ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД _________________________________________________________________________________________
А Н О В А ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
Справа
Колегія суддів Одеського апеляційного
господарського суду у складі:
судді:   Мирошниченко М. А.,
Суддів:    Бєляновського В. В., Шевченко В. В.,
позивача  - ОСОБА_1,
Сорочинський Г.П., Леочко Т.І. та Власюк Я.В.,
3-ї особи - ТОВ „Слияние”
3-ї особи - ВАТ „Морський
транспортний банк” -Скрябікова В.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Одеса апеляційну скаргу  ТОВ
„Евросеть Юг”, м. Одеса
на  рішення господарського суду Одеської області від 17.11.2006
у справі
СПД -фізичної особи -ОСОБА_1, м. Одеса
до ТОВ „Евросеть Юг”, м. Одеса
3-і особи, що не заявляють самостійних вимог на
предмет спору, на стороні позивача - ТОВ „Слияние”, м. Одеса та ВАТ „Морський
транспортний банк”, м. Іллічівськ
стягнення 1683641 грн.,
області пред'явлено позов до ТОВ „Евросеть Юг” про  стягнення з останнього в якості відшкодування
завданих реальних збитків 798 691,00 грн. та 124 950,00 грн., упущеної вигоди;
стягнення з ТОВ „Евросеть Юг” в якості відшкодування завданої моральної шкоди
760000 грн.. Третіми особами, що не заявляють самостійних вимог на предмет
спору, на стороні позивача, останній вказав ТОВ „Слияние” та ВАТ „Морський
транспортний банк” (а.с. 2-6). Свої
вимоги він мотивував наступним.
року у торгівельних павільйонах, що розташовані за адресою: м. Одеса, АДРЕСА_1
та належать позивачу на праві довірчої власності, згідно до договору Управління
майном НОМЕР_1., укладеного з власником приміщень - ТОВ „Слияние”, сталася
пожежа. У відповідності до ч.1 ст. 1037, управитель управляє майном відповідно
до умов договору. Згідно до умов вищеназваного договору управління майном,
позивач здійснює усі юридичні та фактичні дії, направлені на отримання прибутку
шляхом володіння, користування та розпорядження майном установника управління,
у тому числі здійснює усі необхідні дії, пов'язані з захистом прав та інтересів
установника. В наслідок пожежі було знищено усе майно торгівельного павільйону,
що входить до складу Торгівельного комплексу ТОВ „Слияние”, управителем якого є
позивач („міні ринок”, літера по плану - (г), відповідно до технічного паспорту
ТК ТОВ „Слияние”). На час пожежі позивачем здавалися в оренду вісім з десяти
приміщень торгівельного павільйону та в них велася підприємницька діяльність
відповідними суб'єктами. Тимчасово вільними від орендарів були лише приміщення
№ 9 та № 10.  Головним управлінням МНС
України в Одеській області, пожежними частинами якого проводилося гасіння
пожежі, за результатами події був складений Висновок відносно технічної причини
виникнення пожежі, яким встановлено, що причиною виникнення пожежі був
аварійний режим роботи електропроводки у Павільйоні № 8. Орендарем    торгового
приміщення   № 8   на
цей  час було  ТОВ „Евросеть Юг”, згідно до Договору оренди
№ НОМЕР_2, укладеного з позивачем. Не дивлячись на постійні неодноразові
попередження орендарів, у тому числі ТОВ „Евросеть Юг”, про правильне
використання електричної енергії, діями останніх, без узгодження з позивачем,
самостійно було демонтовано вентилятор та влаштовано рекламне освітлення у
кількості 5-ти нічних електроосвітлювачів рекламного щиту над входом до
приміщення № 8, де й знаходився очаг возгорання, згідно до висновку МНС.
