ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2007 р.
№ 20-12/105

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

головуючого:
Першикова Є.В.,

суддів:
Савенко Г.В.,

Ходаківської І.П.,

розглянувши

касаційну скаргу
державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Севастополя (далі ДПІ у Ленінському районі)

на постанову
Севастопольського апеляційного господарського суду

від
09.11.05

у справі
№ 20-12/105

господарського суду
міста Севастополя

за позовом
товариства з обмеженою відповідальністю “Кримсплав” (далі Товариство)

до
ДПІ у Ленінському районі

про
визнання недійсними податкових повідомлень-рішень

В засіданнях взяли участь представники:

- позивача:
не з'явились;

- відповідача:
Істягіна Н.М. (за дов. № 10-004/212 від 27.04.06)
- у судовому засіданні 10.05.07;
Істягіна Н.М. (за дов. № 10-004/255 від 21.05.07)
- у судовому засіданні 24.05.07.

Ухвалою від 16.04.07 колегії суддів Вищого господарського суду України у складі: головуючий –Першиков Є.В., судді –Савенко Г.В., Данилова Т.Б., касаційна скарга ДПІ у Ленінському районі

№ 23292/10/106 від 09.12.05 була прийняті до провадження та призначена до розгляду на 10.05.07, без початку перегляду справи по суті.

У зв'язку з неявкою представника Товариства у судове засідання, ухвалою від 10.05.07 розгляд справи було відкладено на 24.05.07.

Вказані ухвали суду були направлені сторонам у справі в установленому порядку, документів які б свідчили про їх неотримання сторонами у справі до Вищого господарського суду України не надходило, отже усіх учасників судового процесу відповідно до ст. 1114 Господарського процесуального кодексу України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

На день розгляду справи у судовому засіданні 24.05.07 будь-яких письмових заяв та клопотань від учасників судового процесу щодо відкладення розгляду справи до суду не надходило.

У судове засідання 24.05.07 представники Товариства не з’явились.

Враховуючи, що ухвалою про призначення справи до розгляду учасників судового процесу було попереджено, що неявка без поважних причин у судове засідання не тягне за собою перенесення розгляду справи на інші строки, а від Товариства повідомлень щодо неможливості участі у судовому засіданні 24.05.07 до колегії суддів Вищого господарського суду України не надходило, справа розглядалась за наявними матеріалами справи за участі представника ДПІ у Ленінському районі.

У зв‘язку з виходом судді Ходаківської І.П. з відпустки, справа розглядається по суті колегією суддів Вищого господарського суду України у складі: головуючий –Першиков Є.В., судді –Савенко Г.В., Ходаківська І.П., утвореному розпорядженням заступника Голови Вищого господарського суду України від 09.04.04.

Про вказані обставини представника ДПІ у Ленінському районі було повідомлено на початку судового засіданні 24.05.07. Відводів складу колегії суддів не заявлено.

За згодою представника ДПІ у Ленінському районі, відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 1115 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 24.05.07 було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови Вищого господарського суду України.

Правовий аналіз матеріалів справи свідчить, що у березні 2005 року Товариство звернулось до господарського суду міста Севастополя з позовом до ДПІ у Ленінському районі про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень.

Позовні вимоги мотивовані положеннями ст.ст. 6, 7 Закону України "Про податок на додану вартість" та ст. 5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами".

Рішенням від 14.04.05 господарського суду міста Севастополя (суддя Харченко І.А.) позовні вимоги Товариства задоволено частково.

Податкове повідомлення-рішення № 0/3 від 17.12.04 про завищення бюджетного відшкодування у сумі 2 295 083,21 грн., визнано недійсним. У визнанні недійсними податкових повідомлень-рішень

№ 0/23-4 від 03.08.04 та № /2 від 12.10.04, відмовлено. З ДПІ у Ленінському районі на користь Товариства стягнуто судові витрати.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що Товариство надало до податкового органу необхідні, встановлені законом документи (податкові декларації), факт експорту товару підтверджується належним чином оформленими митними деклараціями, а тому Товариство правомірно заявило бюджетне та експортне відшкодування.

При винесенні вказаного рішення суд першої інстанції керувався

ст.ст. 6, 7 Закону України "Про податок на додану вартість" та ст.ст. 49, 77, 82-85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України.

Постановою 09.11.05 Севастопольського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючого –Градової О.Г., суддів –Дугаренко О.В., Фенько Т.П.) апеляційну скаргу ДПІ у Ленінському районі залишено без задоволення, а рішення від 14.04.05 господарського суду міста Севастополя –без змін.

Постанова апеляційного суду винесена на підставі ст.ст. 101, 105, п. 1 ст. 103 Господарського процесуального кодексу України.

Не погоджуючись з рішеннями попередніх судових інстанцій ДПІ у Ленінському районі звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення від 14.04.05 господарського суду міста Севастополя та постанову 09.11.05 Севастопольського апеляційного господарського суду скасувати, та прийняти по справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Товариству відмовити.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що при винесенні оскаржених судових актів було порушено норми матеріального та процесуального права, а саме: п. 1.8 ст. 1, п.п. 7.3.1 п. 7.3, п.п. 7.2.3 п. 7.2, п.п. 7.2.4 п. 7.2, п.п. 7.4.5 п. 7.4, п.п. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" та ст.ст. 32, 34, 43 Господарського процесуального кодексу України.

