ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"29" травня 2007 р.
Справа № 25/78-05-2708

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді:   Мирошниченко М. А.,

Суддів:    Бєляновського В. В., Шевченко В. В.,

при секретарі   -  Волощук О.О.,

за участю представників:

Департаменту ДВС Міністерства юстиції України –Міньковська Г.О.,

позивача  – Бозаджі Ю.В.,

відповідача –Запольський О.А.,

3-ї особи –не з’явився,

Прокуратури Одеської області –Лянна О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одеса апеляційну скаргу  Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, м. Київ на ухвалу господарського суду Одеської області від 05.03.2007 р. за скаргою Управління охорони об’єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації, м. Одеса на дії Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, м. Київ (в порядку ст. 121-2 ГПК України), а саме про визнання недійсною постанови державного виконавця  відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України про арешт коштів боржника від 07.02.2007 р., у справі   №25/78-05-2708 за позовом   ТОВ „Мета - Консалтинг”, м. Одеса до Управління охорони об’єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації, м. Одеса, 3-я особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, з боку відповідача –Одеське головне фінансове управління  Одеської  обласної державної адміністрації, м. Одеса, за участю Прокуратури Одеської області, м. Одеса, про  стягнення 10755916,67 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Одеської області від 12.12.2005 р. (суддя Малярчук І.А.) позов задоволено, а саме, стягнено з Управління охорони об’єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації на користь ТОВ „Мета - Консалтинг” 10755916,67 грн. заборгованості, 1700 грн. витрат по держмиту та 118 грн. витрат на ІТЗ судового процесу, оскільки суд дійшов до висновку, що позивачем належним чином виконані підрядні роботи, доказів протилежного матеріали справи не містять, що, згідно вимог чинного законодавства, є підставою для проведення оплати їх вартості у повному обсязі (а.с. 57-66, т.10).

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 23.03.2006 р. (а.с. 203-215, т.10) рішення господарського суду Одеської області від 12.12.2005 р. з цієї справи залишено без змін, а апеляційна скарга Управління охорони об’єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації на зазначене рішення –без задоволення.

Ухвалою господарського суду  Одеської  області  від 25.12.2006 р. (а.с. 76-81, т.12) задоволено скаргу Управління охорони об’єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації (а.с. 44-45, т.11), визнано недійсними постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України №156/12 про арешт коштів боржника від 20.06.2006 р., №156/12 про арешт коштів боржника від 03.11.2006 р. та №156/12 про стягнення з боржника виконавчого збору від 03.11.2006 р..

Ухвалою господарського суду  Одеської  області  від 13.02.2007 р. (а.с. 115-117, т.12) відстрочене виконання рішення суду з цієї справи строком до 02.04.2007 р..