Свідками початку пожежі, які намагалися зупинити возгорання у павільйоні №8 ТОВ
„Евросеть Юг”, стали робітники інших приміщень Торгового комплексу ТОВ
„Слияние”. Згоди на влаштування освітлення на фасаді приміщення та збільшення
потужності електровикористання ТОВ „Евросеть Юг” не тільки не отримало, а й
було попереджено про відповідальність за свої дії, відповідно до договору
оренди. Таким чином, дії ТОВ „Евросеть Юг” свідчать про навмисне порушення умов
використання приміщення та правил експлуатації електромереж наймодавця, що
призвело до знищення не тільки об'єкту оренди, а усього майна торгівельного
павільйону. На час звернення з позовом усе майно повністю знищено пожаром та
його фізичне відновлення або усунення погіршень не можливо взагалі. Позивачем,
наймодавцем знищеного майна, було запропоновано ТОВ „Евросеть Юг” відшкодувати
спричиненні збитки. У добровільному відшкодуванні завданих збитків відповідачем
було відмовлено. Правопорушення, що мали місце з боку відповідача, завдали
наступних збитків.  ОСОБА_2.,  що  є
засновником  ТОВ  „Слияние”, як фізичною особою, згідно до
кредитного договору, укладеного з ВАТ «МТБ», були отримані позикові кошти, в
тому числі, 505 000 грн. з яких було використано на реконструкцію та вкладено в
капітальний ремонт торгових павільйонів, які були передані позивачу в
управління, згідно до договору управління майном, та знищені внаслідок пожежі.
Згідно до Звіту по незалежній оцінці вартості нежилих приміщень
"ІНФОРМАЦІЯ_1", літньої площадки та міні ринка ТОВ „Слияние” вартість
майна, а саме вартість міні ринку до реконструкції, складала 293 691 грн.. Звіт
був складений експертним агентством „Укрконсалт” та використаний з метою
отримання кредиту під заставу майна ТОВ „Слияние”. За вищезазначеним кредитним
договором, ТОВ „Слияние” виступило іпотекодавцем оціненого майна, для
забезпечення зобов'язань за договором. Висновком Головного управлінням МНС
України в Одеській області встановлено, що в результаті пожежі знищені усі
10-ть конструкцій торгівельних павільйонів, а також товар та Торгівельне
обладнання, що знаходилося у цих павільйонах на момент пожежі. Таким чином,
позивач поніс прямі збитки у розмірі 798 691,00 грн., що складаються з вартості
павільйонів до проведеної реконструкції за рахунок кредитних коштів та самих
коштів, які були вкладені в реконструкцію. Відповідно до умов договору оренди,
укладеного з ТОВ „Евросеть Юг”, а саме п.4.1.6., наймач повинен був
дотримуватися протипожежних вимог на об'єкті оренди. Крім того, виходячи з
п.4.2.1. договору оренди, наймач мав право лише з письмового дозволу проводити
переобладнання на об'єкті оренди та лише з дотриманням генерального розвитку
плану ринку. Але орендар, ТОВ „Евросеть Юг”, спростувало взагалі у своїй
діяльності ані необхідність дотримання протипожежних вимог, ні договірне, ні
нормативне погодження змін на об'єкті оренди, чим неодноразово порушувало умови
договору та правила пожежної безпеки, не дивлячись на попередження наймодавця.
Причинний зв'язок, насамперед, являє собою вплив, який різні обставини роблять
на настання неправомірних наслідків та який проявляється у тому, що деякі з них
створюють абстрактну можливість, інші - конкретну можливість, а треті -
дійсність результату. Якщо неправомірне поводження відіграє роль однієї тільки
абстрактної можливості, відповідальність виключається. Якщо ж воно викликало
