ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

20.03.2007
Справа №2-19/1249-2007А

За позовом – ТОВ “Промфес”, м. Феодосія.

До відповідача – УправлінняПФУ в м. Феодосії, м. Феодосія.

Про визнання недійсною вимоги про сплату боргу.

Суддя Мокрушин В.І.

Секретар Сидельова І.І.

П Р Е Д С Т А В Н И К И :

Від позивача – Зонтов А.І., ю/к, довіреність № 43 від 08.04.2005 р.

Від відповідача  – Литвиненко Т.В., зав. юр. сектором, довіреність № 5018/09-5 від 18.10.2006 р.

Суть спору:

Позивач звернувся до Господарського суду Автономної Республіки Крим з адміністративним позовом про визнання недійсною вимоги про сплату боргу. Позовні вимоги мотивовані тим, що дії відповідача не відповідають фактичним обставинам та діючому законодавству.

Відповідач надав відзив на позов, згідно якому позовних вимог не визнав, просив у задоволенні позову відмовити.

Справа слухалася у відповідності до положень Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями).

Представники позивача та відповідача відмовились від послуг перекладача.

Відповідно до ст.9, 10 Конституції України, ст.9 Європейської хартії регіональних мов (ратифікована Законом України від 15.05.2003 року № 802), ст.3 Декларації прав національностей України (від 01.11.1991 року № 1771), ст.10 Закону України «Про судоустрій» (від 07.02.2002 року № 3018), ст.18 Закону України «Про мови» (від 28.10.1989 року № 8312), ст.10, 12 Конституції Автономної Республіки Крим (Закон України від 23.12.1998 року № 350), ст.15 Кодексу адміністративного судочинства України та клопотанням представників позивача та відповідача втни давали пояснення по справі на російській мові.

Відповідно до ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями), п.2-1 Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася.

Відповідно до ст.130 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями) перед початком слухання справи представникам сторін були вручені пам’ятки про права та обов’язки сторін.

Розглянув матеріали справи,  суд –

В С Т А Н О В И В :

21 серпня 2006 р. Управлінням ПФУ в м. Феодосії, м. Феодосія було проведено перевірку своєчасності, достовірності, повноти перерахування страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування, достовірності відомостей, наданих в систему персоніфікованого обліку відомостей по ТОВ “Промфес”, м. Феодосія та складено акт № 81 від 21.08.2006 р. (а.с.9-13).

На підставі акту перевірки було прийнято вимогу про сплату боргу  № Ю-1478 від 21.08.2006 р. на суму 76866,49 грн. та прийняті рішення про застосування фінансових санкцій № 994 від 20.09.2006 р. на суму 18062,93 грн.; рішення № 995 від 20.09.2006 р. на суму 542,27 грн.; № 996 від 20.09.2006 р. на суму 34718,66 грн. (а.с.14-17).

Згідно із ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Відповідно до п.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача – орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Позивач звернувся до суду із позовом та просить визнати недійсною вимогу про сплату боргу. Позовні вимоги мотивовані тим, що дії відповідача не відповідають фактичним обставинам та діючому законодавству.

Відповідач надав відзив на позов, позовних вимог не визнав, просив у задоволенні позову відмовити.

Згідно п.п.4 п.9 ст.106 Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” (від 09.07.2003 р. № 1058 із змінами та доповненнями) виконавчі органи Пенсійного фонду України застосовують до страхувальників фінансові санкції за донарахування територіальним органом Пенсійного фонду або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків накладається штраф.

Законом України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” (від 09.07.2003 р. № 1058 із змінами та доповненнями) визначається перелік осіб, які підлягають загальнообов’язковому державному пенсійному страхуванню; платники страхових внесків, їх права і обов’язки, порядок нарахування, обчислення і сплати страхових внесків, стягування заборгованості по цих внесках. Загальнообов’язкове державне пенсійне страхування – це система прав, обов’язків і гарантій, що передбачає надання соціального захисту, який включає матеріальне забезпечення громадян у старості і в інших випадках, передбачених законом, за рахунок коштів Пенсійного фонду України, формування шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим органом, громадянами, а також бюджетних і інших джерел, передбачених законом.

Відповідно до пункту 15 Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” до приведення законодавства України у відповідальність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно положень Указу президента України “Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва” (від 03.07.1998 р. № 727/98 із змінами та доповненнями)  про перерахування 42 % від суми єдиного податку до Пенсійного фонду України, то до теперішнього часу не винесені відповідні зміни в цей Указ та суми, що поступають від органів Державного казначейства України враховуються в рахунок сплати страхових внесків, нарахованих страхувальником згідно пункту 1 ст. 19 Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” (від 09.07.2003 р. № 1058 із змінами та доповненнями).

Закон України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” (від 09.07.2003 р. № 1058 із змінами та доповненнями) має спеціальні норми щодо визначення осіб, які є страхувальниками, а саме п. 1 ст. 14 – страхувальниками є роботодавці, у тому числі юридичні і фізичні особи – суб’єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування ( фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбання спеціального торгового патенту).

Указ Президента України “Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва”(від 03.07.1998 р. № 727/98 із змінами та доповненнями) розроблений для використовування у сфері оподаткування, а оскільки страхові внески в ПФУ виключені з системи оподаткування, а в вищезгаданий Указ Президента України включено збір на обов’язкове державне пенсійне страхування, то сплата єдиного податку  не звільняє його платника від сплати страхових внесків в Пенсійний фонд України.

Таким чином, рішення Управління ПФУ в м. Феодосії про застосування фінансових санкцій до відповідача та вимога про сплату боргу від 21.08.2006. № Ю-1478 прийняті відповідно до чинного законодавства.

З урахуванням викладеного суд у задоволенні адміністративного позову відмовляє.

На підставі викладеного та керуючись ст.17,  18, 70, 76, 86, 112, 136, 162 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями), суд

П О С Т А Н О В И В :

·          У задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена у апеляційному порядку відповідно до ст.185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова проголошена у судовому засіданні 20.03.2007 року у 11 год. 30 хв.

У судовому засіданні проголошена вступна та резолютивна частина рішення.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Мокрушин В.І.