ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18.04.07 р.                                                                               Справа № 43/216

Господарський суд Донецької області у складі судді І.В.ЗубченкоПри секретарі Максимовій В.В.

Розглянув у відкритому судовому засіданні справу:

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „АСИ-ОЙЛ” м. Донецьк

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „Амстор” м. Донецьк

про стягнення збитків в розмірі 408138 грн.

Представники:

Від позивача: представник не з`явився

Від відповідача: Копитко Ю.Б. за дов. № 1711 від 25.09.2006р.

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю „АСИ-ОЙЛ” м. Донецьк, звернувся до господарського суду з позовною заявою до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю „Амстор” м. Донецьк, про стягнення суми збитків у розмірі 408138 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на договір № 19/04-2002 від 19.04.2002р. купівлі-продажу АЗС, реєстраційне посвідчення БТІ м. Донецька від 22.04.2002р., акт приймання-передачі АЗС, акт Держтехкомісії від 12.08.1999р., рішення Донецької міської ради від 18.08.1999р., договір на право користування землею від 08.07.1999р., довідки Донецького міського управління земельних ресурсів № Ю-9946/2003, Ю-9947/2003, виписку з реєстру прав власності № 8952661 від 15.11.2005р., акт розмежування балансової належності електричних мереж, технічні умови на приєднання електромереж від 11.09.1998р., лист ВАТ „Донецькобленерго” № 09-98/45 від 08.01.2004р., договір № 379 на надання послуг з технічного обслуговування електромереж.

Відповідач у відзиві на позовну заяву  № 2160 від 13.11.2006р. з доповненнями № 2333 від 29.11.2006р. проти позовних вимог заперечує по викладеним обставинам..

Перед початком розгляду справи по суті сторін було ознайомлено з правами та обов’язками у відповідності із ст. 22 ГПК України.

Провадження у справі з 30.06.2006р. по 01.11.2006р. було зупинено в зв’язку з переглядом ухвали суду від 20.06.2006р. в апеляційному, касаційному порядку.

Провадження у справі в термін з 29.11.2006р. по 06.04.2007р.  зупинено до вирішення пов’язаної з нею справи № 10/359.

Позивачу та відповідачу у судовому засіданні роз’яснено вимоги ст. 81-1 ГПК України.

Судом відповідно до вимог ст. 81-1 ГПК України складено протокол, який долучено до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення позивача, відповідача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з актом Державної технічної комісії від 12.08.1999р. посвідчено готовність до введення в експлуатацію автозаправної станції на 350 заправок на добу з автостоянкою на 145 місць (перша черга будівництва) на перехресті вулиць Петровського та Добро вольського в Петровському районі.

Рішенням виконкому Донецької міської ради № 314/15 від 18.08.99р. затверджено зазначений акт.

Земельні ділянки, на яких розташовані об’єкти, передані на умовах оренди в користування ТОВ „Енергозбутпром” строком на 10 років рішенням виконкому Донецької міської ради № 239/2 від 16.06.1999р.

19 квітня 2002р. між позивачем та ТОВ „Енергозбутпром” був укладений договір № 19/04-2002 купівлі-продажу Автозаправної станції та автостоянки загальною площею 157,3 кв.м., розташованих за адресою: м. Донецьк, вул. Добровольського, 2.

Позивач посилається на те, що він став не тільки власником куплених автозаправної станції та автостоянки, але й користувачем земельних ділянок, що підтверджує довідками Донецького міського управління земельних ресурсів № Ю-9946/2003, Ю-9947/2003 про грошову оцінку земельних ділянок площею 6632 та 7696 кв.м. відповідно.

Крім того, відповідно до витягу з реєстру прав власності БТІ № 8952661 від 15.11.2005р., об’єктом купівлі-продажу є також й трансформаторна підстанція як допоміжне обладнання.

Посилаючись на те, що трансформаторна підстанція обладнана кабелем, позивач наполягає на тому, що кабель 2КЛ 6КВ є його власністю, що підтверджує актом балансової належності кабелю, технічними умовами Донецьких електричних мереж ВАТ „Донецьобленерго” № 09-98/1305, договором на надання послуг з технічного обслуговуванню трансформаторної підстанції та кабелів.

За твердженням позивача в липні 2006 року відповідач без узгодження з власниками землі на території автостоянки позивача почав здійснювати будівельні роботи, внаслідок чого знесене покриття стоянки та демонтований високовольтний кабель.