конкретну можливість результату або тим більше перетворило результат з
можливого в дійсний, у наявності причинний зв'язок, достатній для притягнення
до відповідальності. Під конкретною розуміється така можливість, що
перетворюється в дійсність об'єктивно повторюваними в даній обстановці
обставинами. Звідси виходить те, що той, хто створив можливість, що за даних
умов об'єктивно повторюваними обставинами завжди перетворюється в дійсність,
міг і повинен був передбачати настання негативного результату. Таким чином,
відповідач створив не тільки конкретну можливість, але й свідомо діяв,
передбачаючи результат, який і виявився у завданих пожежею збитках позивача.
Все вищезазначене також підтверджене у Висновку Головного управлінням МНС
України в Одеській області про причини та наслідки пожежі. Доходи, які позивач
міг би реально одержати за звичайних обставин, якби його права не було
порушено, складають 124 950,00 грн., що містить в собі сукупну орендну плату,
яка мала бути заплачена орендарями 7-ми торгівельних приміщень (за виключенням
приміщення відповідача) в рахунок Орендодавця, відповідно до укладених з кожним
договором оренди до кінця їх строку. Але внаслідок вищевказаних протиправних
дій відповідача, що стали причиною пожежі та знищили майно, можливість
отримання доходу від здачі в оренду приміщень відсутня. Вищезазначена сума
розрахована на підставі даних бухгалтерського обліку СПД - ОСОБА_1, згідно до
укладених договорів оренди та відповідно до Порядку обліку пожеж та їх
наслідків, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня
2003 року №2030.          Внаслідок
пожежі, що сталася, крім збитків, позивачу було завдано також моральної шкоди.
Знищення майна стало причиною виникнення психотравматичних факторів, що
спричинили негативні емоції і переживання, а також привели до страждань
позивача, який втратив душевний спокій, багато часу витрачав на оформлення
відповідних документів, проведення експертизи тощо, і як негативний результат
вплинуло на реалізацію моїх ділових стосунків та намірів. Заподіяну моральну (немайнову)
шкоду позивач оцінює в 760 000 грн.. В обґрунтування свого позову позивач
послався на ст.ст. 41,55 Конституції України, ст.ст. 22,23,614,773,779,783 та
1167 ЦК України, Інформаційний Лист про судову практику по справах із
суперечок, пов'язаних з відшкодуванням збитків від 27.06.2003 р. №01-8/721
ВГСУ, ст.ст. 3,6 Основ законодавства України про охорону здоров'я від
19.11.1992 р. №2801-XII, п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від
31 березня 1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди”.
Ухвалою господарського суду Одеської області
від 30.10.2006 р. (а.с. 95) задоволено клопотання позивача про забезпечення
позову від 27.10.2006 р. (а.с. 93) та накладено арешт на грошову суму у розмірі
1683641,00 грн. на поточному рахунку ТОВ "Евросеть ЮГ"
суду уточнення позовних вимог (а.с. 99-100), в якому просив стягнути з ТОВ „Евросеть
Юг” в якості відшкодування завданих позивачу реальних збитків 798 691,00 грн.
та 124 950,00 грн. упущеної вигоди; в якості
відшкодування   завданої позивачу  моральної (немайнової) шкоди 760 000,00 грн.,
та додатково відзначив, що внаслідок пожежі, що сталася, крім збитків, позивачу
було завдано також значної нематеріальної шкоди, що виразилася в приниженні
його ділової репутації, як суб'єкта підприємницької діяльності. Позивач
