СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.07                                                                                 Справа № 13/440.

За позовом Закритого акціонерного товариства “ТЕНЕКО”, м. Харків

до Дочірнього  підприємства “Інвестиційно-промислова компанія “Спецпромтехніка” ТОВ “ВКФ “Ремо”, м. Свердловськ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державну компанію “Луганськлегінвест”, м. Луганськ

про стягнення 185 073 грн. 23 коп.

Головуючий суддя
Суддя
Суддя

Яресько Б.В.
Зюбанова Н.М.
Седляр О.О.

За участю:

Від позивача
Не прибув

Від відповідача
Єгоров С.А., дов. № 65 від 03.10.06

Від 3 особи
Мілоградський О.О. дов. № 1 від 01.01.2006 р.

До початку слухання справи від учасників судового процесу вимоги про здійснення фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу не надійшло, в зв’язку з чим технічна фіксація  не здійснювалась.

У судовому засіданні 08.02.2007 р. за участю представників всіх учасників була оголошена перерва до 14 год. 30 хв. 15 лютого 2007 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ: Позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача боргу в сумі 126 075 грн. 81 коп. та реальних збитків в розмірі 58997 грн. 42 коп.

Позивач позов підтримав.

Відповідач проти позову заперечує з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, всебічно і повно з’ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд,

ВСТАНОВИВ, що між сторонами по справі 6 березня 2000 р. був укладений підрядний договір на виконання робіт по будівництву цеха для виробництва брикетів згідно якого позивач доручив, а відповідач прийняв на себе зобов’язання здійснити комплекс робіт передбачених робочим проектом “Будівництво цеха по виробництву брикетів на АБЗ ДВАТ “Свердловшахтобуд” з метою створення нових робочих місць для працівників шахт, що ліквідуються”, у тому числі обладнати об’єкт будівництва комплексною трансформаторною підстанцією 2КТП-630, що підтверджується у тому числі локальним кошторисом № 5/24-5-ЕМО

У подальшому до зазначеного договору сторонами вносились зміни що стосувалися строків виконання робіт.

В якості третьої сторони до договору від 06.03.2000 р. вступила Державна компанія “Луганськлегінівест”

Додатковою угодою № 7 від 02.02.2006 р. відповідач зобов’язався завершити виконання робіт на об’єкті будівництва для сдачі його робочій комісії к 15 березню 2006 р.

Згідно акту № 15 прийому виконаних робіт за вересень 2005 року відповідач змонтував трансформаторну підстанцію 2КТП-630 в неповному обсязі, а саме лише один контур підстанції з одним трансформатором.

Зазначений факт також підтверджується актом перевірки комплектності трансформаторної підстанції  2КТП 630/10/0.4-84-УЗ складеного представниками позивача та третьої особи 23.08.2006 р. в якому зазначено про невідповідність трансформаторної підстанції проекту, а саме неукомплектованість її другим трансформатором та шафой ШВВ-2УЗ.

Згідно листа ТОВ “Вилком-Електро” (а.с. 33) не змонтованого обладнання з врахуванням вартості його доставки складає 58 997 грн. 42 коп.

Позивач звернувся до господарського суду Луганської області з позовом в якому просить суд стягнути з відповідача борг в сумі 126 075 грн. 81 коп., який складається з суми коштів, яку безпідставно утримує відповідач в розмірі 123 870 грн. 91 коп. та нарахованих відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України втрат від інфляції в сумі 346 грн. 84 коп. та 3 % річних в сумі 1858 грн. 06 коп. та вартості непоставленого обладнання в сумі 58997 грн. 42 коп.

Як на доказ розміру безпідставно утриманих відповідачем коштів позивач посилається на проміжний акт звірення розрахунків від 01.07.2006 р. згідно якого сальдо на користь позивача по його даним складає 123 870 грн. 67 коп., по даним відповідача 55 214 грн. 59 коп. Як вбачається з акту звірення сальдо 123 870 грн. 67 коп. є різницею між сплаченими позивачем коштами в сумі 3090743 грн. 16 коп., та вартістю одержаних від відповідача робіт, матеріалів, обладнання на суму 2966 872 грн. 49 коп.

