ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2007 р.
Справа № АП-17/124

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Неверовської Л.М. при секретарі судового засідання Нестеренко А.В., розглянувши у відкритому судовому  засіданні матеріали адміністративної справи

за позовом:
Заступника прокурора м.Івано-Франківська в інтересах держави в особі Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м.Івано-Франківськ, вул.Гуцульська, 9

до відповідача:
Товариства з обмеженою відповідальністю "Новинка", м.Івано-Франківськ, вул.Незалежності, 34

про:

за участю представників
стягнення 2988 грн. 89 коп.

Від позивача:
Від  відповідача:

Юхменко Д.М. - представник (довіреність №04-237/514 від 17.05.2007 р.)
Туренко Г.М. - директор (наказ №1 від 14.02.2005 р.)

За участю прокурора -  Журавльова Н.Є  (посвідчення №24 від 14.02.2005 р.)

встановив: заявлено позов про  стягнення  2988 грн. 89 коп.

В судовому засіданні представникам сторін роз’яснено права і обов’язки передбачені ст.ст. 49, 51 КАС України.

Прокурор та позивач позов підтримали в сумі 2988 грн. 89 коп.  Позовні вимоги мотивовані наступними обставинами. Відповідно до поданого звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006 рік відповідач, виходячи з середньооблікової чисельності працівників 9 чоловік повинен був створити 1 робоче місце для працевлаштування інваліда. Фактично, виходячи із даних звіту у відповідача не працювали інваліди, а отже він зобов"язаний сплатити адміністративно-господарські санкції у розмірі половини середньорічної заробітної плати на підприємстві, що становить 2988 грн. 89 коп.

Відповідач проти позову заперечив мотивуючи тим, що з урахуванням середньооблікової чисельності працюючих протягом 2006 року, обов"язок створити робоче місце для інваліда у відповідача виник тільки з жовтня 2006 року, з 01.10.2006 р. відповідачем прийнято на роботу інваліда Яремина Богдана Михайловича. За наведених обставин, відповідач вважає, що підстави для застосування адміністративно-господарських санкцій відсутні.

Розглянувши  матеріали  справи,   вислухавши  представників  сторін,  суд  встановив  наступне.

Відповідно до статті  19 Закону України "Про основи соціальної  захищеності інвалідів  в Україні" для  підприємств,  установ,  організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Відповідно до статті  20 Закону підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в   розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному  підприємстві,  в установі, організації.

Дослідивши матеріали справи, доводи та заперечення сторін, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, враховуючи наступне.

Відповідно до Інструкції щодо заповнення форми N 10-ПІ (річна) "Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів", затвердженої  Наказом Міністерства праці та соціальної політики України 10.02.2007 N 42  та зареєстрованої в Міністерстві  юстиції України 13 лютого 2007 р. за N 117/13384, середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу визначається відповідно до  пункту  3.2  Інструкції  зі  статистики  кількості працівників, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 28.09.2005 N 286 та зареєстрованої Міністерством юстиції України 30.11.2005 за N 1442/11722 (із змінами).  Відповідно до п.п.3.2.5. п.3.2 середньооблікова   кількість  штатних  працівників  за період з початку року (у тому числі за квартал, півріччя, 9 місяців, рік) обчислюється шляхом підсумовування середньооблікової кількості штатних працівників за всі місяці роботи підприємства, що минули за період з початку року до звітного місяця включно, та ділення одержаної суми на кількість місяців у цьому періоді, тобто відповідно на 2, 3, 4, ... 12.

Як вбачається з додатково поданих відповідачем доказів, оглянутих в судовому засіданні табелів обліку робочого часу за 2006 рік, середньооблікова чисельність працюючих за 9 місяців 2006 року становила 7 чоловік, а отже з урахуванням середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за січень-вересень 2006 року відповідач не повинен був працевлаштовувати інвалідів. З 01.10.2006 року, в зв"язку із збільшенням середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу, відповідачем працевлаштовано інваліда, що підтверджується наказом №1-к від 29.09.2006 року, пенсійним посвідченням серії АБ №443101 (вказаний інвалід працював в 2006 році 3 місяці). Факт працевлаштування інваліда підтверджується і  актом звірки виконання нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів на підприємстві, установі, організації №18 від 06.03.2007 року, який оформлений позивачем.

Згідно статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до статті 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Крім зазначених у частині другій цієї статті господарських санкцій, до суб'єктів господарювання за порушення ними правил здійснення господарської діяльності застосовуються адміністративно-господарські санкції.

Нормами статті 218 Господарського кодексу України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

За змістом вищевказаних норм ГК України господарське правопорушення -  це винне, протиправне діяння, що завдає шкоди господарським відносинам, правам і законним інтересам суб"єктів господарювання та інших учасників господарських відносин. Склад господарського правопорушення включає: протиправну поведінку суб"єкта господарювання; наявність шкідливих наслідків; причинний зв"язок між протиправною поведінкою правопорушника і шкодою; вина правопорушника.

Обставини справи та досліджені судом докази свідчать про те, що в період здійснення господарської діяльності з січня по вересень 2006 року у відповідача не було обов"язку працевлаштовувати інвалідів, а отже його поведінка не була протиправною. Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2006 р. поданий відповідачем 25.01.2007 року, а отже відповідач не міг знати в 1 півріччі 2006 р. про збільшення середньооблікової кількості штатних працівників облікового складу в майбутньому за 12 місяців 2006 року. З моменту збільшення середньооблікової чисельності  штатних працівників, з 01.10.2006 року, відповідачем працевлаштовано інваліда.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про відсутність складу господарського правопорушення, а відповідно і відсутність підстав для застосування адміністративно-господарських санкцій.

З огляду на викладене, у позові про стягнення адміністративно-господарських санкцій в сумі 2988 грн. 89 коп. слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст.158-167, ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України,  суд

п о с т а н о в и в :

у позові відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. Заява  про  апеляційне  оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її складення у повному обсязі відповідно до статті 160  Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                  Неверовська Л.М.

Постанова виготовлена в повному обсязі та підписана  11.06.2007 р.

Документ виготовлено в АС "Діловодство"