намагається відновити знищений міні ринок, але внаслідок пожежі, орендарі
відмовилися подовжувати або переукладати з ним контракти на оренду майна,
мотивуючі це дуже великою ризикованістю можливого повторення пожежі. Таким
чином, становище репутації позивача, як надійного підприємця, підірвано.
Рішенням господарського суду Одеської  області
від 17.11.2006 р. (суддя Торчинська Л.О.) позов задоволено частково, а
саме стягнуто з ТОВ "Евросеть ЮГ"
на користь СПД - фізичної особи - ОСОБА_1: в якості  відшкодування
завданих  реальних  збитків
798 691,00 грн., в якості відшкодування упущеної вигоди 124 950,00 грн.,
в якості відшкодування завданої моральної шкоди
600 000,00 грн.,  сплачене
держмито у  сумі  16 853,00 грн. та витрати на ІТЗ судового
процесу у сумі 118,00 грн.; в решті позову відмовлено; ухвалу господарського
суду Одеської області від 30.10.2006 р. про забезпечення позову - скасовано
(а.с. 136-139). Таке рішення суд мотивував тим, що майно належне позивачу
знищено повністю, що підтверджується Висновком Головного управлінням МНС
України в Одеській області НОМЕР_3, яким також встановлено, що причиною пожежі,
яка сталася, було порушення правил користування електричною енергією та
аварійний режим роботи електропроводки у павільйоні №8, який орендував
відповідач. Також було зазначено, що у павільйоні №8 проводилось самостійне
підключення електропроводки до освітлення. Представник позивача пояснив, що
мали місце неодноразові попередження відповідача про належне користування
електроенергією, та зазначив, що переобладнання приміщення та підключення
освітлення замість вентилятора відбувалися без згоди позивача. Отже, на думку
суду, вищезазначене свідчить про те, що ТОВ «Євросеть ЮГ»свідомо порушувало
протипожежні норми, правила користування електроенергією та без дозволу
позивача здійснило переобладнання об'єкту оренди. Суд погодився, що позивач
обґрунтував свої позовні вимоги щодо відшкодування реальних збитків, надавши
кредитний договір, укладений з ВАТ „МТБ” щодо отримання грошових коштів на
реконструкцію торгівельного комплексу та кошторисну документацію підрядних робіт,
а також звіт по незалежній оцінці вартості нежилих приміщень
"ІНФОРМАЦІЯ_1", літньої площадки та міні ринка ТОВ „Слияние” до
реконструкції, складений експертним агентством „Укрконсалт”, які свідчать про
те, що на момент пожежі вартість майна торгівельних павільйонів позивача після
реконструкції становила 798 691,00 грн.. Також, суд погодився з обґрунтуванням
позивачем вимог щодо відшкодування упущеної вигоди - наданням 7 (сьомі)
договорів оренди торгівельних приміщень, які були укладені з ним на момент події,
за якими мала сплачуватися щомісячна орендна плата до кінця строку їх дії
(31.12.2006 р.). При обчислені розміру упущеної вигоди першочергове значення
має визначення достовірності (реальності) тих доходів, які потерпіла особа
передбачала одержати за звичних умов. Таким чином, до кінця строку дії усіх
договорів оренди, позивач мав отримати доходів у сумі 124 950,00 грн. Отже,
місцевий суд  дійшов до висновку, що
позивачу були завдані збитки внаслідок порушення ТОВ «Євросеть ЮГ»правил
користування електричною енергією, недодержання протипожежних вимог,
самовільного переобладнання об'єкту оренди, що спричинили пожежу, а також
моральна (немайнова) шкода, яка, на думку суду, становить 600000 грн.. В
обґрунтування такого рішення суд послався на ст.ст. 16,22,23,773,779 та 1167 ЦК
України.

