ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

22.01.07                                                                                           Справа  № 5/133-1678

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді                                                                                  Краєвської М.В.

суддів:                                                                                                        Духа Я.В.

Давид Л.Л.

розглянувши апеляційну скаргу Тернопільської православної духовної семінарії Української Автокефальної Православної Церкви від 30.11.2004 р. № 351

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 10.11.2004 р.

у справі № 5/133-1678

за позовом Державно-комунального підприємства Теребовлянської районної дирекції кіновідеомережі, м.Теребовля Тернопільської області

до відповідача-1 Єпархії Тернопільської і Кам”янець-Подільської Української Автокефальної Православної Церкви, м.Тернопіль

до відповідача-2 Тернопільської православної духовної семінарії Української Автокефальної Православної Церкви, м.Теребовля Тернопільської області

про розірвання договору оренди, звільнення будівлі та стягнення 2 400 грн.

За участю представників:

від позивача –Козак В.М. (директор);

від відповідача-1 –Залізницький А. (митр. прот., доручення № 734 від 03.10.2006 р. в матеріалах справи),

від відповідача-2 –Марцинів В. (диякон, доручення № 733 від 03.10.2006 р. в матеріалах справи)

Представникам сторін роз”яснено їх права й обов”язки, передбачені ст.22 ГПК України. Заяв про відвід суддів не поступало.

Оскільки жодна з сторін не заявляла клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу, то протокол судового засідання ведеться з дотриманням вимог ст.81-1 ГПК України без забезпечення повного фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розпорядженням голови суду від 22.01.2007 р. проведено зміни в складі колегії суддів (знаходиться в матеріалах справи).

Розгляд апеляційної скарги відкладався з підстав, викладених в ухвалах Львівського апеляційного господарського суду від 23.10.2006 р., 20.11.2006 р., 04.12.2006 р., 25.12.2006 р.

У судовому засіданні 22.01.2007 р. о 10 год. 15 хв. оголошувалася перерва до 11 год. 10 хв. 22.01.2007 р. для надання можливості відповідачам ознайомитися з матеріалами справи.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 10.11.2004 р. у справі № 5/133-1678 (суддя Андрушків Г.З.) позов задоволено повністю, розірвано договір оренди нежитлових приміщень від 01.07.1999 р. за № 15, укладений між Теребовлянською кіновідеомережею і Тернопільською православною духовною семінарією; зобов”язано останню звільнити незакінчену будівництвом будівлю в м.Теребовлі по вул.Шевченка, 3 А в місячний строк з дня вступу рішення в законну силу; стягнуто з відповідача-2 на користь позивача 600 грн. боргу по орендній платі,  1 800 грн. штрафу.

Рішення суду мотивоване тим, зокрема, що, як вбачається з матеріалів справи, а саме: довідки № 17 від 12.07.2004 р., виданої Теребовлянською кіновідеомережею про стан оплати орендної плати згідно з договором від 01.07.1999 р., що являє собою розрахунок суми боргу по орендній платі, який відповідно до ст.33 ГПК України не спростований відповідачем-2, останній не сплачував орендну плату з листопада 2002 року по червень 2004 року, а тому заборгованість по орендній платі за даний період становить 600 грн.

Згідно з ст.269 ЦК УРСР, який діяв на момент укладення договору, орендодавець може пред”явити в суд вимоги про дострокове розірвання договору оренди, якщо орендар не вніс орендної плати протягом трьох місяців з дня закінчення строку платежу. Аналогічні положення містяться в ЦК України, який вступив у дію з 01.01.2004 р. (ст.782), і Законі України “Про оренду державного та комунального майна” від 10.04.1992 р. № 2269-ХП з наступними змінами та доповненнями (далі –Закон № 2269-ХП) (ст.26). Як встановлено вище, орендар за договором (відповідач-2 у справі) не виконав своїх зобов”язань щодо сплати орендної плати, що відповідно до вимог п.11 договору від 01.07.1999 р., ст.269 ЦК УРСР, ст.782 ЦК України, ст.ст.18-19, 26 Закону № 2269-ХП є підставою для розірвання договору оренди.

Згідно з ст.27 Закону № 2269-ХП, ст.785 ЦК України у разі розірвання договору оренди орендар зобов”язаний повернути об”єкт оренди орендодавцеві.

Також відповідно до п.11 договору, які не суперечать вимогам ст.179 ЦК УРСР і ст.549 ЦК України, відповідач-2 у справі повинен сплатити позивачу штраф у сумі 1 800 грн.

Відповідач-2 з даним рішенням не погодився, подав апеляційну скаргу та доповнення до неї, де просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю, з підстав неповного з”ясування обставин справи. Свої вимоги скаржник обгрунтовує тим, зокрема, що ст.782 ЦК України не передбачено судового порядку розірвання договору найму; несплата орендних платежів не є підставою для розірвання договору найму; суд першої інстанції встановив, що орендна плата за договором перераховується на рахунок позивача до 29 числа кожного місяця або сплачується готівкою, однак до уваги не взято те, що позивач ухилявся отримувати готівкові платежі тоді, як в інший спосіб відповідач-2 сплачувати орендну плату не міг, оскільки надходження в бюджет семінарії складаються з коштів студентів, які сплачуються частинами періодично протягом року, і ін.

У відзиві на апеляційну скаргу та в судовому засіданні позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення з підстав, виклаених у ньому.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 01.07.1999 р. між Державно-комунальним підприємством Теребовлянської районної дирекції кіновідеомережі (орендодавець за договором, позивач у справі) та Тернопільською православною духовною семінарією Української Автокефальної Православної Церкви (орендар за договором, відповідач-2 у справі) було укладено договір № 15 оренди нежилих приміщень комунальної власності, за яким орендодавець передав орендарю в користування підвальне приміщення та кімнату, що знаходяться по вул.Гірняка (Шевченка, 3 А) в м.Теребовля Тернопільської області і належить кінотеатру імені Шевченка з 1 липня 1999 року по 1 липня 2006 року (а.с.9-10).

