ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2007                                                                           Справа № 35/341(28/1)

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Кузнецової І.Л.,

суддів: Швець В.В. (доповідач), Верхогляд Т.А.

при секретарі судового засідання: Гайдук Ю.А.

за участю представників:

позивач:  Півень С.В. старший державний виконавець, довіреність №б/н  від 15.01.07;

відповідач:  Гаврілова О.Ф. юрисконсульт, довіреність №001/004  від 03.04.06;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

відкритого акціонерного товариства “Дніпродзержинська теплоелектроцентраль”, місто Дніпродзержинськ, Дніпропетровської області;

на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2006 року;

у справі №35/341(28/1);

за позовом Дочірньої компанії “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України”, місто Київ;

до відкритого акціонерного товариства “Дніпродзержинська теплоелектроцентраль”, місто Дніпродзержинськ, Дніпропетровської області;

про стягнення 7573392,48 гривень, за скаргою на дії Державної виконавчої служби Дніпропетровської області.

В С Т А Н О В И В:

Відповідач, відкрите акціонерне товариство “Дніпродзержинська теплоелектроцентраль”, місто Дніпродзержинськ, Дніпропетровської області звернувся до господарського суду зі скаргою на дії Державної виконавчої служби Дніпропетровської області, та просить суд визнати дії державного виконавця на арешт майна Відповідача та заборону на його відчуження неправомірними та визнати постанову державного виконавця про арешт майна боржника та заборону на його відчуження від 16 червня 2006 року недійсною.

Заявлені вимоги мотивовані тим, що відповідно до статті 1 Закону України “Про введення мораторію на примусову реалізацію майна”, введено мораторій на примусову реалізацію майна державних підприємств та господарських товариств, в статутних фондах яких частка держави складає не менше 25%.

Акції підприємства боржника в розмірі 100% належать державі, тому і не може бути проведена примусова реалізація майна Відповідача, а постанова прийнята Державною виконавчою службою Дніпропетровської області не відповідає цьому Закону.

Ухвалою господарського суду у справі №35/341(28/1) від 10 жовтня 2006 року (суддя Широбокова Л.П.) в задоволенні заявлених вимог відмовлено повністю.

Приймаючи спірну ухвалу господарський суд виходив з того, що відповідно до статті 24 Закону України “Про виконавче провадження” арешт майна є заходом, спрямованим на забезпечення виконання рішення суду, а не заходом примусової реалізації майна, на яку введено мораторій відповідно до Закону України “Про введення мораторію на примусову реалізацію майна”.

Вказаним Законом введено мораторій на примусову реалізацію об’єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами, а також акцій (часток, паїв), що належать державі в майні інших господарських товариств і передані до статутних фондів цих підприємств, а не будь-якого майна підприємств.

Відповідач не погодившись з ухвалою господарського суду подав апеляційну скаргу.

Вважає, що вона винесено з порушенням закону.

Господарський суд при винесенні ухвали неповно з’ясував усі обставини справи тому неправильно застосував норми процесуального права.

Відповідач просить спірну ухвалу скасувати та задовольнити заявлені вимоги посилаючись на те, що

Відповідно до частини 1 статті 55 Закону “Про виконавче провадження”, арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника й оголошення заборони на його відчуження.

З огляду на, що 100% акцій підприємства Відповідача знаходяться у власності держави, звертання стягнення державним виконавцем на його майно шляхом арешту не допускається Законом України “Про введення мораторію на примусову реалізацію майна”.

Крім того, наказом господарського суду Дніпропетровської області від 5 травня 2006 року по даній справі з Відповідача стягнена заборгованість у сумі 6628020,66 гривень.

У зв’язку з чим звернення стягнення на майно боржника можливо тільки після зміни господарським судом способу і порядку виконання судового рішення, у порядку, передбаченому статтею 121 ГПК України.