У своєму відзиві на касаційну скаргу Товариство щодо доводів скаржника заперечує, вважаючи їх безпідставними, у зв'язку з чим просить оскаржену постанову залишити без змін, а касаційну скаргу ДПІ у Ленінському районі –без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, відзив на касаційну скаргу, заслухавши пояснення представника ДПІ у Ленінському районі, суддю-доповідача по справі, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що згідно п. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції (далі адміністративна справа) –переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до п.п. 5, 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів підсудні їм справи вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні загальні суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України; адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з визначенням термінів, що дається у ст. 3 цього Кодексу:

справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень;

суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

В силу п. 1 ч. 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Предметом позову в даній справі є визнання недійсними податкових повідомлень-рішень про зменшенню бюджетного відшкодування по податку на додану вартість.

Розглядаючи спір суди керувались приписами ст.ст. 6, 7 Закону України "Про податок на додану вартість". Судом першої інстанції позов у даній справі розглянуто за правилами Господарського процесуального кодексу України, оскільки рішення суду було винесено до набрання чинності Кодексом адміністративного судочинства України. Водночас, судом апеляційної інстанції справу було переглянуто також в порядку господарського судочинства, вже після вступу в дію Кодексу адміністративного судочинства України.

Однак спір в даній справі виник у зв’язку з адміністративними, а не господарськими відносинами.

Із змісту ст. 4 ч. 1, ст.ст. 42, 43, 52, ст. 19 ч. 5 Господарського кодексу України вбачається, що господарські правовідносини виникають на підставі вільного волевиявлення господарюючих суб’єктів.

Підвідомчість справ господарським судам визначено ст. 12 Господарського процесуального кодексу України.

В частині 1 п. 1 вказаної статті цього кодексу зазначено зокрема, що господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім спорів, що виникають, зокрема, із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів.

Згідно п.п. 1, 3 ст. 10 Закону України “Про державну податкову службу в Україні” від 04.12.90 № 509-XII, державні податкові інспекції в районах, містах без районного поділу, районах у містах, міжрайонні та об`єднані державні податкові інспекції здійснюють у межах своїх повноважень контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків та зборів (обов'язкових платежів) а також контролюють своєчасність подання платниками податків бухгалтерських звітів і балансів, податкових декларацій, розрахунків та інших документів, пов'язаних з обчисленням податків, інших платежів, а також перевіряють достовірність цих документів щодо правильності визначення об'єктів оподаткування і обчислення податків, інших платежів.

Отже, спір у даній справі стосується реалізації податковим органом своїх повноважень в організаційно-господарських відносинах, що встановлюються між цим органом та суб’єктами підприємницької діяльності, і пов’язані з його компетенцією щодо контролю за дотриманням останніми податкового законодавства. Зазначені контролюючі повноваження органів державної податкової служби України визначають їх статус у відносинах з підприємцями як владного суб’єкта, а останніх –як підпорядкованих суб’єктів. Відтак, вказані відносини є відносинами влади та підпорядкування (субординації) і за способом виникнення та регулятивним характером є адміністративними.

Таким чином, дана справа є справою адміністративної юрисдикції (адміністративною справою), оскільки податковий орган в даному випадку в розумінні п. 7 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України є суб'єктом владних повноважень.

Отже, аналіз суб'єктного складу та характеру правовідносин свідчить, що дана справа є справою адміністративної юрисдикції.

У відповідності з п. 7 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, після набрання чинності цим Кодексом заяви і скарги у справах, що виникають з адміністративно-правових відносин, а також апеляційні, касаційній скарги (подання) розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом.

В порушення цих вимог, переглядаючи справу на підставі вимог Господарського процесуального кодексу України після набрання чинності Кодексом адміністративного судочинства, суд апеляційної інстанцій не врахував, що дана справа належить до адміністративної юрисдикції.

Колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що судом апеляційної інстанцій при винесенні постанови наведеним правовим положенням юридичного аналізу в контексті спірних правовідносин надано не було, в той час, як у даному випадку необхідно було керуватися вказаними нормами в комплексі.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного суду України, викладених у пункті 1 Постанови від 29.12.76 № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Визначивши, що спір у даній справі носить адміністративний характер, Вищий господарський суд України звертає увагу, що спір у порушення вимог ст.ст. 1, 12 Господарського процесуального кодексу України розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку господарського судочинства після набрання чинності Кодексом адміністративного судочинства України, що унеможливлює здійснення касаційної перевірки даного судового рішення в порядку адміністративного судочинства.

З урахуванням наведеного, оскаржена постанова підлягає безумовному скасуванню згідно ст. 11110 Господарського процесуального кодексу України господарським судом касаційної інстанції, а справа –передачі до суду апеляційної інстанції для розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Під час розгляду справи апеляційному господарському суду слід взяти до уваги викладене в цій постанові, вжити всі передбачені законом засоби для всебічного, повного і об'єктивного встановлення обставин справи, прав і обов'язків сторін і в залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством вирішити спір.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11110 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Севастополя № 23292/10/106 від 09.12.05 задовольнити частково.

Постанову від 09.11.05 Севастопольського апеляційного господарського суду у справі № 20-12/105 господарського суду міста Севастополя скасувати, а справу направити на розгляд до суду апеляційної інстанції зі стадії порушення апеляційного провадження.

Головуючий
Є.Першиков

судді:
Г.Савенко

І.Ходаківська