Вартість знищеної автостоянки становить 380538 грн., демонтованого кабелю – 27600 грн., які позивач намагається стягнути з відповідача в якості збитків.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України  підставою виникнення цивільних прав і обов’язків, у тому числі щодо відшкодування кредиторові або іншій особі збитків (шкоди), є зобов’язання, які виникають з угод або внаслідок заподіяння шкоди.

При стягненні заподіяних збитків, перш за все слід з’ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. При цьому слід відрізняти обов’язок боржника відшкодувати збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобов’язання, що випливає з договору (стаття 623  Цивільного кодексу України), від позадоговірної шкоди, тобто від зобов’язання, що виникає внаслідок заподіяння шкоди (ст. 1166 Цивільного кодексу України).

Між позивачем та відповідачем відсутні будь-які договірні стосунки, тому помилковими є вимоги позивача про відшкодування збитків, які стягуються лише при невиконанні або неналежному виконанні договірних зобов’язань.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв’язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За приписом ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Чинне законодавство виходить з принципу вини контрагента або особи, яка заподіяла шкоду. Крім застосування принципу вини при вирішенні спорів про відшкодування шкоди необхідно виходити з того, що шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв’язку між неправомірними діями особи, яка заподіяла шкоду, і самою шкодою.

Таким чином, у розумінні ст. 33 ГПК України, на позивачеві лежить тягар доказування:

1)факту заподіяння йому збитків;

2)розмір зазнаних збитків;

3)причинно-наслідковий зв’язок між неправомірними діями відповідача та завданими збитками.

Проте позивачем не доведено складу заподіяних збитків.

Так, позивачем не доведено факту заподіяння збитків: а саме, знищення автостоянки та високовольтного кабелю. Одночасно відповідно до акту обстеження земельної ділянки від 10.04.2006р., проведеного землевправником та архітектором району встановлено, що земельна ділянка, виділена в тимчасове користування на 10 років ТОВ „Енергозбутпром”, за цільовим призначенням не використовується, вільний від забудов та зелених насаджень. Тобто позивачем не доведено наявності зазначених автостоянки та кабелю до початку здійснення відповідачем будівельних робіт.

Також жодного доказу в обґрунтування розміру вартості автостоянки та високовольтного кабелю позивачем до суду не надано, що свідчить про недоведеність розміру збитків.

Стосовно доводів позивача про те, що відповідач заподіяв йому збитки неправомірними діями, оскільки почав будівництво без узгодження з власником  землі, слід звернути увагу на те, що постановою господарського суду Донецької області в адміністративній справі № 45/326а від 27.12.2006р., яка приймається судом в порядку ст. 35 Господарського процесуального кодексу України щодо фактів, які не потребують доказування, встановлено наступне:

- листом № 218 від 31.10.2002р. адміністрація ТОВ „АСИ-ОЙЛ” повідомила Донецького міського голову про відмову від земельної ділянки площею 0,6632 га в зв’язку з виробничою необхідністю;

- ТОВ „АСИ-ОЙЛ” не є власником чи орендарем земельної ділянки, на якій розташовані автозаправна станція та автостоянка загальною площею 157,3 кв.м., які знаходяться за адресою: м. Донецьк, вул. Добровольського, 2;

- рішенням виконкому Донецької міської ради № 242 від 26.04.2006р. припинено договір на право тимчасового користування земельною ділянкою з ТОВ „Енергозбутпром” внаслідок його ліквідації;

- рішенням виконкому Донецької міської ради № 542/4 від 20.09.2006р. земельна ділянка площею 0,2 га передана в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю „Амстор” для будівництва та подальшої експлуатації суспільно-торгівельного центру з гостьовою стоянкою.

Факт того, що позивач не є належним користувачем земельної ділянки,  право на забудову відповідачем займаної земельної ділянки підтверджено також й рішенням господарського суду Донецької області у справі № 10/359пн від 26.12.2006р.

Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю.

Судові витрати покладаються на позивача згідно з приписами ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, оскільки у позові відмовлено.

Беручи до уваги вищевикладене, керуючись ст.ст. 22 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4-3, 33, 34, 35, 44, ч. 5 ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю „АСИ-ОЙЛ” м. Донецьк про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю „Амстор” м. Донецьк суми збитків у розмірі 408138 грн. відмовити за недоведеністю.

Судові витрати покладаються на позивача.

У судовому засіданні 18.04.2007р. оголошено повний текст рішення.

Суддя                                                                         Зубченко І.В.