Не погоджуючись зі вказаним рішенням,
відповідач звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та прийняти нове, яким
відмовити у позові повністю, з тих підстав, що в наявних матеріалах справи
відсутні жодні письмові докази з відміткою відділення «Укрпошти», де б
зазначалось, що Відповідач отримав будь-яку кореспонденцію від суду чи від
позивача. Господарський суд, не повідомивши належним чином відповідача про час
та місце розгляду справи, не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи
доказам, неповно з'ясував обставини.
Відповідно до копії свідоцтва про право власності на будівлі торгового
комплексу №НОМЕР_4 власником всіх торговельних павільйонів по АДРЕСА_1, що в м.
Одеса, є ТОВ «Слияние». На підставі вищезазначеного випливає, що єдиним
законним власником, право якого порушене внаслідок знищення від пожежі
торгівельних павільйонів є ТОВ «Слияние», а не позивач, як вважає суд. Договір
Управління майном НОМЕР_1., укладений між позивачем та ТОВ «Слияние», на думку
скаржника, є нікчемним (недійсним). Господарський суд також не повно з'ясував
та не довів, як встановлений факт, наявність у позивача правових підстав та
цивільно-правової дієздатності для передачі належних ТОВ «Слияние»торгових
павільйонів міні-ринку в оренду відповідачеві та іншим орендарям, оскільки
договір Управління майном НОМЕР_1., як правова підстава позивача щодо здачі в
оренду відповідачеві та іншим орендарям приміщень, є нікчемним (недійсним) з
дня його укладення.  Позивач, вводивши
орендарів в оману, заявляв про себе, як про особу, яка володіє достатніми і
законними підставами щодо належності йому усіх 10 (десяти) торгових павільйонів
на міні-ринку, підтверджуючи це договором управління майном НОМЕР_1..
Господарський суд також не повно з'ясував та не довів, як встановлений факт,
причину пожежі та наявність у діях відповідача складу цивільно-правової
відповідальності за завдані пожежею збитки, що нібито підтверджується Висновком
Головного управлінням МНС України в Одеській області НОМЕР_3. Суд не звернув
увагу також на той факт, що на момент передачі позивачем в оренду приміщення №8
відповідачу, це приміщення не було введеним в експлуатацію. Згідно до п.п.4 ст.
10 Закону України «Про пожежну безпеку»від 17 грудня 1993 року та п.2.8.
«Правил пожежної безпеки в Україні», затверджених наказом Міністерства України
з питань надзвичайних ситуацій N 126 від 19 жовтня 2004 р., введення в
експлуатацію нових, реконструйованих виробничих приміщень, оренда будь-яких
приміщень без дозволу органів державного пожежного нагляду забороняється.
Жодних дозволів органів державного пожежного нагляду ні власник, ні позивач не
отримав. Апелянт вважає, що відповідальність за стан протипожежної безпеки на
загальних підставах та відповідно до п.2.3 та 2.4 «Правил пожежної безпеки на
ринках України», затверджених наказом Міністерства України з питань
надзвичайних ситуацій від 17 січня 2005 р. N 30, несе власник цих приміщень -
ТОВ «Слияние». Окрім цього, відповідач жодного разу не порушував, у, нібито,
переданому позивачем приміщенні, правил пожежної безпеки.  Скаржник, також, вважає не доведеним та
неналежно встановленим судом той факт, що мали місце неодноразові попередження
відповідача про необхідність належного користування електроенергією, та того,
що переобладнання приміщення та підключення освітлення, замість вентилятора,
відбувалися без згоди позивача. Господарський суд також не довів та не
встановив належним чином складу цивільно-правової відповідальності відповідача
за завдані пожежею збитки. Кредитний договір № НОМЕР_5. був укладений позивачем
не як СПД, а як громадянином - фізичною особою. Звідси і випливає цільове
призначення використання кредиту, що відображено в п.п.1.1 - «споживчі
потреби», а не для «реконструкції торгівельного комплексу», як це встановив і
зазначив у своєму рішенні суд. Сам факт укладення кредитного договору ще не
вказує на те, що банк дійсно передав грошові кошти позивачу для здійснення
реконструкції торгівельного комплексу. Щодо звіту по незалежній оцінці вартості
нежилих приміщень "ІНФОРМАЦІЯ_1", літньої площадки та міні ринка ТОВ
„Слияние” до реконструкції, складеного експертним агентством „Укрконсалт”,
скаржник зазначив, що даний звіт робився комерційним експертним агентством ще у
вересні 2002 р.. Для встановлення розміру збитків суд повинен встановити
вартість знищеного на момент пожежі, а не брати до уваги звіт, який
здійснювався майже чотири роки назад. Сам факт складення і підписання
кошторисних документів ще не свідчить про те, що на виконання договору підряду
(копія якого не надана позивачем суду) позивач сплачував за зроблені
підрядником відповідні роботи. Позивач не довів, а суд не встановив наявність
здійсненої між позивачем і підрядником, хоча б однієї господарської операції. Законом
України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні"
передбачено, що доказом підтвердження здійснення господарської операції є   первинний
документ,   який   містить
відомості   про   господарську   операцію
та складається в момент її здійснення (ст.ст. 1,9). Такими, зокрема,
можуть бути акти виконаних робіт, платіжні доручення тощо. Жодних з таких
документів позивач суду не надав. Для визначення та встановлення розміру
збитків дійсно понесених позивачем суд
повинен був призначити судово-бухгалтерську експертизу. Суд, не
встановивши нікчемності (недійсності) договору управління майном НОМЕР_1.,
помилково дійшов до висновку, що у подальшому позивач на законних підставах
укладав договори оренди з орендарями, в тому числі і з відповідачем. Відповідач
повністю згоден з висновками суду щодо того, що внаслідок події (пожежі) ділова
репутація позивача, як підприємця, була принижена, що викликало втрату довіри
до нього та відмову як потенційних орендарів, так і орендарів, які розміщувалися
в знищених приміщеннях, від укладення нових договорів оренди після відновлення
павільйонів, у зв'язку з ймовірним ризиком та ненадійністю діяльності позивача.
Відповідач тільки не згоден з тим висновком суду, що ділова репутація та втрата
довіри з боку існуючих орендарів та, як встановив суд, з боку «необмеженого
кола осіб»по відношенню до позивача сталися внаслідок умисних протиправних дій
відповідача, а не дій самого позивача.