Ухвалою господарського суду  Одеської  області  від 19.02.2007 р. (а.с. 118-119, т.12),  призначено до розгляду скаргу Управління охорони об’єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації від 14.02.2007р. вих. №01/06-01-857  (вх. №3821 від 15.02.2007р.) на дії Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, в якій воно просило визнати недійсною, постановлену державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби О.О. Олефір, постанову про арешт коштів боржника від 07.02.2007 р., оскільки рішенням Одеської обласної ради від 20.10.2004р. № 533-ХХІУ "Про внесення змін та доповнень до рішення обласної ради від 17 грудня 2004 року № 362- XXIV "Про обласний бюджет Одеської області на 2004 рік", Управлінню охорони об'єктів культурної спадщини обласної державної адміністрації були затверджені видатки по спеціальному фонду обласного бюджету на реконструкцію та реставрацію пам'ятки містобудування та архітектури місцевого значення, будівлі по вул. Польській, 20а у м. Одеса в сумі 9000,00 тис. грн. (з ПДВ). На підставі зазначеного рішення, 02.04.2004р. між Управлінням охорони об'єктів культурної спадщини обласної державної адміністрації та ТОВ "Мета-Консалтинг" укладено Договір б/н на проведення підрядних робіт по реконструкції та реставрації будівлі по вул. Польській, 20а у м. Одеса. Відповідно до вищезазначеного рішення обласної ради, у 2004 році фінансування робіт на зазначеному об'єкті в обсязі 9 млн. грн. було передбачено з бюджету розвитку обласного бюджету. Фактично на зазначені цілі управлінню було виділено 833333,33 грн., які були повністю перераховані підряднику 10.12.2004р.. Для фінансування реставраційних робіт по будівлі по вул. Польській, 20а у м. Одеса з обласного бюджету розвитку в 2004 році управлінню було відкрито реєстраційний рахунок №2167 в ГУДКУ в Одеській області м. Одеси, МФО 828011. Додатково в 2006 році фінансування з обласного бюджету розвитку по спеціальному фонду здійснювалося по реєстраційному рахунку №4378 в ГУДКУ в Одеській області м. Одеси, МФО 828011. У зв'язку з тим, що фінансовий 2004 рік закінчився, а роботи на об'єкті не були виконані в термін, передбачений п.4.1 Договору (грудень 2004 р.), здійснити фінансування по зазначеному договору в повному обсязі у 2004 році було неможливо. 12.12.2005р. господарський суд Одеської області прийняв рішення по справі № 25/78-05-2708, яким задовольнив позовну заяву ТОВ "Мета-консалтинг" про стягнення з управління охорони об'єктів культурної спадщини облдержадміністрації на користь позивача 10 755 916 грн. 67 коп. заборгованості та 1700 грн. державного мита за виконані реставраційні роботи на будівлі по вул. Польській, 20а у м. Одеса. 16.06.2006р. державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби О.О. Олефір постановою № 156/12 відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню наказу господарського суду Одеської області від 03.04.2006 р. № 25/78-05-2708. Враховуючи, що Управління охорони об'єктів культурної спадщини облдержадміністрації є бюджетною установою і власних коштів не має, а фінансування ремонтно-реставраційних робіт на пам'ятках здійснюється за рахунок коштів бюджету розвитку обласного бюджету, управління листом від 10.11.2006р. № 7474 звернулося до Одеського головного фінансового управління облдержадміністрації з проханням виділити кошти у сумі 10757734,67 грн. по КЕКВ 2144 для виконання наказу господарського суду Одеської області від 03.04.2006р. та рішення господарського суду Одеської області від 12.12.2005р. по справі № 25/78-05-2708. 24.01.2007р. Управління охорони об'єктів культурної спадщини облдержадміністрації отримало постанову відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України № 102/3 про перевірку виконавчого провадження від 18.01.2007р., якою управлінню поновлено до 31.01.2007р. строк для добровільного виконання наказу господарського суду Одеської області від 03.04.2006р. №25/78-05-2708. Відсутність коштів на відповідних рахунках управління унеможливлює виконання в строк до 31.01.2007р. вимог постанови відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 18.01.2007р. № 102/3. У зв'язку з цим, з метою добровільного виконання наказу господарського суду Одеської області  від 03.04.2006р. № 25/78-05-2708, управління листом від 30.01.2007р. №01/03-01-441 звернулося до голови обласної державної адміністрації з проханням вирішити питання щодо виділення йому коштів для сплати на користь ТОВ "Мета-Консалтинг" за виконані реставраційні роботи на будівлі по вул. Польській, 20а у м. Одеса. 30.01.2007 р., в порядку ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження", управління звернулось до державного виконавця О.О. Олефір з заявою, в якій просило його звернутися до господарського суду Одеської області з заявою про відстрочку виконання наказу від 03.04.2006 р. №25/78-05-2708, у зв'язку з важким фінансовим станом управління. Одночасно управління, в порядку ст. 121 ГПК України, звернулось до господарського суду Одеської області з заявою про відстрочку виконання рішення від 12.12.2005 р. по справі №25/78-05-2708. 12.02.2007 р. управління листом №03/08-752 звернулось до голови обласної ради з проханням розглянути на черговій сесії обласної ради питання щодо виділення йому у 2007 році з бюджету розвитку обласного бюджету 10757734,67 грн. для сплати на користь ТОВ „Мета-Консалтинг”. 13.02.2007р. ухвалою господарського суду Одеської області по справі №25/78-05-2708 виконання рішення господарського суду Одеської області від 12.12.2005р.  відстрочено строком до 02.04.2007 р.. 12.02.2007 р. управління  отримало копію постанови державного виконавця  О.О. Олефір від 07.02.2007 р. про арешт коштів боржника. Постановою накладено арешт на грошові кошти Управління охорони об'єктів культурної спадщини облдержадміністрації, розміщені на розрахункових рахунках в ГУДКУ в Одеській області, в тому числі: КПК 2701090 рахунок № 0066; КПК 7851010 рахунок № 0066; КПК 7851010 рахунок № 0066. Рахунок № 0066 в ГУДКУ в Одеській області було відкрито управлінню виключно для надходження коштів з державного бюджету, що виділяються Міністерством будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України на ремонт та реставрацію пам'яток архітектури національного значення - Аккерманської фортеці у м. Білгород-Дністровський та Свято-Покровського собору в м. Ізмаїл, згідно з договором від 08.05.2006 р. № 16/5.15-10 на делегування  функції щодо розміщення державного замовлення та укладання державних контрактів на 2006 рік, укладеним між Мінбудом України та управлінням, відповідно до Закону України „Про державне замовлення пріоритетних державних потреб”, постанови Кабінету Міністрів України від 19.04.2006 р. № 518 „Про державне замовлення на закупівлю товарів, виконання робіт, надання послуг для державних потреб у 2006 році” та наказу Мінбуду України від 20.04.2006 р. № 132 „Про організацію робіт із реставрації пам'яток містобудування та архітектури у 2006 році”. Враховуючи, що, відповідно до п.3 ч.1 ст. 7 Бюджетного кодексу України, держава коштами державного бюджету не несе відповідальності за бюджетні зобов'язання органів місцевого самоврядування, примусове стягнення коштів державного бюджету (Мінбуда України) по зобов'язанням обласного бюджету (управління) перед ТОВ "Мета-Консалтинг" не відповідає нормам чинного законодавства України. На рахунках №0066 та №0066 розміщені кошти державного бюджету, призначенням яких є здійснення виконавчої влади в Одеській області (розрахунки по ПДВ, утримання апарату управління, сплата послуг зв'язку та транспорту, інших комунальних послуг, послуг по обслуговуванню оргтехніки). Накладений, з порушенням вимог законодавства, арешт на кошти Мінбуда України, перераховані на рахунок управління, не дозволяє профінансувати невідкладні заходи із забезпечення збереження унікальних історико-архітектурних пам'яток та освоїти до кінця 2006 року видатки з державного бюджету на виконання цільових державних програм: Комплексної програми реставрації та використання Аккерманської фортеці у м. Білгород-Дністровський (постанова Кабінету Міністрів України від 21.01.2004р. № 57) та Програми комплексного розвитку Українського Придунав'я на 2004-2010 роки (постанова Кабінету Міністрів України від 31.03.2004р. № 428). Головне управління державного казначейства України в Одеській області платіжні доручення по здійсненню перерахувань до державного бюджету ПДВ, термін сплати яких до 28.02.2007 р., не приймає, у зв'язку з тим, що ПДВ не відноситься до переліку захищених статей видатків Державного бюджету України на 2007 рік. Управління не має можливості своєчасно сплатити ПДВ, згідно з Законом України „Про податок на додану вартість”. Відповідно до вимог ст. 16 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників перед бюджетними цільовими фондами”, нарахування пені розпочинається від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов'язання, визначеного ст. 4 цього Закону. Статтею 17 Закону визначено, що за порушення податкового законодавства на платника податків контролюючим органом накладаються відповідні штрафні санкції. Цими ж статтями Закону визначені випадки, коли до платників податків не застосовуються штрафні санкції та не нараховується пеня за несвоєчасну сплату податкових зобов'язань, але випадків, пов'язаних з накладенням арешту на рахунки платників, дані норми Закону не передбачають. Таким чином, до управління можуть бути вжиті адміністративні та штрафні санкції. При таких обставинах, на думку скаржника, постанова від 07.02.2007 р. є недійсною, так такою, яка прийнята у порушення вимог законодавства про виконавче провадження (а.с. 120-124, т.12).

