначеного договору позивач отримав від продавця 78 кг сірки  особливо чистої марки ОСЧ-15-3 на суму 14 040 000,00 грн за ціною 180 000,00 грн за 1 кг. Отримання позивачем зазначеного товару підтверджується актом (т. 1, а. с.19) і податковою накладною (т.1, а. с. 20).

В акті перевірки (т.1, а. с. 13) зазначається на те, що позивач немає права на заявлене ним бюджетне відшкодування тому, що продавець - товариство з обмеженою відповідальністю „Фіш-Сервіс” не включив суму податку на додану вартість до свого податкового зобов’язання. Отже, спір між сторонами йде про право позивача на податковий кредит у сумі 2 340 000,00 грн у зв’язку з придбанням ним сірки особливо чистої на суму 14 040 000,00 грн, у тому числі податок на додану вартість.

При вирішенні питання про право позивача на податковий кредит у зв’язку із здійсненням зазначеної вище господарської операції слід враховувати наступне.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” податковий  кредит звітного періоду складається із сум податків,  сплачених (нарахованих) платником  податку  у  звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг),  вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних   фондів   чи   нематеріальних   активів,  що  підлягають амортизації. Згідно з пунктом 5.1 статті 5 Закону України „ Про оподаткування  прибутку підприємств” валові  витрати  виробництва  та  обігу - сума будь-яких  витрат  платника  податку  у  грошовій, матеріальній    або   нематеріальній   формах,   здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт,  послуг), які  придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх  подальшого використання у власній господарській діяльності.

З урахуванням викладеного, спір має бути вирішено в залежності від того, чи придбав позивач сірку особливо чисту для використання у своїй господарській діяльності, чи ні.

Слід враховувати, що позивач здійснив у даному випадку господарську операцію, яка не відповідає обсягам його підприємницької діяльності. Пояснювальною запискою керівника позивача підтверджується, що валові доходи позивача у 2003 році склали 2552,1 тис. грн. (т. 1, а. с. 154). У 2004 році валові доходи позивача склали 13 662,8 тис. грн. За таких обсягів валового доходу у 2004 році позивач придбав сірку особливо чисту на суму, що є близькою до річного валового доходу позивача.

Крім того, звертає на себе увагу і та обставина, що позивач не надав будь-яких доказів щодо характеру запланованого використання сірки. Це має особливе значення, оскільки позивач і на час розгляду справи у суді не надав доказів будь-якого використання сірки у своїй господарській діяльності.

Суд не може взяти до уваги доводи позивача про те, що продаж сірки затримано внаслідок відсутності економічної доцільності, оскільки відповідач не визнав за позивачем права на податковий кредит. Але ж у разі подальшого продажу сірки чи іншого її використання у власній господарській діяльності позивача з’явилась би підстава для визнання за позивачем права на податковий кредит у зв’язку з придбанням сірки на суму 14 040 000,00 грн. У поясненнях, які дав керівник позивача Колосов С.І. при розслідуванні кримінальної справи № 0, також зазначається на те, що сірка не використовується до встановлення законності угоди та закінчення судових спорів (т. 2, а. с. 163 на звороті). Але невирішення питання про законність угоди і про результати судових спорів залежить від наявності доказів можливості використання сірки позивачем у власній господарській діяльності. Ні порушення кримінальної справи, ні спори у судах не перешкоджали позивачеві у використанні сірки у власній господарській діяльності.

Звертає на себе увагу і та обставина, що позивач вирощує сільськогосподарську продукцію (тютюн), а сільськогосподарське виробництво не вимагає особливої чистоти хімічних речовин, які в ньому використовуються.

При цьому керівник позивача Колосов С.І. у поясненнях, які він дав при розслідуванні кримінальної справи № 0 стосовно характеру використання сірки у господарській діяльності, зазначив, що він не пам’ятає, хто із агрономів сказав йому про те, що сірка може використовуватись при вирощуванні тютюну, а сам він не є спеціалістом-агрономом (т. 2, а. с. 165 на звороті).

За викладених обставин слід зробити висновок про те, що позивач не надав будь-яких доказів придбання сірки особливо чистої для використання у власній господарській діяльності. Тому податок на додану вартість у сумі 2 340 000,00 грн, сплачений позивачем при придбанні сірки особливо чистої, останній не мав права відносити до податкового кредиту.

Отже, зменшення відповідачем суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 2 340 000,00 грн є правомірним.

Підстав для визнання недійсним податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в місті Сімферополі в Автономній Республіці Крим від 21.03.2005 № /0 немає.

З підстав, зазначених вище, є правомірним і донарахування податку на додану вартість у сумі  33 423,00 грн.

Підпунктом 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами” встановлено, що у разі коли контролюючий орган самостійно донараховує суму  податкового  зобов'язання  платника  податків, такий платник податків зобов'язаний сплатити штраф у розмірі  десяти  відсотків  від  суми  недоплати  (заниження  суми податкового   зобов'язання)   за  кожний  з  податкових  періодів, установлених  для  такого  податку, збору (обов'язкового платежу), починаючи  з податкового періоду, на який припадає така недоплата,  та  закінчуючи  податковим  періодом,  на  який припадає отримання таким    платником    податків    податкового   повідомлення   від контролюючого  органу,  але  не  більше п'ятдесяти відсотків такої суми  та  не  менше  десяти  неоподатковуваних  мінімумів  доходів громадян  сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових  періодів,  що  минули.

Таким чином, відповідачем застосовані фінансові санкції у сумі 10 027,00 грн за три минулих податкових періоди з дати надання останнього уточнюючого розрахунку (21.01.2005) (т. 1,а. с. 69), що відповідає чинному законодавству.

Отже, підстав для визнання нечинним податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в місті Сімферополі в Автономній Республіці Крим  від 21.03.2005 № /0 немає.

З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, а тому рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя   Маргарітов М.В.) від 23.05.2005 у справі № 2-25/7905-2005 підлягає скасуванню, апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись статтею 195, пунктом 3 частини 1 статті 198, пунктом 3 частини 1 статті 202, частиною 2 статті 205, статтями 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Сімферополі в Автономній Республіці Крим задовольнити.

2.Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 23.05.2005 у справі № 2-25/7905-2005 скасувати.

3.Прийняти нову постанову.

4.У задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя

Судді