ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2007                                                                  Справа № 28/547-06(9/511)-06

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Кузнецової І.Л.,

суддів: Швець В.В. (доповідач), Чимбар Л.О.

при секретарі судового засідання: Заєць П.Л.

за участю представників:

позивача: Єнік Є.В. представник, довіреність №370/10  від 29.12.06;

відповідача: Остапенко О.І. юрисконсульт, довіреність №006  від 27.01.06;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

міського комунального підприємства “Дніпропетровські міські теплові мережі”, місто Дніпропетровськ;

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2006 року;

у справі №28/547-06-(9/511-06);

за позовом дочірньої компанії “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України”, місто Київ;

до міського комунального підприємства “Дніпропетровські міські теплові мережі”, місто Дніпропетровськ;

про стягнення 12 913 662,29 гривень.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, дочірня компанія “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України”, звернувся до господарського суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача міського комунального підприємства “Дніпропетровські міські теплові мережі” заборгованості за отриманий природний газ основного боргу у сумі 10766279,98 гривень, пені у сумі 943948,67 гривень, інфляційних втрат у сімі 868538,81 гривень, 3% річних у сумі 334894,83 гривень та судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що

Відповідно до умов укладеного договору №06/05-584-ТЕ-4 від 1 квітня 2005 року позивач-постачальник зобов’язався передати відповідачу-покупцю в 2005 року природний газ, а відповідач-покупець зобов’язується прийняти та оплатити газ на умовах даного договору.

На теперішній час відповідач оплату за наданий газ позивачу не сплатив.

Рішенням господарського суду у справі №28/547-06-(9/51-06) від 26 грудня 2006 року (суддя Манько Г.В.) позовні вимоги задоволено повністю.

Приймаючи спірне рішення господарський суд виходив з того, що у судовому засіданні встановлено, що у період з квітня  2005 року по грудень 2005 року відповідач свої зобов’язання щодо оплати за отриманий газ виконував несвоєчасно та не в повному обсязі, у зв’язку з чим на час розгляду справи за ним рахувалася заборгованість в сумі 10766279,98 гривень.

Тому, господарський суд вважає, що відповідно до вимог статті 629 ЦК України договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Відповідач не погодившись з рішенням господарського суду подав апеляційну скаргу.

Вважає, що воно винесено з порушенням закону.

Господарський суд при винесенні рішення неповно з’ясував усі обставини справи, тому неправильно застосував норми матеріального права.

Відповідач просить спірне рішення скасувати посилаючись на те, що оскільки споживачі несвоєчасно і не в повному обсязі розраховувались з відповідачем, про що свідчить довідка про наявність заборгованості додана до матеріалів справи, то відповідно і відповідач несвоєчасно здійснював розрахунки.

На апеляційну скаргу позивач надав відзив, в якому посилається на те, що висновки, викладені в апеляційній скарзі безпідставні і необгрунтовані, тому просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши представників сторін, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, вважає необхідним в задоволені апеляційної скарги відмовити, рішення місцевого господарського суду Дніпропетровської області залишити без змін.

Відмовляючи в задоволені апеляційної скарги судова колегія виходила з наступного:

Господарським судом у судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачем був укладений договір №06/05-584-ТЕ-4 від 1 квітня 2005 року, відповідно до якого позивач-постачальник зобов’язався передати покупцю в 2005 року природний газ, а відповідач-покупець зобов’язався прийняти та оплатити вартість природного газу на умовах укладеного договору.

У період з квітня 2005 року по грудень 2005 року позивач свої зобов’язання виконав щодо надання природного газу, а відповідач свої зобов’язання щодо оплати за отриманий газ виконував несвоєчасно та не в повному обсязі, у зв’язку з чим на час розгляду справи за ним рахувалася заборгованість в сумі 10766279,98 гривень.

Відповідач не погодившись з рішенням суду посилається на те, що відповідно до статті 1 Закону України “Про реструктуризацію заборгованості за надані послуги з утримання будинків і споруд та при будинкових територій і комунальні послуги, що утворились станом на 1 грудня 2006 року” №498-v від 20 грудня 2006 року заборгованість станом на 1 грудня 2006 року реструктуризується в порядку, визначеному вищевказаним Законом на термін до 60 місяців перед надавачами комунальних послуг.

Крім того, відповідач вважає, що відповідно до статті 5 вищевказаного Закону на суму реструктуризованої заборгованості не нараховується пеня, житлово-комунальним підприємствам на їх заборгованість перед постачальниками енергоносіїв, інших матеріальних цінностей, що використовується для надання цих послуг.

Судова колегія вважає, що таке твердження є безпідставним, таким що не відповідає дійсним обставинам справи та суперечить чинному законодавству з наступних підстав.

Відповідно до статті 1 Закону України “Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію” на яку посилається відповідач, визначено, що для реструктуризації заборгованості громадяни укладають з підприємствами - надавачами житлово-комунальних послуг договори про щомісячне рівномірне погашення реструктуризованої заборгованості та своєчасну сплату поточних платежів за житлово-комунальні послуги.

З вищевказаної норми вбачається, що реструктуризованою заборгованістю визнається та заборгованість, щодо якої укладені відповідні договори.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не надано доказів про укладення таких договорів, а відповідно і не доведено, що заборгованість яка була стягнута за рішенням суду є рестуруктуризованою.

Судова колегія погоджується з висновком господарського суду про те, що відповідно до вимог статей 525, 526 ЦК України зобов’язання повинні виконуватися належним чином та у встановлений строк у відповідності з вказівками закону, договору, одностороння відмова від виконання зобов’язань не допускається.

Відповідно до вимог статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Стосовно надання розстрочки судова колегія вважає, що відповідно до статті 121 ГПК України, господарський суд має право надати розстрочку або відстрочку виконання рішення у виняткових випадках та при наявності обставини, що ускладнює виконання рішення або робить його неможливим.

Тобто, законодавець чітко визначив у вказаній нормі можливість надання розстрочки або відстрочки виконання судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач є підприємством, яке здійснює підприємницьку діяльність, володіє обіговими коштами та активами, на які може бути накладене стягнення.

Тому, судова колегія вважає, що обставини, які ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, відсутні.

З урахуванням вищевикладеного судова колегія вважає апеляційну  скаргу залишити без задоволення, рішення залишити без змін .

На підставі наведеного та керуючись статтями 99, 101-103, 105 ГПК України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу міського комунального підприємства “Дніпропетровські міські теплові мережі”, місто Дніпропетровськ, залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2006 року у справі №28/547-06-(9/511-06), залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий                                                                         І.Л. Кузнецова

Судді:                                                                                 В.В. Швець

Л.О. Чимбар