СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"24" січня 2007 р.
Справа  № 11/463

За позовом :   Українське державне  виробничо-комерційне підприємство «Концерн
«Укртара»

До відповідача:  суб'єкт підприємницької діяльності
-фізична особа ОСОБА_1

про                      стягнення
заборгованості в сумі 5615,95 грн.

СУДДЯ  КОЛОМИС В.В.

Представники:

від позивача:       Виноградов О.А. (довіреність у справі)

від відповідача:  ОСОБА_1. - підприємець

ВСТАНОВИВ: Позивач
-Українське державне
виробничо-комерційне підприємство «Концерн «Укртара»м.Київ звернувся до
господарського суду з позовом, відповідно з яким просить суд стягнути  з приватного підприємця ОСОБА_1. 5 615,95
грн. основного боргу, 690,10 грн. інфляційних нарахувань та 312,90 грн.
відсотків річних.

Справа слухалась судами
неодноразово. При цьому, відповідно до ухвали
господарського суду Рівненської області від 06.04.04 р. провадження у
справі було зупинено до прийняття рішення по кримінальній справі, порушеній постановою
слідчого СВ Рівненського МВ УМВС України від 04.03.04 р. (а.с.82).

Враховуючи, що згідно наявних в
матеріалах справи доказів, досудове слідство по кримінальній справі по факту
заволодіння майном ОСОБА_1. зупинено на підставі п.3 ст.206 КПК України,
зважаючи, що справу № 11/463, в зв'язку з прийняттям Постанови Верховної Ради
України № 310-V від 02.11.06 р. “Про звільнення суддів”, відповідно до
розпорядження голови суду від 30.11.06 р. було передано на розгляд судді
Коломис В.В., ухвалою від 01.12.2006 року господарський суд поновив провадження  у даній справі. При цьому, судом було
враховано те, що нова редакція статті 79 ГПК України не передбачає зупинення
провадження у справі в зв'язку з вирішенням відповідних питань компетентними
органами.

Безпосередньо в судовому засіданні
представник позивача повністю підтримав первісні позовні вимоги.

Відповідач відзиву на позов,
письмових заперечень, інших доказів суду не надав. Безпосередньо в судовому
засіданні посилається на неотримання товару (сірників) від позивача і,
відповідно, необізнаністю та помилковістю своїх дій, щодо засвідчення своїм
підписом накладної на отримання цього товару.

Просить зазначене врахувати при
вирішенні спору.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши всі фактичні докази у справі, як кожний окремо, так і в їх
сукупності, давши цьому достатню і об'єктивну оцінку, суд прийшов до висновку
про обгрунтованість позовних вимог.

При цьому суд встановив та врахував
таке.

27 березня 2000 р. між сторонами у
справі був укладений договір НОМЕР_1 (а.с.8), на виконання умов якого позивачем
по накладній НОМЕР_2., податкова накладна НОМЕР_3, було передано відповідачу
100500 пачок сірників на загальну суму 4612,95 грн.

Факт засвідчення накладної власним
підписом відповідачем не оспорюється.

Відповідачем розрахунки за отриманий
товар в установленому порядку і в передбачені п.п.1.2, 3.1 Договору строки
проведені не були.

На претензію НОМЕР_4. з пропозицією
в добровільному порядку ліквідувати наявний борг, відповідач відповіді не дав,
розрахунків не здійснив.

Доказів сплати 4612,95 грн.
основного боргу відповідач суду не надав.

Враховуючи викладене, позовні
вимоги про стягнення 4612,95 грн. основного боргу обгрунтовані, законні,
підтверджуються наявними в матеріалах справи
доказами і на підставі стст.161, 162, 224 ЦК УРСР, стст.173, 193 ГК
України, стст. 509, 525, 526, 530 п.1, 692 ЦК України підлягають до
задоволення.

Відповідно до ст.214 ЦК УРСР, ч.2
ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції, а також три проценти річних з простроченої суми.

Оскільки прострочення виконання
зобов'язання з боку відповідача має місце, первісні позовні вимоги про
стягнення з відповідача 690,10 грн. інфляційних нарахувань та 312,90 грн.
відсотків річних, згідно поданого позивачем розрахунку обгрунтовані і
підлягають до задоволення.

Відповідно до стст. 33, 34 ГПК
України, кожна сторона належними і достатніми доказами повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.
При цьому, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

Натомість, доводи на які посилався
відповідач, як на підставу своїх заперечень є безпідставними та
необгрунтованими.

Судові витрати, передбачені ст.44
ГПК України і понесені позивачем в зв'язку з зверненням до суду за захистом
порушеного права на підставі ст.49 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК
України, суд

ВИРІШИВ :

Позов задоволити.

Стягнути з відповідача - суб'єкта підприємницької діяльності
-фізичної особи ОСОБА_1   (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер суб'єкта підприємницької діяльності НОМЕР_5)  на користь позивача - Українського
державного  виробничо-комерційного
підприємства «Концерн «Укртара»  (01135,
м.Київ, вул.Златоустівська,3, п/р 1 в АК «Промислово-фінансовий
банк»м.Києва, МФО 320906, )
4612 (чотири тисячі шістсот дванадцять) грн. 95 коп основного
боргу, 690 (шістсот дев'яносто) грн. 10 коп. інфляційних нарахувань, 312
(триста дванадцять) грн. 90 коп. відсотків річних, а всього 5615 (п'ять
тисяч шістсот п'ятнадцять) грн. 95 коп., 56 (п'ятдесят шість) грн. 16
коп. сплаченого державного мита, 118 (сто вісімнадцять) грн. 00 коп.
сплачених інформаційно-технічних послуг судового процесу.

Видати наказ   після набрання рішенням законної сили.

Суддя

Рішення  підписано "30" січня 2007 р.