Ухвалою господарського суду  Одеської  області  від 05.03.2007 р. (суддя Малярчук І.А.)  задоволено скаргу Управління охорони об’єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації, а саме, визнано недійсною постанову держвиконавця  відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України про арешт коштів боржника від 07.02.2007 р. (а.с. 135-137, т.12), оскільки преамбулою Закону України „Про виконавче провадження” визначено, що цей Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що, відповідно до Закону, підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку. Відповідно до п.1 ч.2, п.6 ч.3 ст. 5 Закону України „Про виконавче провадження”, державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом. Державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право накладати арешт на грошові кошти та інші цінності боржника, в тому числі на кошти, які знаходяться на рахунках та вкладах в установах банків, інших кредитних установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей. Згідно ч.ч.2,4 ст. 50 Закону України „Про виконавче провадження”, стягнення за виконавчими документами, в першу чергу, звертається на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, в тому числі кошти на рахунках та вкладах боржника в установах банків та інших кредитних організаціях, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів. За наявності даних про кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах та на зберіганні в банках чи інших кредитних організаціях, на них накладається арешт. В оскаржуваній постанові відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України про арешт коштів боржника від 07.02.2007 р. державний виконавець підставою накладення арешту на кошти боржника вбачає інформацію, надану податковими органами, про наявність у боржника розрахункових рахунків в Головному управлінні Державного казначейства України в Одеській області. Таким чином, за відсутності доказів наявності на рахунках боржника коштів, лише за наявності інформації, наданої податковими органами, про наявність у боржника розрахункових рахунків, державним виконавцем, всупереч вимог ст. 50 Закону України „Про виконавче провадження”, без достатніх, на думку суду першої інстанції, підстав накладено арешт на розрахункові рахунки Управління охорони об'єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації в Головному управлінні Державного казначейства України в Одеській області.

