ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У  Х  В  А  Л  А

12.04.07 р.                                                                           Справа № 22/14-63

за позовом Добропільського міжрайонного прокурору в інтересах держави в особі Добропільської об’єднаної державної податкової інспекції, м. Добропілля

до відповідачів: 1) Приватного підприємства “Техноімпекс”, м. Добропілля,

2) Товариства з обмеженою відповідальністю “Дан”, м. Київ

про:  1) визнання угоди згідно договору купівлі – продажу № б/н від 14 січня 2003 року на суму 17100 грн. про придбання товарно-матеріальних цінностей (за накладною № 39 від 5 лютого 2003 року на суму 26600 грн.) між приватним підприємством “Техноімпекс”, м. Добропілля та товариством з обмеженою відповідальністю “Дан”, м. Київ недійсною, як такої, що суперечить інтересам держави та суспільства відповідно до вимог статті 49 Цивільного кодексу УРСР, 2) застосування до сторін правових наслідків, передбачених статтею 49 Цивільного кодексу УРСР (редакція 1963 року), а саме – стягнення в дохід держави отриманого приватним підприємством “Техноімпекс”, м. Добропілля від товариства з обмеженою відповідальністю “Дан”, м. Київ за договором на суму 17100 грн.

Суддя господарського суду Донецької області Яманко Валентина Григорівна

Представники:

Прокурор: Ульянова О. В. – за посвід. № 2025,

від позивача:      Шумара А. М. – за дов. від 1 грудня 2006 року,

від першого відповідача: не з’явився,

від другого відповідача: не з’явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Добропільський міжрайонний прокурор 20 грудня 2006 року  звернувся до господарського суду Донецької області в інтересах держави в особі Добропільської об’єднаної державної податкової інспекції, м. Добропілля з позовною заявою № 2474 від 15 грудня 2006 року до приватного підприємства “Техноімпекс”, м. Добропілля та товариства з обмеженою відповідальністю “Дан”, м. Київ  про  1) визнання угоди згідно договору купівлі – продажу № б/н від 14 січня 2003 року на суму 17100 грн. про придбання товарно-матеріальних цінностей (за накладною № 39 від 5 лютого 2003 року на суму 26600 грн.) між приватним підприємством “Техноімпекс”, м. Добропілля та товариством з обмеженою відповідальністю “Дан”, м. Київ недійсною, як такої, що суперечить інтересам держави та суспільства відповідно до вимог статті 49 Цивільного кодексу УРСР, 2) застосування до сторін правових наслідків, передбачених статтею 49 Цивільного кодексу УРСР (редакція 1963 року), а саме – стягнення в дохід держави отриманого приватним підприємством “Техноімпекс”, м. Добропілля від товариства з обмеженою відповідальністю “Дан”, м. Київ за договором на суму 17100 грн.

Ухвалою від 21 грудня 2006 року господарським судом Донецької області (суддя Волошинова Л. В.) позовна заява № 2474 від 15 грудня 2006 року була повернута позивачеві без розгляду.

4 січня 2007 року через канцелярію господарського суду Донецької області позивачем було надане апеляційне подання № 2556 від 29 грудня 2006 року про скасування ухвали господарського суду Донецької області від 21 грудня 2006 року.

Постановою від 20 лютого 2007 року Донецький апеляційний господарський суд задовольнив апеляційне подання Добропільського міжрайонного прокурору в інтересах держави в особі  Добропільської об’єднаної державної податкової інспекції на ухвалу господарського суду Донецької області від 21 грудня 2006 року, скасував ухвалу господарського суду Донецької області від 21 грудня 2006 року  та направив справу № 22/14-63 на розгляд господарському суду Донецької області.

Ухвалою від 26 лютого 2007 року господарський суд Донецької області прийняв до нового розгляду справу № 22/14-63 та призначив судове засідання на 14 березня 2007 року.

Ухвалою від 14 березня 2007 року господарський суд Донецької області задовольнив усне клопотання позивача та першого відповідача про відкладення судового засідання та відклав розгляд справи на  12 квітня 2007 року о 10 год. 00 хв.

У судовому засіданні 12 квітня 2007 року прокурором та представником позивача було надане клопотання щодо припинення провадження по справі № 22/14-63 відповідно до пункту 1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, у зв’язку з тим, що відповідно до Постанови Верховного суду України від 31 жовтня 2006 року даний спір не підлягає вирішенню в господарських судах України з доданням  копії постанови  Верховного суду України від 31 жовтня 2006 року, які долучено судом до матеріалів справи. Крім того, в заяві позивачем було зазначено, що стаття 12 Господарського процесуального кодексу України, яка передбачає підсудність справ господарським судам, була змінена Законом України № 483-V від 15 грудня 2006 року та відповідно до неї розгляд публічно-правових спорів господарським судам не підвідомчий.