Державний виконавець, звертаючи стягнення на майно боржника, фактично самовільно змінив порядок і спосіб виконання судового рішення.Вда що дії державного виконавця по арештуТому Відповідач вважає, що дії державного виконавця по арешту майна підприємства Відповідача не відповідають вимогам Закону України “Про виконавче провадження” та Закону України “Про введення мораторію на примусову реалізацію майна”.ємства Відповідача не відповіють вимогам Закону України “Про виконавче провадження” та Закону України “Про введення мораторію на примусову реалізацію майна”.

На апеляційну скаргу представник Дочірньої компанії “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України”, місто Київ та представник Державної виконавчої служби Дніпропетровської області надали відзиви, в яких посилаються на те, що висновки, викладені в апеляційній скарзі безпідставні і необгрунтовані, тому просять ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши представників сторін, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, вважає необхідним в задоволені апеляційної скарги відмовити, рішення місцевого господарського суду Дніпропетровської області залишити без змін.

Відмовляючи в задоволені апеляційної скарги судова колегія виходила з наступного:

Господарським судом у судовому засіданні встановлено, що постановою Вищого господарського суду України від 10 серпня 2006 року постанова Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28 лютого 2006 року та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 8 грудня 2005 року в частині стягнення боргу та відмови в стягненні пені залишені в силі, в іншій частині справа передана на новий розгляд.

Тобто в частині стягнення основного боргу рішення та постанова набрали законної сили.

Відповідно до статті 115 ГПК України рішення суду, що набрали законної сили, є обов’язковими на всій території України та виконуються в порядку, встановленому Законом України “Про виконавче провадження”.

Відповідно до статті 24 Закону України “Про виконавче провадження” за заявою стягувача з метою забезпечення виконання рішення про майнові стягнення державний виконавець постановою про відкриття виконавчого провадження вправі накласти арешт на майно боржника (крім коштів) та оголосити заборону на його відчуження.

14 червня 2006 року на підставі вищенаведеного та керуючись статтями 3, 18, 24 Закону України “Про виконавче провадження”, державний виконавець Державної виконавчої служби Дніпропетровської області постановами відкрив виконавче провадження з примусового виконання вище зазначеного наказу суду про стягнення з Відповідача на користь Позивача коштів і наклав арешт на майно боржника та оголосив заборону на його відчуження.

Судова колегія погоджується з висновком господарського суду про те, що державним виконавцем правомірно було винесено постанову про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження та відсутні підстави для задоволення скарги.

Оскільки судова колегія також вважає, що арешт є заходом, спрямованим на забезпечення виконання рішення суду, а не заходом примусової реалізації майна, на яку введено мораторій відповідно до Закону України “Про введення мораторію на примусову реалізацію майна”.

Вказаним Законом введено мораторій на примусову реалізацію об’єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими

підприємствами, а також акцій (часток, паїв), що належать державі в майні інших господарських товариств і передані до статутних фондів цих підприємств, а не будь-якого майна підприємств.

Стосовно твердження відповідача, що державний виконавець, звертаючи стягнення на майно боржника, фактично змінив порядок і спосіб виконання судового рішення, то судова колегія вважає, що звернення стягнення на майно боржника та його відчуження, може проводиться, шляхом його опису й арешту, вилучення при необхідності, оцінки, та передачі на реалізацію до торгуючої організації, у разі відсутності у боржника коштів та цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача.

Крім того на теперішній час виконавче провадження зупинено.

Оскільки боржник виключений до реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, відповідно до якого заборонено відчуження майна.

У разі виключення з реєстру підприємства боржника виконавче провадження буде поновлено, та проведені виконавчі дії передбачені Законом України “Про виконавче провадження”.

З врахуванням вищевикладеного судова колегія вважає апеляційну  скаргу залишити без задоволення, рішення залишити без змін.

На підставі наведеного та керуючись статтями 99, 101-103, 105 ГПК України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства “Дніпродзержинська теплоелектроцентраль”, місто Дніпродзержинськ, Дніпропетровської області, залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2006 року у справі №35/341(28/1), залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом одного місяця до Вищого господарського суду України.

Головуючий                                                                     І.Л. Кузнецова

Судді                                                                                В.В. Швець

Т.А. Верхогляд