Не погоджуючись зі вказаною ухвалою, 27.03.2007 р. Департамент ДВС Міністерства юстиції України звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні скарги, з тих підстав, що справу розглянуто судом за відсутності сторони у справі, не повідомленої належним чином про місце засідання суду, що, відповідно до п.2 ч.3 ст. 104 ГПК України, є підставою для скасування судового рішення. Відповідно до ч.2 ст. 121-2 ГПК України, скарги на дії органів ДВС розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. Однак, в порушення вказаних вимог, суб'єкт оскарження не був належним чином повідомлений про місце та час судового засідання - на адресу Департаменту ДВС ухвала про призначення справи не надходила. Вказане позбавило Департамент права на участь у судовому засіданні, надання своїх пояснень чи заперечень. ГПК України визначає необхідність залучення до участі у справі органу виконання судових рішень. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання рішень в Україні покладається на ДВС. Перелік органів ДВС визначено ст. 3 Закону України "Про державну виконавчу службу", зокрема, до таких органів віднесено: Департамент ДВС Міністерства юстиції України; відділи ДВС Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в АРК, обласних, Київського та Севастопольського міських управліннях юстиції; районні, міські (міст обласного значення), районні в містах відділи ДВС відповідних управлінь юстиції. Таким чином, Закон не відносить відділи чи інші структурні підрозділи Департаменту ДВС до органів ДВС, що виключає можливість участі таких відділів у розгляді справи в порядку, встановленому ст. 121-2 ГПК України. За змістом ст.ст. 1,12,18,21 ГПК України, у господарському процесі можуть приймати участь виключно юридичні особи. Судом було залучено до участі у справі відділ примусового виконання рішень Департаменту ДВС, який не є юридичною особою та не є самостійним органом виконання судових рішень. Таким чином, судом суттєво порушено вимоги ст. 121-2 ГПК України, що призвело до прийняття невірного рішення. Згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 р. № 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби і звернень учасників виконавчого провадження", у разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, які виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, до заяв (скарг, подань) учасників виконавчого провадження мають застосовуватися положення ГПК, якими врегульовано аналогічні питання, зокрема, ст.ст. 2,18,21,22,26,29,31,41,42,64, розділів XI, XII, XII-1 ГПК тощо. Таким чином, при оскарженні дій органу ДВС копія скарги має бути надіслана сторонам та органу ДВС, чиї дії оскаржуються. На адресу Департаменту ДВС копія скарги не надходила, що позбавило можливості надання Департаментом ДВС своїх пояснень чи заперечень, підготовки та надання до суду відзиву на заявлені вимоги. Судом порушено норми матеріального та процесуального права, які призвели до прийняття невірного рішення, неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, що, відповідно до п.4 ч.1 ст. 104 ГПК України, є підставою для скасування рішення. В якості обґрунтування рішення про задоволення скарги, суд зробив посилання на положення ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" та зазначив про відсутність у державного виконавця відомостей про наявність коштів на рахунках, з чого суд зробив висновок про неможливість накладення арешту. Такий висновок суд зробив з огляду на викладене у встановлюючий частині постанови. Суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, що, відповідно до п.1 ч.1 ст. 104 ГПК України, є підставою для скасування судового рішення. Відповідно до ч.4 ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження", за наявності даних про кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах та на зберіганні в банках чи інших кредитних установах, на них накладається арешт. Однак, Закон не встановлює обов'язку державного виконавця вказувати у постанові про арешт дані стосовно наявності коштів на рахунку боржника. Додатком 36 до п.5.1.3. Інструкції про проведення виконавчих дій встановлено форму постанови про арешт коштів боржника, а також вимоги щодо її заповнення. Так, зокрема, у встановлюючий частині постанови має бути вказано обставини, визначені в ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження", зокрема, щодо невиконання документа в установлений державним виконавцем строк, наявність інформації про рахунки боржника в банку та джерело отримання такої інформації. Вказаний додаток не передбачає вказівку у виконавчому документі іншої інформації. Визначені додатком дані містились у постанові про арешт коштів боржника від 07.02.2007 р., підстави для скасування постанови були відсутніми. Вказана постанова відповідала вимогам ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" та Інструкції про проведення виконавчих дій. 05.02.2007 р. до Департаменту надійшла заява Управління, до якої було додано копію довідки про залишки коштів загального та спеціального фондів державного або місцевих бюджетів на реєстраційних (спеціальних реєстраційних) рахунках. При цьому, в довідці зазначено про наявність на рахунку боржника 2500 грн.. Враховуючи ч.1 ст. 3 ЗУ „Про платіжні системи та переказ коштів в Україні”, ст.ст. 192,1066 ЦК України, за наявності інформації про рахунки боржника, можна зробити висновок про наявність коштів на них. Відповідно до п.8 Інструкції Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, за відсутності коштів на рахунку або їх недостатності, банк повинен облікувати постанову про арешт коштів на відповідному позабалансовому рахунку до повного накопичення коштів. Отже, діюче законодавство передбачає накладення  арешту до моменту надходження коштів.