Розгляд справи було призначено на
23.01.2007 р., про що сторони та 3-і особи, згідно приписів ст. 98 ГПК України,
були повідомлені  належним чином.

17.01.2007 р. (вх. №3665) до суду
надійшло уточнення до апеляційної скарги, в якому скаржник виклав додаткові
доводи щодо необхідності скасування рішення та відмови у задоволенні позову.

Фіксування судових засідань
здійснювалось технічними засобами, а саме програмно - апаратним комплексом
“Діловодство суду” на диск №НОМЕР_6.

Судова колегія відхилила клопотання
представників відповідача про відкладення розгляду справи для витребування у
позивача та 3-х осіб додаткових матеріалів та призначення будівельно-технічної
і пожежно-технічної експертиз, оскільки, по-перше, відповідач належним чином
повідомлявся судом першої інстанції про розгляд справи в цьому суді і мав
можливість прийняти участь у розгляді справи та заявити ці клопотання;
по-друге, в матеріалах справи наявні частина зазначених у клопотанні
документів, а решта документів зазначених у клопотанні, на думку судової
колегії, не відноситься до предмету спору та не впливає на розгляд справи;
по-третє, відповідач не зазначив у клопотаннях та не вказав суду, кому саме він
просить доручити проведення експертиз, що унеможливлює  їх призначення; по-четверте, судова колегія
вважає, що в матеріалах справи достатньо доказів для перегляду її в
апеляційному порядку без проведення цих
експертиз.

Представники відповідачів заявили
відвід складу судової колегії і для його розгляду першим заступником голови
Одеського апеляційного господарського суду в судому засіданні оголошувалась
перерва до 17:00 23.01.2007 р..

Ухвалою першого заступника голови
Одеського апеляційного господарського суду від 23.01.2007 р. відвід складу
колегії відхилено.

Судова колегія повторно відхилила
клопотання представників відповідача про
призначення будівельно-технічної та пожежно-технічної експертиз,
оскільки дійшла висновку, що в матеріалах справи достатньо доказів для
перегляду її в апеляційному порядку без проведення цих  експертиз.

Представники скаржника (відповідача)
в усних поясненнях наданих апеляційному суду підтримали скаргу і просили її
задовольнити на  викладених у ній
підставах.

Представники позивача та 3-х осіб
просили суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення без
змін.

Згідно ст. 85 ГПК України, в
судовому засіданні оголошувались лише вступна та резолютивна частини судової
постанови.

Заслухавши усні пояснення  представників сторін та 3-х осіб,
ознайомившись з доводами  апеляційної
скарги (уточнення до неї), дослідивши обставини
і матеріали  справи,  в тому числі наявні у них докази,  відповідність викладеним  в рішенні висновкам  цим обставинам і доказам, а також перевіривши
додержання та правильність застосування судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права, судова колегія встановила наступне.

