КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2007                                                                                           № 15/768

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Коваленка В.М.

суддів:                                          Вербицької О.В.

Розваляєвої  Т.С.

при секретарі:                              Котелянець О.О.

За участю представників:

від позивача -Динис ЮГ. (дов. № 111 від 30.12.2006 року);

від відповідача - Крутицький Ю.Ю. (дов. від 20.07.2006 року);

від третьої особи - Крутицький Ю.Ю. (дов. від 16.08.2005 року);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Універсальний Банк Розвитку та Партнерства", м. Київ

на рішення Господарського суду м.Києва від 31.10.2006

у справі № 15/768 (Хоменко М.Г.)

за позовом                               Відкритого акціонерного товариства "Універсальний Банк Розвитку та Партнерства", м. Київ

до                                                   Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Віра", м. Київ

третя особа відповідача           Товариства з обмеженою відповідальністю "Міяр", м. Київ

про                                                  звернення стягнення на заставлене майно

Суть рішення і скарги:

Рішенням господарського суду м. Києва від 31жовтня 2006 року, яке прийняте у справі № 15768 (суддя – М.Г. Хоменко) в позові відкритому акціонерному товариству “Універсальний Банк Розвитку та Партнерства” (надалі – Позивач, Банк) до товариства з обмеженою відповідальністю “Фірма “Віра” (надалі – Відповідач, Фірма) з участю товариства з обмеженою відповідальністю “Міяр” (надалі – Третя особа, Товариство) про звернення стягнення на заставлене майно було відмовлено повністю (т. 1 л.с. 172-174).

Відкрите акціонерне товариство “Універсальний Банк Розвитку та Партнерства”, не погоджуючись з прийнятим рішенням судом першої інстанції, звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати це рішення та прийняти нове, в якому повністю задовольнити позовні вимоги (т. 2 л.с. 11-12).

Представник товариства з обмеженою відповідальністю “Фірма “Віра” та  товариства з обмеженою відповідальністю “Міяр” у судовому засіданні не погоджується з вимогами, що викладені Позивачем в апеляційній скарзі, а тому просить залишити рішення господарського суду м. Києва від 31 жовтня 2006 року без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення (т. 2 л.с. 25-26).

Заслухавши усні пояснення представників Позивача, Відповідача та Третьої особи в судовому засіданні, дослідивши та вивчивши матеріали справи апеляційний суд

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство “Універсальний Банк Розвитку та Партнерства”  звернулось до господарського суду м. Києва із позовом № 285-12 від 12.10.2005 року, в якому просило прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки який розташований за адресою: м. Київ, Солом’янський район, вул. Волинська, 66-а, що належить товариству з обмеженою відповідальністю “Фірма “Віра”, за рахунок коштів від реалізації якого мають бути задоволені вимоги до товариства з обмеженою відповідальністю “Міяр” (т. 1 л.с. 3-6). Позивач обґрунтовував свої вимоги невиконанням Третьою особою у встановлений термін та простроченням оплати щодо погашення кредиту за відповідним укладеним з Товариством договору кредитування, в забезпечення якого було заставлене спірне майно, у зв’язку з чим  Банк мав збитки  у вигляді несвоєчасно отриманої суми поверненого кредиту, суми відсотків  за час прострочення сплати кредиту, а також інфляційних, загальна сума яких є заборгованістю Товариства за відповідним  договором кредиту. Банк вважає, що на предмет іпотеки який розташований за адресою: м. Київ, Солом’янський район, вул. Волинська, 66-а, що належить Фірмі, за рахунок коштів від реалізації якого мають бути задоволені вимоги до Товариства, має бути звернено стягнення згідно  ст. 20 Закону України “Про заставу”, Закону України “Про іпотеку”, ст.ст. 22, 526, 530, 611, 612, 625, 1050 Цивільного кодексу України  та ст.ст. 1, 2, 12 65, 67, 82 Господарського процесуального  кодексу України (л.с. 3-6).

Ухвалою господарського суду м. Києва від 10 листопада 2005 року  до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, було залучено товариство з обмеженою відповідальністю “Міяр” (т. 1 л.с. 98-99).