Розгляд апеляційної скарги було призначено на 29.05.2007 р., про що Департамент ДВС, сторони, прокурор та 3-я особа, згідно приписів ст. 98 ГПК України, були повідомлені належним чином. Однак, представник 3-ї особи у судове засідання 29.05.2007 р. не з’явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду скарги не надав і судова колегія, враховуючи думку представників учасників процесу, вирішила розглянути її за його відсутністю.

Оскільки представники Департаменту ДВС, сторін та прокурора не заявили клопотань про технічну фіксацію судового засідання, така фіксація, відповідно до ст. 81-1 ГПК України, не здійснювалась, але вівся протокол судового засідання.

Представник відповідача надав суду письмові пояснення, в яких просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Представник скаржника (Департаменту ДВС Міністерства юстиції України) в усних поясненнях наданих апеляційному суду підтримав скаргу і просив її задовольнити на  викладених у ній підставах.

Представник позивача в усних поясненнях наданих апеляційному суду підтримав скаргу і просив її задовольнити на  викладених у ній підставах.

Представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити ухвалу без змін.

Представник прокуратури Одеської області в усних поясненнях наданих апеляційному суду просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

За згодою представників Департаменту ДВС, сторін та прокурора, згідно ст. 85 ГПК України, в судовому засіданні оголошувались лише вступна та резолютивна частини судової постанови.

Заслухавши усні пояснення  представників Департаменту ДВС, сторін та прокурора, ознайомившись з доводами апеляційної скарги та запереченнями на неї, дослідивши обставини  і матеріали  справи,  в тому числі наявні у них докази,  відповідність викладеним  в ухвалі висновкам і доказам, а також перевіривши додержання та правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, судова колегія дійшла до висновку, що   апеляційна скарга   підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до приписів ст. 121-2 ГПК України, скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, щодо виконання рішень, ухвал та постанов господарських судів, розглядаються господарським судом в судовому засіданні, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник, прокурор та орган виконання судових рішень.

Відповідно до п.п.3.5.1. Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої  наказом Голови Вищого господарського суду України  10.12.2002  N 75, ухвала   про   порушення   провадження   у   справі  і призначення її до розгляду службою діловодства в день  її  прийняття направляється  всім учасникам процесу з повідомленням про вручення. Повідомлення з  відміткою  про  вручення  ухвали   адресатові залучаються до матеріалів справи. Факт неодержання  ухвали  адресатом  засвідчується   поштовим повідомленням встановленого   зразка,   яке  разом  з  не отриманою ухвалою та конвертом оперативно  передається  службою  діловодства судді для ознайомлення та залучення до справи.