В апеляційній скарзі скаржник
(відповідач)  посилається на те, що він
не знав про те, що існує цей спір і в матеріалах справи відсутні докази того,
що місцевий суд належним чином повідомляв його про розгляд справи, а тому
рішення  підлягає скасуванню.

Проте, з такою позицією
погодитись не можна, виходячи з такого.

В договорі оренди, укладеному між
позивачем та відповідачем, зазначено, що відповідач знаходиться за адресою: м.
Одеса, вул. Катерининська,17 (а.с. 19-25). У разі зміни адреси сторона за
договором повинна сповістити  про це іншу
сторону договору. Доказів того, що відповідач повідомляв позивача про зміну
адреси, відповідач суду апеляційної інстанції не надав. Те, що відповідача
зареєстровано за вищезазначеною  адресою,
також підтверджується наявним  у
матеріалах справи  Витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців за станом на
08.11.2006 р. (а.с. 119-120).  Ця ж
адреса зазначена  скаржником в
апеляційній скарзі. Наявний в матеріалах справи конверт з ухвалою про
призначення справи до розгляду  з
поштовою поміткою на конверті про те, що „нікому давати пошту”  підтверджує, що ухвала направлялась
відповідачу саме за вказаною адресою. Інша адреса відповідача місцевому суду не
була відома. Відповідно до вимог ГПК України, на місцевий суд покладається
обов'язок направити рекомендаційною поштою повідомлення за місцезнаходженням
відповідача, проте, суд не повинен
здійснювати розшук відповідача, в тому числі, якщо він змінив свою
адресу.

За таких обставин, судова колегія
дійшла висновку, що місцевий суд належним чином виконав свій обов'язок про
повідомлення відповідача про призначення справи до розгляду, а тому зазначені
доводи відповідача не можуть прийматись до уваги та бути підставою для
скасування судового рішення.

Як свідчать матеріали справи, і ці
обставини встановив та дослідив місцевий суд,
між позивачем та ТОВ „Слияние” 01.04.2006 р. було укладено договір  про управління майном №НОМЕР_1 (а.с. 11-13),
відповідно до якого ТОВ „Слияние” передало в управління позивачу  майно, а саме десять торговельних
павільйонів, розташованих за адресою: м. Одеса,
АДРЕСА_1.

З наявного  у матеріалах справи примірника зазначеного
договору вбачається, що його укладено   у
письмовій формі та засвідчено  підписами
сторін і  печаткою власника майна.

Питання управління майном і, відповідно,
прав та обов'язків  управителя
регламентуються главою 70 ЦК України. Згідно ст. 1029 зазначеного Кодексу, за
договором управління майном одна сторона (установник управління) передає другій
стороні (управителеві) на певний строк майно в управління, а друга сторона
зобов'язується за плату здійснювати від свого імені управління цим майном в
інтересах установника управління або вказаної ним особи (вигодонабувача).
Договір управління майном може засвідчувати виникнення в управителя права
довірчої власності на отримане в управління майно. Відповідно до ст. 1030
зазначеного Кодексу, предметом договору управління майном можуть бути
підприємство як єдиний майновий комплекс, нерухома річ, цінні папери, майнові
права та інше майно.  Згідно ст. 1031
Кодексу, договір управління майном укладається в письмовій формі, а  договір управління нерухомим майном підлягає
нотаріальному посвідченню і державній реєстрації.

В матеріалах справи відсутні докази
того, що вищезазначені торгові павільйони є нерухомим майном, і відповідач, на
думку судової колегії, не довів апеляційній інстанції такого факту. В той же
час, з висновку інженера МУ МНС України в Одеській області від 22.08.2006 р.
(далі - Висновок) та доданих до нього фотографій вбачається, що зазначені
павільйони не є капітальними спорудами, тобто не є нерухомим майном.

За таких обставин, судова колегія
дійшла висновку, що зазначений договір повинен був укладатись лише у простій
письмовій формі і ця форма була витримана сторонами, а тому доводи скаржника
(відповідача), що у позивача не було права на позов, оскільки зазначений
договір є нікчемним, так як його необхідно було нотаріально посвідчити та
здійснити державну реєстрацію, не можуть прийматись до уваги та бути підставою
для скасування рішення місцевого суду та відмови у задоволенні позову.