В заяві Банк збільшив  розмір позовних вимог в частині стягнення з Відповідача суми збитків та просить стягнути з Фірми 92 124 грн. 42 коп. збитків (т. 1 л.с. 121-123).

В заяві від 27.10.2006 року  Позивач уточнив  розмір позовних вимог в частині  суми збитків в розмірі 4 500 грн. 00 коп. та судових витрат в розмірі 30 000 грн. 00 коп. – пов’язаних з оплатою послуг адвоката, та доплатою державного мита за подання заяви про збільшення  позовних вимог (т. 1 л.с. 169-170).

Рішенням господарського суду м. Києва від 31 жовтня 2006 року в позові відкритому акціонерному товариству “Універсальний Банк Розвитку та Партнерства” до товариства з обмеженою відповідальністю “Фірма “Віра” з участю третьої особи - товариства з обмеженою відповідальністю “Міяр”, про звернення стягнення на заставлене майно було відмовлено повністю.

В обґрунтування своєї позиції суд першої інстанції посилається на те, що у справі № 2456 згідно рішення господарського суду м. Києва від 02.02.2006 року, постанови Київського апеляційного господарського суду від 21.04.2006 року та постанови Вищого господарського суду України від  22.06.2006 року  з Товариства на користь Банку були стягнені суми заборгованості за кредитним договором, зобов’язання за яким забезпечені  укладеним  Позивачем із Відповідачем договором іпотеки, що визначений в обґрунтуванні позовних вимог у даній справі. Також, місцевий суд зазначив, що стягнена у справі № 2456 сума боргу добровільно перерахована  Товариством на депозитний рахунок нотаріуса  для передачі кредитору – Банку, у зв’язку з чим заборгованість Товариства по відповідному кредитному договору погашена та такий договір припинив свою дію, а у справі № 2456 Банку відмовлено у стягнені заборгованості Товариства за рахунок майнового поручителя – Фірми, тобто відсутні підстави для звернення стягнення на заставлене майно у даній справі та задоволення позовних вимог Банку. При цьому, місцевий суд керувався нормами ст.ст. 44, 49, 82-84 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) (л.с. 172-174).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників Позивача, Відповідача та Третьої особи у відкритому судовому засіданні апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду м. Києва від 31 жовтня 2006 року, яке прийнято у даній справі, є законним і обґрунтованим, у зв’язку з повним з’ясуванням обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, відповідністю висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи та правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. За таких умов, оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга  Банку без задоволення.

При цьому, апеляційний суд вважає за необхідне констатувати, що Позивач в порушення вимог статті 33 ГПК України, не довів ті обставини на які він посилається як на підставу своїх вимог, як в суді першої інстанції, так і при апеляційному провадженні.

Так, скаржник посилається на те, що місцевим судом неправомірно  встановлені підстави для задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до умов кредитного договору та договору іпотеки Товариство має не тільки повернути  кредит, сплатити відсотки за його користування та відшкодувати збитки, а також відшкодувати витрати, пов’язані із примусовим стягненням на заставлене майно, а Фірма відповідає із Товариством за відповідним укладеним договором іпотеки солідарно, як майновий поручитель. Вказані посилання викладені без врахування обставин справи, наявних в ній доказів та прийнятих судових рішень по іншій господарській справі, а також без врахування вимог діючого цивільного законодавства у зв’язку з чим апеляційна інстанція вважає доводи скаржника неналежними з наступних підстав.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України (надалі – ЦК України) зобов’язання припиняється  виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 537 ЦК України боржник має право виконати свій обов'язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса в разі: 1) відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов'язання; 2) ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку; 3) відсутності представника недієздатного кредитора.

Пунктом 1 ст. 575 ЦК України  визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).  Відповідно до ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов'язання, забезпеченого заставою. З положень визначених норм ЦК України вбачається, що застава (зобов’язання за договором застави) є похідним від  зобов’язання, яке забезпечується предметом застави та зобов’язаннями за відповідним договором застави, тобто  вимоги та зобов’язання за договором застави є похідними від основного зобов’язання.