Встановлену сторонами в договорі орендну плату в розмірі 30 грн. щомісячно (п.3 договору) відповідач-2 зобов”язувався перераховувати на рахунок позивача кожного місяця до 29 числа чи сплачувати готівкою згідно з ордером.

Пунктом 11 договору сторони передбачили, що при невиконанні умов договору останній може бути припинений достроково на вимогу однієї з сторін. При цьому за вчинення таких дій винна сторона сплачує другій стороні штраф у розмірі 300 % орендної плати за весь період за цим договором.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, заслухавши пояснення представників сторін, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Тернопільської області від 10.11.2004 р. у справі № 5/133-1678 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Тернопільської православної духовної семінарії Української Автокефальної Православної Церкви - без задоволення.

При цьому колегія виходила з наступного.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України останній застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до вимог ч.1 ст.759, ч.1 ст.762 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець (орендодавець) передає або зобов'язується передати наймачеві (орендарю) майно у користування за плату на певний строк, розмір якої встановлюється сторонами в договорі.

Частиною 5 статті 762 ЦК України визначено обов”язок орендаря щомісячно вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ст.193 Господарського кодексу України (далі –ГК України) та ст.526 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, на момент винесення рішення господарського суду (10.11.2004 р.) орендарем не виконано обов”язку щодо внесення у встановлений договором строк орендної плати з перерахунком на індекс інфляції за даними Держкомстату України. Відповідно до ст.10 Закону № 2269-ХП розмір орендної плати з урахуванням її індексації є істотною умовою договору оренди.

Як прослідковується з матеріалів справи, а саме: довідки № 17 від 12.07.2004 р., виданої Теребовлянською кіновідеомережею про стан оплати орендної плати згідно з договором від 01.07.1999 р., що являє собою розрахунок суми боргу по орендній платі, який відповідно до ст.33 ГПК України не спростований відповідачем-2, останній не сплачував орендну плату з листопада 2002 року по червень 2004 року, а тому у зв”язку з неналежним виконанням відповідачем-2 своїх зобов”язань по сплаті орендної плати за спірний період утворилась заборгованість на суму 600 грн. Тому, на думку колегії суддів, господарський суд правомірно прийшов до висновку про підставність позовних вимог у частині стягнення 600 грн. заборгованості по сплаті орендної плати.

Згідно з ст.269 ЦК УРСР, який діяв на момент укладення договору, орендодавець може пред”явити в суд вимоги про дострокове розірвання договору оренди, якщо орендар не вніс орендної плати протягом трьох місяців з дня закінчення строку платежу. Аналогічні положення містяться в ЦК України, який вступив у дію з 01.01.2004 р. (ст.782), і Законі № 2269-ХП (ст.26). Як встановлено вище, орендар за договором (відповідач-2 у справі) не виконав своїх зобов”язань щодо сплати орендної плати, що відповідно до вимог п.11 договору від 01.07.1999 р., ст.269 ЦК УРСР, ст.782 ЦК України, ст.ст.18-19, 26 Закону № 2269-ХП є підставою для розірвання договору оренди.

Згідно з ст.27 Закону № 2269-ХП, ст.785 ЦК України у разі розірвання договору оренди орендар зобов”язаний повернути об”єкт оренди орендодавцеві.

Також відповідно до п.11 договору, які не суперечать вимогам ст.179 ЦК УРСР і ст.549 ЦК України, відповідач-2 у справі повинен сплатити позивачу штраф у сумі 1 800 грн.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про підставність і обгрунтованість позовних вимог.

Покликання апелянта на погашення заборгованості по сплаті орендної плати в повному обсязі, зарахування в орендну плату вартості понесених відповідачем-2 витрат при проведенні ремонтних робіт по покращенню орендованого приміщення судом апеляційної інстанції не беруться до уваги, оскільки, по-перше, лише після прийняття господарським судом оскаржуваного рішення Тернопільська православна духовна семінарія сплатила 2 400 грн. заборгованості по орендній платі, а суд апеляційної інстанції переглядає законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції на момент його прийняття (10.11.2004 р.); по-друге, відповідачем-2 не подано доказу звернення до позивача про зарахування суми, сплаченої за проведення ремонтних робіт у сплату орендної плати. Тому, на думку колегії суддів, суд першої інстанціі правильно дійшов висновку, що відповідач-2 відповідно до ч.5 ст.762 ЦК України, ст.10 Закону № 2269-ХП не виконало свої зобов”язання щодо сплати орендної плати за користування майном.

В силу ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, що в даному випадку позивачем зроблено не було. На час винесення оскаржуваного рішення відповідачем-2 не подано місцевому господарському суду доказів сплати орендної плати за користування майном.

Колегія суддів погоджується з висновком господарськото суду щодо звільнення від відповідальності відповідача-1, так як останній не є стороною спірного договору та не відповідає за забов”язання орендаря.

Отже, з огляду на вище викладене, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Тернопільської області відповідає матеріалам справи, грунтується на чинному законодавстві, доводи скаржника документально необгрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює дані правовідносини, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст.49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 10.11.2004 р. у справі № 5/133-1678 залишити без змін, а апеляційну скаргу Тернопільської православної духовної семінарії Української Автокефальної Православної Церкви - без задоволення.

2. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

5. Справу повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий-суддя                                                                                                      М.В.Краєвська

Суддя                                                                                                        Я.В.Дух

Суддя                                                                                                      Л.Л.Давид