Відповідач позов не визнає, посилаючись на те, що роботи були ним виконанні в повному обсязі, заборгованості за договором від 06.03.2000 р. перед позивачем він не має. Що стосується монтажу трансформаторної підстанції 2КТП-630, то вона була ним змонтована  в комплекті одержаному від позивача.

Встановивши фактичні обставини справи, оцінивши доводи сторін та надані ними докази суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 33, 34 Господарського  процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 Господарського  процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Належним доказом перерахування коштів є платіжне доручення, тощо.

Позивачем взагалі не надано суду будь яких доказів перерахування коштів відповідачу, як на загальну суму за договором –3090 743 грн. 16 коп., так і на суму яка на думку позивача безпідставно знаходиться у відповідача - 123 870 грн. 67 коп.

Проміжний акт звірення від 01.07.2006 р. не є належним доказом, що підтверджує перерахування коштів за спірним договором.

За таких обставин вимоги позивача щодо стягнення коштів в розмірі 123 870 грн. 91 коп. та нарахованих відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України втрат від інфляції в сумі 346 грн. 84 коп. та 3 % річних в сумі 1858 грн. 06 коп. є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Судом встановлений факт виконання відповідачем зобов’язань по монтажу трансформаторної підстанції  2КТП 630/10/0.4-84-УЗ в  неповному обсязі, а саме лише один контур підстанції з одним трансформатором, що є порушенням зобов’язання.

Згідно ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським  визнається  зобов'язання,  що  виникає  між суб'єктом  господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав,  передбачених  Господарським  кодексом,  в силу  якого  один  суб'єкт  (зобов'язана  сторона,  у  тому  числі боржник)  зобов'язаний  вчинити  певну дію господарського   чи управлінсько-господарського  характеру  на користь іншого суб'єкта (виконати  роботу,  передати   майно,   сплатити гроші, надати інформацію тощо),  або утриматися від певних дій,  а інший суб'єкт (управнена сторона,  у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання  та  інші учасники  господарських відносин  повинні  виконувати  господарські  зобов'язання належним чином відповідно до закону,  інших правових актів,  договору, а за відсутності   конкретних   вимог  щодо  виконання  зобов'язання  - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських   договорів застосовуються відповідні положення  Цивільного  кодексу  України  з урахуванням особливостей, передбачених Господарським  кодексом України.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння  відмова  від  зобов'язання  або одностороння зміна  його  умов  не  допускається,  якщо  інше  не   встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов  договору  та  вимог  цього  Кодексу,  інших актів цивільного законодавства,  а за відсутності таких умов та вимог -  відповідно до   звичаїв   ділового  обороту  або  інших  вимог,  що  звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених  змістом  зобов'язання  (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов’язання, має відшкодувати кредиторові завданні збитки.

За таких обставин позов підлягає задоволенню часто в сумі завданих позивачу збитків в розмірі 58997 грн. 42 коп., в решті вимог в позові слід відмовити.

Відповідно до ст. 44,49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача, а саме державне мито у сумі –589  грн. 97 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 37 грн. 61 коп., в решті на позивача.

Керуючись ст. 44,49,82-85 Господарського  процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства Інвестиційно-промислова компанія Спецпромтехніка Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма “РЕМО” Луганська область, м. Свердловськ, вул. Інтернаціональна 8 ідентифікаційний код  21820309 на користь Закритого акціонерного товариства “ТЕНЕКО” м. Харків вул. 23 Серпня б. 51-б кв. 126 збитки в сумі 58997 грн. 42 коп., державне мито у сумі –589  грн. 97 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 37 грн. 61 коп., наказ видати.

3. В решті вимог відмовити.

У судовому засіданні 15.02.2007 р. за згодою сторін була оголошена  тільки вступна  та резолютивна частина рішення.

Дата підписання рішення 20.02.2007 року.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення набирає законної сили після десятиденного строку з дня його підписання.

Головуючий                                                             Б.В. Яресько

Суддя                                                                                Н.М. Зюбанова

Суддя                                                                                О.О. Седляр