ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

21.06.2007р.
м.Київ
№ 2/778-НМ-38/197-А

10 год. 55 хв.

За позовом
Відкритого акціонерного товариства “Молочник”

До
Міністерства культури і туризму України

Про
визнання бездіяльності неправомірною та зобов’язання вчинити дії

Головуючий суддя Власов Ю.Л.

Суддя Балац С.В.

Суддя Кролевець О.А.

Секретар судового засідання Долга О.Р.

Представники:

Від позивача
Санніков С.Г.

Від відповідача
Ващенко Я.Л.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Відповідача про визнання неправомірною бездіяльності щодо не видачі нормативного акту про порядок використання пам’яток культури і історії на території України з метою пропаганди історико-культурної спадщини та зобов’язання Відповідача видати нормативний акт, яким визначити порядок використання пам’яток культури і історії на території України з метою пропаганди історико-культурної спадщини.

Заявлений позов Позивач обґрунтовує наступним. При здійсненні цивільних прав на використання фотографії пам’ятника Позивач керувався ст.13 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Актами цивільного законодавства: Конституцією України, Цивільним кодексом України, законами, актами Президента України, постановами Кабінету Міністрів України обмеження щодо режиму використання пам’яток історії та культури не встановлено.

Відповідач, який здійснює повноваження центрального органу державної влади у сфері охорони культурної спадщини відповідно до п.4 Положення про Відповідача, не видав нормативного документа, який визначає режим використання, як конкретного пам’ятника, так і усіх пам’ятників на території України.

Вказана бездіяльність Відповідача призвела до неправомірного звернення автора пам’ятного знаку, який використовував Позивач, до суду з позовом, в результаті чого з Позивача було стягнуто кошти за порушення авторських прав та твір образотворчого мистецтва.

Відповідач заперечив проти заявленого Позивачем позову мотивуючи наступним. Пам’ятний знак на честь заснування Києва 1982р., який знаходиться за адресою: м. Київ, Набережне шосе, постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001р. №1761 взято під охорону як пам’ятку монументального мистецтва національного значення.

Відповідно до ч.2 ст.40 Закону України “Про охорону культурної спадщини” кошти, одержані від справляння збору на право використання місцевої символіки, пов’язаної з пам’ятниками, використовуються виключно на фінансування охорони культурної спадщини відповідно до місцевих бюджетів, затверджених в установленому порядку.

Рішенням Київської міської ради від 09.03.06р. встановлено, що до місцевої символіки відносяться назви і зображення об’єктів та історичних пам’яток міста згідно з переліком назв цих об’єктів та пам’яток, використання яких юридичними особами і громадянами у комерційних цілях підлягає сплаті збору. Використання символіки м. Києва з комерційною метою дозволяється тільки при наявності відповідного дозволу Головного управління охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Пам’ятний знак м. Києва до вказаного вище переліку не внесений. Отже, законодавством у сфері охорони культурної спадщини врегульовано питання використання місцевої символіки, пов’язаної з пам’ятками.

Крім того, жодним нормативно-правовим актом не передбачено прийняття окремого нормативного акту про порядок використання пам’яток історії і культури на території України з метою пропаганди історико-культурної спадщини.

Господарським судом заслухані пояснення сторін, досліджені подані докази. За результатами слухання сторін, дослідження доказів, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.1 Закону України “Про охорону культурної спадщини” охорона культурної спадщини - система правових, організаційних, фінансових, матеріально-технічних, містобудівних, інформаційних та інших заходів з обліку (виявлення, наукове вивчення, класифікація, державна реєстрація), запобігання руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечення захисту, збереження, утримання, відповідного використання, консервації, реставрації, ремонту, реабілітації, пристосування та музеєфікації об'єктів культурної спадщини.

Згідно з ст.5 Закону України “Про охорону культурної спадщини” до повноважень центрального органу виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини належить: розроблення, затвердження та погодження нормативно-правових актів, розроблення та погодження державних програм охорони культурної спадщини; затвердження державних норм та правил з питань охорони культурної спадщини, а щодо пам'яток архітектури та містобудування - спільно з центральним органом виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури; встановлення режиму використання пам'яток національного значення, їхніх територій, зон охорони, охоронюваних археологічних територій, історичних ареалів населених місць.

