ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

03.04.07                                                                                           Справа  № 7/111-1626

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді                                                             Бонк Т.Б.

суддів                                                                                Марко Р.І.

Бойко С.М.

При секретарі судового засідання Науменко С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Козівської міжрайонної державної податкової інспекції (далі Козівська МДПІ ) від 15.12.2006року №10/10-014

на постанову           Господарського суду Тернопільської області від 27.10.2006р.

у справі                     № 7/111-1626

за позовом                     Державного підприємства «Козлівський спиртовий завод», (далі ДП «Козлівський спиртовий завод»), с. Козлів

до відповідача           Козівська МДПІ, смт. Козова

про               скасування податкового повідомлення-рішення №/0 від 21.03.2006р.

за участю представників:

від позивача           - не з’явився;

від відповідача           –Хома І.О.- начальник юридичного управління;

Постановою Господарського суду Тернопільської області від 27.10.2006р. у даній справі, суддя Стадник М.С., позовні вимоги задоволено, скасоване податкове повідомлення-рішення №/0 прийняте Козівською міжрайонною державною податковою інспекцією від 21.03.2006р., яким визначено ДП «Козлівський спиртовий завод»податкове зобов’язання по податку на додану вартість в сумі 29135грн. та 14567,50грн. штрафних санкцій.

Постанова суду мотивована положеннями норм ст.19 Конституції України, п.п.7.4.1, п.п.7.4.5 п.7.4, п.п.7.2.3 п.7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», ст.207 Цивільного кодексу України, ст.. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а також, зокрема тим, що податковий кредит сформований на підставі податкових накладних, які виписані платником податку на додану вартість та оформлені у відповідності до вимог чинного законодавства; чинним законодавством не забороняється завіряти податкові накладні факсимільними підписами; в акті перевірки не встановлено факту віднесення до валових витрат підприємства витрат пов’язаних з перевезенням придбаних матеріальних цінностей.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, Козівська МДПІ подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову Господарського суду Тернопільської області від 27.10.2006р. у справі №7/111-1626, як таку, що прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права. Скаржник, зокрема зазначає, що податкові накладні заповнені з порушенням п.18 Порядку заповнення податкової накладної (затвердженого Наказом ДПА України №165 від 30.05.1997р. та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України №233/2037 від 23.06.1997р.); податкова накладна-звітний документ, який підтверджує факт придбання товарів, складені екземпляри податкової накладної повинні бути підписані  власноручно уповноваженою особою; до складу податкового кредиту віднесено суми податку на додану вартість, які не знаходять свого підтвердження у контрагентів; до податкового кредиту підлягають включенню лише суми, які були сплачені ;до бюджету постачальниками

ДП «Козлівський спиртовий завод»подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін. Зокрема, зазначає, що суми віднесенні до податкового кредиту були віднесені не на підставі податкових накладних, а на підставі здійснення першої з подій, а саме: перерахування позивачем контрагентам зазначених коштів; жодним нормативним актом не передбачено можливість віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту в залежності від виконання іншим контрагентом своїх податкових зобов’язань.

Представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги з підстав наведених в апеляційній скарзі.

Представник позивача в останнє судове засідання не з’явився хоча був належним чином повідомлений. Неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.(ч.4 ст.196 КАС України)

Розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дослідивши подані сторонами докази і оцінивши їх у сукупності, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, апеляційний господарський суд дійшов до висновку, що постанову суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, виходячи з наступного.

Козівською МДПІ проведено позапланову документальну перевірку ДП «Козлівський спиртовий завод»про що складено акт від 10.03.2006р. №146-23/00375042 про результати позапланової виїзної документальної перевірки дотримання вимог податкового законодавства при проведенні фінансово-господарських операцій з ПП «Барго»та ТОВ «Інтеграл»за період з 01.01.2004р. по 31.12.2005р.

На підставі вищезазначеного акту перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення від 21.03.2006р. №/0, яким згідно з пунктом «б»підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетом та державними цільовими фондами», відповідно до п.п.7.2.1 п.7.2.,п.п.7.4.1, п.7.4., п.п.7.5.1, п.7.5. ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»визначено суму податкового зобов’язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 43702,5грн. з них основний платіж - 29135грн. штрафні (фінансові) санкції -14567,5грн. (а.с.20).

У розділі 2 акту перевірки зазначено, що на виконання умов договору №0109/02 від 01.09.2005р. позивач здійснив попередню оплату ПП «Багро»в сумі 6891,26грн. згідно платіжного доручення №1509 від 05.09.2005р.  На здійснену операцію ПП «Багро»виписана податкова накладна №433 від 05.09.2005р. на суму 6981,26грн. де сума податку на додану вартість становить 1148,54грн. Сума податку на додану вартість по даній податковій накладній включена до складу податкового кредиту позивача в вересні 2005р.