З огляду на викладене, судова
колегія вважає, що позивач, як особа в якої майно знаходилось в управлінні на
праві довірчої власності, мав право на пред'явлення цього позову.

З наявного у матеріалах справи договору
оренди, укладеного між позивачем та відповідачем, вбачається, що відповідач
орендував торговий павільйон №8 і,
відповідно до умов договору та вимог ЦК України, був зобов'язаний  зберігати
і не допускати погіршення або загибелі цього майна.

Матеріали справи, а саме висновок
інженера МУ МНС України в Одеській області від 22.08.2006 р., свідчать, що в
результаті пожежі, яка виникла 02.08.2006 р., загинуло та було пошкоджено
майно, а саме будівельні конструкції десяти торговельних павільйонів,  розташовані за адресою: м. Одеса, АДРЕСА_1, в
тому числі, павільйон №8, орендарем якого був відповідач. З цього Висновку,
вбачається, що  вогнище пожежі
знаходилось у західній стені торгового павільйону  №8 і що найбільш  вірогідною причиною виникнення пожежі був аварійний
режим роботи електропроводки торгового павільйону  №8.

Зазначений Висновок складено
уповноваженою на це службовою особою, яка діяла в межах своєї компетенції.

За таких обставин, судова колегія вважає,
що факт виникнення пожежі з вини відповідача доведено належними та достатніми
доказами, а  посилання відповідача на
недоведеність цього факту суперечать фактичним обставинам справи та
вищезазначеним доказам, а тому не можуть прийматись до уваги.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає,
що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що між винними  діями відповідача, який порушував правила
користування електроприладами, що призвело до аварійного режиму роботи
електропроводки торгового павільйону  №8,
та виникненням пожежі існує чіткий причинно-слідчий зв'язок, тобто, що пожежа
виникла саме з вини відповідача, і, відповідно, він повинен відповідати за
заподіяну шкоду.

На думку судової колегії, місцевий суд
дав правильну та усесторонню оцінку наявним у матеріалах справи доказам, в тому
числі звіту, кредитному договору та кошторисній документації щодо розміру  заподіяної відповідачем позивачу майнової
шкоди та упущеної вигоди і обґрунтовано стягнув з відповідача на користь
позивача зазначені у позові грошові суми.

Судова колегія також погоджується з
висновком місцевого суду, що в результаті дій відповідача  було порушено права позивача і йому було
завдано  моральну (немайнову) шкоду і що
розмір її відшкодування дорівнює 600 000 грн..

Враховуючи викладене, судова колегія
дійшла висновку, що доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не
обґрунтовані та не заслуговують на увагу та не можуть бути підставою для
скасування рішення місцевого суду.

Перевіряючи, згідно приписів ст. 101 ГПК
України,  законність і
обґрунтованість  рішення місцевого суду в
повному обсязі, тобто не тільки на підставах викладених в апеляційній
скарзі,  судова колегія не встановила  будь - яких порушень норм матеріального і
процесуального права з боку місцевого суду і вважає, що зроблені місцевим судом
висновки відповідають фактичним обставинам справи, наявним в ній доказам та
приписам чинного законодавства.

З огляду на викладене, судова колегія
не вбачає будь-яких, передбачених ст. 104 ГПК України, правових підстав
для  скасування рішення місцевого суду.

Керуючись ст.ст.
99,101-105  ГПК  України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Одеської області
від 17.11.2006 р.  у справі   №22/356-06-10794 -залишити без змін,
а апеляційну скаргу ТОВ „Евросеть Юг” на зазначене рішення - без
задоволення.

Постанова, згідно ст. 105 ГПК
України, набуває законної сили з дня її оголошення і може бути оскаржена  у касаційному порядку до Вищого
господарського суду України.

Головуючий:
Мирошниченко М. А.

Судді:
Бєляновський В. В.

Шевченко В. В.