Відповідно до ст.24 Закону України “Про охорону культурної спадщини” власник або уповноважений ним орган, користувач зобов'язані утримувати пам'ятку в належному стані, своєчасно провадити ремонт, захищати від пошкодження, руйнування або знищення відповідно до цього Закону та охоронного договору. Використання пам'ятки повинно здійснюватися відповідно до режимів використання, встановлених органами охорони культурної спадщини, у спосіб, що потребує якнайменших змін і доповнень пам'ятки та забезпечує збереження її матеріальної автентичності, просторової композиції, а також елементів обладнання, упорядження, оздоби тощо. Режими використання пам'яток встановлює центральний орган виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини щодо пам'яток національного значення. Забороняється змінювати призначення пам'ятки, її частин та елементів, робити написи, позначки на ній, на її території та в її охоронній зоні без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини. У разі виникнення загрози для збереженості пам'ятки її власник або уповноважений ним орган, особа, яка набула права володіння, користування чи управління, зобов'язані негайно повідомити про це орган охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій та орган місцевого самоврядування, на території якого розташована пам'ятка. Розміщення реклами на пам'ятках національного значення, в межах зон охорони цих пам'яток, історичних ареалів населених місць дозволяється за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини.

Згідно з підпунктами 3, 4, 6, 7 ч.4 Положення про Міністерство культури і туризму України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.06р. №1566, Міністерство культури і туризму відповідно до покладених на нього завдань: бере відповідно до законодавства участь у підготовці проектів міжнародних договорів України, готує пропозиції щодо укладення і денонсації таких договорів, укладає міжнародні договори, забезпечує виконання зобов’язань України за міжнародними договорами з питань, що належать до компетенції МКТ; здійснює повноваження центрального органу виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини та спеціально уповноваженого державного органу контролю за вивезенням, ввезенням і поверненням культурних цінностей; розробляє і здійснює заходи щодо створення умов для відродження та розвитку культури української нації, культурної самобутності корінних народів і національних меншин України, всіх видів мистецтва, самодіяльноі творчості, осередків традиційної народної творчості, художніх промислів та ремесел; здійснює заходи, спрямовані на популяризацію культурних надбань Українського народу за межами України і світової культури в Україні, залучає представників української діаспори до участі в культурно-мистецьких процесах.

З наведених правових норм вбачається, що Відповідач є центральним органом виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини, та має повноваження затверджувати нормативно-правові акти з охорони культурної спадщини, державні норми та правила з питань охорони культурної спадщини, встановлювати режими використання пам'яток національного значення, їхні території та зони охорони. При цьому, норми законодавства з охорони культурної спадщини, режимів використання пам’яток культурної спадщини спрямовані та мають бути спрямовані на захист та збереження цілісності об’єктів культурної спадщини, встановлення способів та обмежень у використанні власниками та користувачами пам’яток культурної спадщини, що забезпечать якнайменші зміни і доповнення пам'яток, збереження їх матеріальної автентичності, елементів обладнання, упорядження, оздоби тощо. Відносини між суб’єктами суспільства у сфері реалізації авторських прав на об’єкти, які стали пам’ятками культурної спадщини є предметом регулювання законодавства у сфері прав інтелектуальної власності та не можуть регулюватись нормами законодавства з охорони культурної спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи Позивач просить суд визнати неправомірною бездіяльність Відповідача та зобов’язати його видати нормативний акт, яким визначити порядок використання пам’яток культури і історії на території України з метою пропаганди історико-культурної спадщини, мотивуючи тим, що внаслідок вказаної бездіяльності Відповідача з Позивача були стягнуті кошти за порушення авторських прав на твір образотворчого мистецтва за зверненням автора пам’ятного знаку, який використовував Позивач.

За вказаних обставин, враховуючи вищенаведені правові норми суд вважає, що на Відповідача не покладені повноваження видавати нормативно-правові акти про встановлення порядку використання пам’яток культурної спадщини з метою пропаганди культурної спадщини, в тому числі щодо реалізації авторських прав на пам’ятки культурної спадщини, тому позовні вимоги Позивача не ґрунтуються на нормах чинного законодавства України, а у позові належить відмовити.

Керуючись ст.2, 7, 17, 158, 161, 162, 163 та п.6 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, Господарський суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. У позові відмовити повністю.

2. Дана постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження або апеляційної скарги в порядку, встановленому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України. Дана постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                      Ю.Л. Власов

Суддя                                                                                           С.В. Балац

Суддя                                                                                           О.А. Кролевець

Постанова складена та підписана 03.07.07р.