В апеляційній скарзі Банком жодним чином не коментується та не зазначається про встановлені факти та викладені обставини в прийнятих судових рішеннях у справі № 2456. Зі змісту  вимог Позивача, викладених в позовній заяві, та заяв про уточнення позовних вимог (т. 1 л.с. 3-6, 121-123, 169-170), вбачається, що Банк обґрунтовує  вимоги у даній справі зобов’язаннями Товариства за кредитним договором № 77 від 09.08.2004 року (т. 1 л.с. 22-28) та солідарними зобов’язаннями Фірми  за укладеним в забезпечення вимог по кредитному договору за договором іпотеки від 18.10.2004 року (т. 1 л.с. 14-19). При цьому, на запитання головуючого судді в судовому засіданні представник скаржника пояснив (т. 2 л.с. 25-26), що  вимоги  до Відповідача та Третьої особи  ґрунтуються на зобов’язаннях, визначених в п. 1.1.2 договору іпотеки та п. 5.1.8 кредитного договору, а також не є тими ж самими вимогами, що і позовні вимоги, які пред’являлись Банком  до визначених осіб  у справі  № 2456.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що рішенням господарського суду м. Києва від 02.02.2006 року у справі № 2456 (т. 1 л.с. 134-138) були задоволені частково позовні вимоги Банку за первісним позовом щодо стягнення з Товариства заборгованості у зв’язку із неналежним виконанням зобов’язань за визначеним кредитним договором та було стягнено з Третьої особи на користь Позивача загальну суму в розмірі 37 267 грн. 72 коп.; в задоволенні зустрічних позовних вимог  відмовлено. Постановою суду апеляційної інстанції від 21.04.2006 року (т. 1 л.с. 139-144) вказане рішення скасоване частково та зустрічні позовні вимоги Товариства до Банку задоволені. Постановою суду касаційної інстанції у справі  № 2456 (т. 1 л.с. 114-119) визначену постанову апеляційного суду скасовано в частині задоволення зустрічних позовних вимог, а в іншій частині таку постанову та рішення  господарського суду м. Києва від 02.02.2006 року залишено без змін. На виконання визначених процесуальних документів Товариством на депозитний рахунок  нотаріуса для передачі Банку було внесено 37 267 грн. 72 коп., що  підтверджується матеріалами справи (т. 1 л.с. 152-154) та не заперечується представником  Банку в судовому засіданні у даній справі (т. 2 л.с. 25-26).

Таким чином, у зв’язку із вищевикладеним та з урахуванням положень ст.ст. 537, 599 ЦК України слід зробити висновок про виконання Третьою особою перед Позивачем  зобов’язань за згаданим кредитним договором, припинення зобов’язань між сторонами за таким  договором. Оскільки, як було зазначено вище, відповідно до ст. 593 ЦК України  зобов’язання за договором застави припиняється припиненням зобов’язання, забезпеченого заставою, також слід зробити висновок і про припинення між сторонами зобов’язань за визначеним вище договором іпотеки.

Таким чином, у зв’язку із встановленим вище  припиненням  зобов’язань між Банком, Фірмою та Товариством за договором кредитування та договором іпотеки,  за якими Позивачем пред’явлені вимоги також і у даній справі, у останнього відповідно до положень діючого цивільного законодавства відсутні підстави  вимагати  виконання передбачених  зобов’язань  за такими договорами та  звернення стягнення  на заставне майно на спірну  у даній справі суму, а прийняте рішення   судом першої інстанції є правомірним та обґрунтованим.

Таким чином, Позивачем не доведена неправомірність відмови йому місцевим судом у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на майно Фірми на спірну суму та прийняття оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, керуючись нормами ст.ст. 537, 572, 575, 593, 599 Цивільного кодексу України та ст.ст. 22, 33, 34, 35, 49, 91, 94, 99, 101 – 105  Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, ---

ПОСТАНОВИВ:

1.          Рішення господарського суду м. Києва від 31 жовтня 2006 року у справі № 15768 залишити без змін, а апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства “Універсальний Банк  Розвитку та Партнерства” без задоволення.

2. Справу №  15768 повернути до господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя                                                                      Коваленко В.М.

Судді                                                                                          Вербицька О.В.

Розваляєва  Т.С.

14.02.07 (відправлено)