Перший та другий відповідачі у судове засідання 12 квітня 2007 року не з’явилися.

Господарський суд зазначає, що заява позивача підлягає задоволенню, а справа припиненню по пункту 1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки право прокурору представляти інтереси держави в суді, подавати позови до суду та здійснювати інші процесуальні дії від імені держави та в інтересах держави передбачені пунктом 2 статті 121 Конституції України, пунктом 6 статті 20, статтею 36–1 Закону України “Про прокуратуру” № 1789-ХІІ від 5 листопада 1991 року зі змінами та доповненнями.  В даній справі прокурор звернувся до суду в інтересах держави в особі податкового органу, який згідно Закону України “Про державну податкову службу в Україні” є суб’єктом владних повноважень.

Право державних податкових інспекцій на подання до суду позовів до підприємств, установ, організацій та громадян про визнання угод недійсними і стягнення в дохід держави коштів, одержаних за такими угодами, а в інших випадках - коштів, одержаних без установлених законом підстав, а також про стягнення заборгованості перед бюджетом і державними цільовими фондами за рахунок їхнього майна прямо передбачено пунктом 11 частини 1 статті 10 Закону України "Про державну податкову службу в Україні", що кореспондується з вимогами пункту 4 частини 1 статті 17 та пункту 5 частини 4 статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України. Отже, при зверненні податкового органу (або прокурору в інтересах податкового органу) до суду з позовом про визнання недійсною угоди відбувається реалізація визначених податковим законодавством функцій суб'єкта владних повноважень, управлінських функцій про визнання угод недійсними і стягнення в дохід держави коштів, одержаних за такими угодами.

При цьому, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, зокрема на виконання делегованих повноважень. Компетенцію адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ визначено статтями 17, 50 Кодексу адміністративного судочинства України. Зокрема, згідно з пунктом 4 частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом. Таку ж норму містить і пункт 5 частини 4 статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно пункту 6 розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України зі змінами внесеними Законом України "Про внесення змін до Кодексу адміністративного судочинства України" № 2953-ІУ від 6 жовтня 2005 року до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанції відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Під терміном “підвідомчість” у роз’ясненні Вищого арбітражного суду України від 8 лютого 1996 року № 02-5/62 “Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ в господарських судах” розуміється визначена законом сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції Господарським процесуальним кодексом України.

Відповідно до статті 12 Господарського процесуального кодексу України 1991 року в редакції Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення підсудності справ з питань приватизації та з корпоративних спорів” № 483-V від 15 грудня 2006 року, який набрав чинності з дня опублікування в газеті “Урядовий кур’єр” № 247 від 29 грудня 2006 року господарським судам підвідомчі: 1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів, інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів; 2) справи про банкрутство; 3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції, 4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів.

У зв’язку з вищевикладеним, керуючись статтею 22, пунктом 1 частини 1 статті 80, статтею 86 Господарського процесуального кодексу України  господарський суд, -

УХВАЛИВ :

1.          Заяву позивача задовольнити.

2.          Припинити провадження по справі № 22/14-63 за позовом Добропільського міжрайонного прокурору в інтересах держави в особі Добропільської об’єднаної державної податкової інспекції, м. Добропілля до приватного підприємства “Техноімпекс”, м. Добропілля та товариства з обмеженою відповідальністю “Дан”, м. Київ про  1) визнання угоди згідно договору купівлі – продажу № б/н від 14 січня 2003 року на суму 17100 грн. про придбання товарно-матеріальних цінностей (за накладною № 39 від 5 лютого 2003 року на суму 26600 грн.) між приватним підприємством “Техноімпекс”, м. Добропілля та товариством з обмеженою відповідальністю “Дан”, м. Київ недійсною, як такої, що суперечить інтересам держави та суспільства відповідно до вимог статті 49 Цивільного кодексу УРСР,          2) застосування до сторін правових наслідків, передбачених статтею 49 Цивільного кодексу УРСР (редакція 1963 року), а саме – стягнення в дохід держави отриманого        приватним підприємством “Техноімпекс”, м. Добропілля від товариства з обмеженою відповідальністю “Дан”, м. Київ за договором на суму 17100 грн.

.

Суддя                                                                      Яманко В.Г.

Надруковано 6 примірників:

1.          Позивачу – 2, прокурору Дон. обл. - 1.

2.          Відповідачам – 2.

3.          У справу – 1.

________________________________________________________________________________

Адреса і телефон господарського суду Донецької області: 83048, м. Донецьк, вул. Артема, 157, тел. 381-88-46.

.