Виходячи з вищезазначених норм, а також судової практики Верховного суду України та Вищого господарського суду України, сторона вважається повідомленою належним чином, якщо  ухвали про призначення справи до розгляду або про відкладення розгляду справи були направлені стороні рекомендаційною поштою і якщо в матеріалах справи наявні повідомлення поштового відділення про вручення цих ухвал відповідній стороні. Якщо в матеріалах справи відсутні такі данні і сторона не приймала участь у розгляді справи та не визнає факту отримання таких ухвал, слід вважати, що цю сторону не було повідомлено належним чином про час і місце розгляду справи.

В матеріалах цієї  справи відсутні  докази, а саме поштові повідомлення, того, що місцевий суд  направляв  всім учасникам процесу та Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (дії якого оскаржувались відповідачем) рекомендаційною поштою ухвали про призначення скарги до розгляду та про відкладення її розгляду і що ці ухвали отримувались Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, тобто докази того, що цей департамент належним чином повідомлявся про розгляд справи.

З матеріалів справи вбачається, що Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не приймав участь у розгляді справи. У скарзі Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України  заперечує  факт отримання ним цих ухвал.

В протоколі судового засідання від 05.03.2007р. (коли приймалась оскаржена ухвала) взагалі не зазначені данні  про те, що Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України є учасником розгляду скарги та не зазначено чи  приймав (або не приймав) його представник участь в цьому судовому засіданні. Крім того, в оскаржуваній ухвалі зазначено, що в судове засідання не з’явився представник відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС, тоді як у скарзі в якості особи чиї дії оскаржуються зазначено  Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України,  а не відділ.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку, що зазначений у скарзі суб’єкт оскарження  -  Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України  не був повідомлений належним чином  місцевим судом про призначення та відкладення розгляду скарги.

Відповідно  до ст. 104 ГПК України, порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого суду, якщо справу розглянуто господарським судом за відсутністю будь-якої із сторін, не повідомленої належним чином про місце засідання суду.

Враховуючи вищезазначені обставини та норми права, ухвала місцевого господарського  суду від 05.03.2007р. з цієї справи  підлягає  безумовному  скасуванню, у зв’язку з порушенням ним норм процесуального права.

Оцінюючи доводи   відповідача, викладені у скарзі від 14.02.2007р. вих. №01/06-01-857 на дії Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, яка надійшла до господарського суду 15.02.2007р. вх.№3821 (а.с. 110-114), судова колегія встановила наступне.

Відповідач (боржник)   просить визнати недійсною, прийняту державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби О.О. Олефір, постанову про арешт коштів боржника від 07.02.2007 р. з огляду на таке.

Згідно ч.ч.2,4 ст. 50 Закону України „Про виконавче провадження”, стягнення за виконавчими документами, в першу чергу, звертається на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, в тому числі кошти на рахунках та вкладах боржника в установах банків та інших кредитних організаціях, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів. За наявності даних про кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах та на зберіганні в банках чи інших кредитних організаціях, на них накладається арешт. В оскаржуваній постанові відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України про арешт коштів боржника від 07.02.2007 р. державний виконавець підставою накладення арешту на кошти боржника вбачає інформацію, надану податковими органами, про наявність у боржника розрахункових рахунків в Головному управлінні Державного казначейства України в Одеській області. Таким чином, за відсутності доказів наявності на рахунках боржника коштів, лише за наявності інформації, наданої податковими органами, про наявність у боржника розрахункових рахунків, державним виконавцем, всупереч вимог ст. 50 Закону України „Про виконавче провадження”, без достатніх, на думку суду першої інстанції, підстав накладено арешт на розрахункові рахунки Управління охорони об'єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації в Головному управлінні Державного казначейства України в Одеській області. Крім того, зазначений арешт позбавляє його можливості здійснювати перерахування ПДВ, а також здійснювати забезпечення збереження унікальних історично - архітектурних  пам’яток та освоїти видатки з державного бюджету на використання цільових програм.

З матеріалів справи вбачається, що розрахункові рахунки, на які оскарженою постановою накладено арешт, мають різне цільове призначення, в тому числі таке, на яке послався скаржник, і не відкриті спеціально для погашення з них заборгованості відповідача перед позивачем.