На думку податкового органу, оскільки податкова накладна №433 від 05.09.2005р. завірена факсимільним підписом директора (Баран О.А.) та скріплена печаткою ПП «Багро», ДП «Козлівський спиртовий завод»отримав податкову накладну, яка складена із порушенням п.18 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом ДПА України від 30.05.1997р. №165 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 23.06.1997р. №233/2037.(а.с.13). Згідно видаткової накладної №93 позивач 26.04.2005р. отримав від ТОВ «Інтеграл»один датчик тиску РС-28/0-40 на суму 2925,60грн. в тому числі податок на додану вартість 487,60грн., а також продавцем виписано податкову накладну №93 від 26.04.2005р. на суму 2925,60грн. на підставі якої дана сума податку на додану вартість віднесена до податкового кредиту позивача в квітні 2005р. ДП «Козлівський спиртовий завод»за датчик тиску згідно рахунку №25 від 04.04.2005р. здійснив попередню оплату ТОВ «Інтеграл»в сумі 2925,60грн. в тому числі податок на додану вартість 487,60грн. Податковий орган вважає, що оскільки податкова накладна №93 від 26.04.2005р. завірена факсимільним підписом директора та скріплена печаткою ТОВ «Інтеграл», ДП «Козлівський спиртовий завод»отримав податкову накладну, яка складена з порушенням вищезазначеного порядку.

Також в акті перевірки зазначено, що в усіх здійснених фактах придбання товарно-матеріальних цінностей ДП «Козлівський спиртовий завод»від ПП «Багро»та ТОВ «Інтеграл», згідно укладених письмових та усних договорів поставка товару здійснюється силами «Постачальника». Посадовими особами позивача не представлено товарно-транспортні накладні по отриманих товарно-матеріальних цінностях від ТОВ «Інтеграл»та ПП. «Багро»(а.с.16).

Згідно з п.п.7.4.1. п.7.4. ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість”(в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.п.7.5.1. п.7.5. Закону України „Про податок на додану вартість” датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається: дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг); придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.(п.7.2.6. п.7.2. ст.7 вищезазначеного Закону).

Податкові накладні №30 від 16.04.20047р. від 05.09.2005р. №433, від 26.04.2005р. №93 складена відповідно до вимог п.7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»та правомірно включена до складу валових витрат виробництва.

Щодо посилання скаржника на те, що податкові накладні підписані факсимільним підписом директора і тому не можуть бути включені позивачем до податкового кредиту, то Львівський апеляційний господарський суд не бере їх до уваги з врахуванням наступного.

Відповідно до п. 5 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом ДПА України від 30.05.97 N 165 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 червня 1997 р. за N 233/2037, податкова накладна вважається недійсною у разі її заповнення іншою особою, ніж вказаною у пункті 2 даного Порядку, в якому зазначено, що податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі і якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Якщо особа, яка зобов'язана зареєструватися як платник податку, не здійснила такої реєстрації протягом термінів, визначених законодавством, здійснює оподатковувані операції з продажу товарів (робіт, послуг) з нарахуванням податку на додану вартість і видачею податкової накладної без внесення суми податку до бюджету, то така податкова накладна вважається фіктивною. За видачу фіктивної накладної орган державної податкової служби застосовує до такої особи штраф у розмірі подвійної суми отриманого податку на додану вартість, але не менше 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Інших підстав для визнання податкової накладної фіктивною або недійсною діючі нормативні акти, які регулюють порядок нарахування, сплати податку на додану вартість та складання податкової накладної. При цьому слід зазначити, що чинне законодавство України не містить прямої заборони використання факсимільного підпису при підписанні первинних бухгалтерських документів та документів податкової звітності.

Також не беруться до уваги посилання скаржника на те, що однією з обов’язкових підстав включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту є сплата цих сум до Державного бюджету України, оскільки відшкодуванню підлягають лише суми, які були сплачені до нього, з наступних підстав.

Платники податку, визначені у п.п. «а», «в», «г», «д», п.10.1 ст.10 Закону України «Про податок на додану вартість»відповідають за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту та своєчасність його внесення до бюджету відповідно до Закону (п.10.2 ст.10).

Таким чином, сама по собі несплата податку продавцем (не представлення копії податкової накладної) при фактичному здійсненні господарської операції не впливає на податковий кредит покупця та суму бюджетного відшкодування.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками першої інстанції про те що актом перевірки не встановлено факту віднесення до валових витрат підприємства витрат пов’язаних з перевезенням придбаних матеріальних цінностей, а також, не підтверджується обов’язок підприємства щодо проведення оплати вартості перевезення первинними документами, які були об’єктом перевірки.

Отже, суд правильно зазначив, що у відповідача відсутні правові підстави для виключення з податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених позивачем при придбанні товарів (робіт, послуг), на підставі вказаних вище податкових накладних.

Відповідно до ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно з ч.1, 2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст.72 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Скаржник не подав у встановленому законом порядку належних та допустимих доказів, які б підтверджували доводи, викладені в апеляційній скарзі, та обґрунтували правомірність і підставність прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, апеляцій ний господарський суд вважає, що постанова місцевого господарського суду відповідає матеріалів справи, ґрунтується на чинному законодавстві та підстав для її скасування немає. Інші доводи зазначені в апеляційній скарзі не відповідають матеріалам справи, документально необґрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює дані правовідносини, а тому не є підставами для скасування постанови суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 69, 71, 86, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, Львівський апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Постанову Господарського суду Тернопільської області від 27.10.2006р. року у справі №7/111-1626 залишити без змін, апеляційну скаргу Созівської міжрайонної державної податкової інспекції без задоволення.

Дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку і строки, визначені ст.ст.212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Матеріали справи повернути до Господарського суду Тернопільської області.

Головуючий суддя                                                                     Бонк Т.Б.

Судді                                                                                             Марко Р.І.