Проте, така заборгованість існує і, відповідно до вимог чинного законодавства, її необхідно стягнути. Неналежне виконання відповідачем своїх зобов’язань за договором, небажання сплачувати в добровільному порядку заборгованість, тобто виконувати судове рішення, та відсутність в нього (відповідача) коштів спеціально виділених для цієї мети не можуть бути підставою для невиконання судового рішення.

За таких обставин, державна виконавча служба обґрунтовано, на підставі наданих їй чинним законодавством, в тому числі  Законом України  „Про виконавче провадження”,  повноважень, наклала арешт на всі відомі їй рахунки боржника в межах суми боргу.

Посилання відповідача у скарзі та місцевого суду в ухвалі на те, що державна виконавча служба, у порушення приписів Закону України  „Про виконавче провадження”, не перевірила реальну наявність коштів на цих рахунках, а лише обмежилась встановленням факту існування рахунків, на підставі інформації, наданої їй податковим органом, не можуть бути підставою для скасування оскарженої постанови, з огляду на таке.

По-перше, Закон „Про виконавче провадження” не встановлює обов’язку державної виконавчої служби зазначати у постанові про накладення арешту даних щодо наявності на рахунках грошових коштів і, відповідно, в оскаржуваній постанові такі дані не зазначені.

По-друге, відповідно до додатку 36 до п.п.5.1.3 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України N 74/5 від 15.12.99р. (з наступними змінами та доповненнями), зареєстрованої цим Міністерством 15 грудня 1999 р. за N 865/4158, у постанові про накладення арешту  необхідно  зазначати лише наявність інформації про рахунки боржника в банку та джерело отримання такої інформації, що державною виконавчою службою в цьому випадку і було зроблено.

Проаналізувавши вищевикладені фактичні обставини та наявні у матеріалах справи докази, судова колегія дійшла висновку, що при здійсненні державною виконавчою  службою  цих виконавчих дій, а саме винесенні постанови про накладення арешту на грошові кошти боржника від 07.02.2007р., не було порушено  вимог та приписів чинного законодавства, в тому числі Закону України  „Про виконавче провадження”, та не порушено будь-яких прав боржника (скаржника на ці дії), і що виконавча служба діяла відповідно до вимог вищезазначеного Закону та посадових інструкцій.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що скарга боржника про визнання недійсною постанови державної виконавчої служби  від 07.02.2007р. не обґрунтована та не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала місцевого суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні скарги боржника (відповідача) на дії державної виконавчої служби.

Керуючись Законом України „Про виконавче провадження”, Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженою наказом Міністерства Юстиції України N 74/5 від 15.12.99р. (зі змінами та доповненнями), ст.ст. 99,101-106 та 121-2  ГПК  України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

1) Апеляційну скаргу  Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, м. Київ на ухвалу господарського суду Одеської області від 05.03.2007 р. у справі №25/78-05-2708 - задовольнити.

2) Ухвалу господарського суду Одеської області від 05.03.2007 р. у справі №25/78-05-2708,  винесену в порядку ст. 121-2 ГПК України за скаргою Управління охорони об’єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації, м. Одеса на дії Департаменту ДВС Міністерства юстиції України –скасувати.

3) Скаргу  Управління охорони об’єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації  від 14.02.2007 р. за вих. №01/06-01-857 (надійшла до господарського суду 15.02.2007 р. за вх. №3821)  на дії Департаменту Державної виконавчої служби  Міністерства юстиції України, м. Київ (в порядку ст. 121-2 ГПК України), а саме про визнання недійсною постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України про арешт коштів боржника від 07.02.2007 р., у справі №25/78-05-2708 за позовом ТОВ „Мета - Консалтинг”, м. Одеса до Управління охорони об’єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації, м. Одеса, 3-я особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, з боку відповідача – Одеське головне фінансове управління  Одеської  обласної державної адміністрації, м. Одеса, за участю Прокуратури Одеської області, м. Одеса, про  стягнення 10755916,67 грн. - визнати необґрунтованою та залишити без задоволення.

Постанова, згідно ст. 105 ГПК України, набуває законної сили з дня її оголошення і може бути оскаржена  у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий:                                                                                 Мирошниченко М. А.

Судді:                                                                                                Бєляновський В. В.

Шевченко В. В.