ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29.05.07                                                                                           Справа № 4/394-22/96

за позовною заявою Дочірного підприємства „Газ-тепло” НАК „Нафтогаз України”, м.Київ

до відповідача МКП „Золочівтеплоенерго”,м.Золочів

про стягнення 27818,30 грн.

Суддя  Т.Костів

Представники

Від позивача: Дерев”янко С.Ю. (довіреність № 07/65 від 14.03.2007р.).

Від відповідача: Миць О.О., Бодак К.Й. (довіреність № 239 від 20.03.2007р.).

Суть спору: Позовну заяву подано дочірнім підприємством “Газ-тепло” НАК “Нафтогаз України”, м.Київ до міського комунального підприємства “Золочівтеплоенерго”, м.Золочів про стягнення 27818,30 грн.

Провадження по справі було порушено 23.02.2007 р. (суддя Желік М.Б.) та призначено розгляд справи на 22.03.2007 р. Розпорядженням заступника голови господарського суду Львівської області від 16.04.2007 р. дану справу було передано для розгляду судді Костів Т.С. В судовому засіданні 22.03.2007р. оголошено перерву до 19.04.2007р. Розгляд справи неодноразово відкладався з мотивів, зазначених в ухвалах суду від 19.04.2007р., 10.05.2007р. 30.11.2006р. в судовому засіданні оголошено перерву до 06.12.2006р., яка продовжувалась до 08.12.2006р., про що представники сторін ознайомлені під розписку.

Представникам сторін роз’яснено їх права згідно зі ст. 22 ГПК України. У відповідності до ст. 75 ГПК України справа слухається за наявними у ній доказами.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав з мотивів, зазначених у позовній заяві. Ствердив, зокрема, що 01.10.2003р. між сторонами було укладено договір комісії, за яким відповідач (комісіонер) зобов’язався здійснювати продаж теплової енергії позивача відповідно до умов цього договору та в інтересах комітента. Ціна теплової енергії згідно із договором визначалась в актах прийому-передачі. Позивач передав, а відповідач прийняв на комісію теплову енергію в кількості 31548,2 Гкал на загальну суму 2837309,73 грн., однак, сплатив позивачу лише 2809491,43 грн. Просить позов задоволити, стягнувши з відповідача заборгованість в сумі 27818,30 грн.

Представник відповідача позов заперечив за безпідставністю з мотивів, зазначених у відзиві та поясненнях. Визнавши факт отримання від позивача теплової енергії у зазначеній кількості ствердив, що не зміг продавати її споживачам по цінах, вказаних в актах прийому-передачі і продавав її по тарифах, затверджених рішенням Золочівської міської ради №326 від 21.10.2003 р.. Відповідно, поверненню позивачу підлягала лише сума в розмірі 2743859 грн. Таким чином, заборгованості відповідач не має, а сума переплачених коштів становить 65632,43 грн. Просить у позові відмовити.

Розглянувши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

01.10.2003 р. між позивачем (комітент) та відповідачем (комісіонер) укладено договір комісії №12/03-17, згідно із п.2.1. якого комітент уповноважує,  а комісіонер зобов’язується протягом строку дії цього договору здійснювати діяльність по продажу теплової енергії відповідно до умов даного договору в інтересах комітента від свого імені та за рахунок комітента. Ціна теплової енергії визначається відповідно до актів прийому-передачі (п.3 договору).

Відповідно до п.4.3. договору, комісіонер зобов’язався укласти від свого імені із споживачами угоди та забезпечити своєчасну оплату споживачами за спожиту енергію на рахунок комітента (п. п. 4.4., 4.7.).

Згідно із п. 4.11. договору,  комісіонер зобов’язується відшкодувати за власні кошти комітенту різницю за ціну реалізованої теплової енергії, якщо він укладе угоди з ціною продажу меншою, ніж ціна, обумовлена цим договором. При цьому, відповідно до п. 7.3. договору сторони домовились, що дії державних органів, органів місцевого самоврядування стосовно встановлення тарифів на реалізацію теплової енергії не є обставинами нездоланої сили.

Як вбачається з актів прийому-передачі теплової енергії до договору комісії, позивач передав, а відповідач прийняв для реалізації теплову енергію в кількості 31548,2 Гкал. Зазначена обставина відповідачем не заперечувалась. Загальна вартість переданої комісіонеру теплової енергії згідно із актами становить загальну суму 2837309,73 грн. Водночас, як випливає зі звітів комісіонера, розрахунків середніх тарифів тощо, відповідач здійснював продаж товару, отриманого на комісію за нижчою ціною, ніж передбачено в актах прийому-передачі відповідно до договору. З матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечувалось, що загальна сума, отримана від продажу комісіонером теплової енергії становить лише 2809491,43 грн.. Недоотримана комітентом різниця становить 27818,30 грн.

Позивач посилається на недійсність договору комісії в частині встановленої ціни із посиланням на ст.632 ЦК України, ст.191 ГК України, згідно із якими у випадках встановлених законом, в договорі застосовуються ціни (тарифи), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади та місцевого самоврядування. Дійсно, рішенням №326 від 21.10.2003р. Золочівської міської ради “Про затвердження тарифів”, такі тарифи були встановлені. Однак, такі посилання не заслуговують на увагу, оскільки станом на дату укладення договору комісії №12/03-17 від 01.10.2003 р. ЦК України та ГК України не набрали чинності. Окрім того, зазначеним рішенням Золочівської міської ради були затверджені тарифи для споживачів, що не впливає на право вільного формування цін сторонами договору комісії. Відповідно до п.7.3. договору комісії, такі дії органу місцевого самоврядування не визнаються сторонами нездоланою силою. Відповідач не звертався до позивача протягом усього часу дії договору про внесення відповідних змін до нього, які були б пов’язаними з умовами реалізації теплової енергії споживачам. Доказів зворотнього суду не надано.

З умов договору не вбачається права відповідача на укладення угод не у відповідності із вказівками комітента. Відповідно, твердження відповідача про фактичну переплату не ґрунтуються на договорі та законодавстві.

Згідно із ст.ст.161,162 ЦК УРСР, ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст.629 ЦК України, договір є обов’язковим для виконання сторонами. Згідно із п.4.11. договору, комісіонер зобов’язується відшкодувати за власні кошти комітенту різницю за ціну реалізованої теплової енергії, якщо він укладе угоди з ціною продажу меншою, ніж ціна, обумовлена цим договором.

Згідно із ст.395 ЦК УРСР, ст.1011 ЦК України, за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов’язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або декілька право чинів від свого імені, але за рахунок комітента. Відповідно до ст.399 ЦК УРСР, ст. 1014 ЦК України, комісіонер зобов’язаний вчиняти право чини на умовах, найбільш вигідних для комітента, і відповідно до його вказівок.

Згідно із ч.2 ст.399 ЦК УРСР, ч.ч.1, 3 ст.1017 ЦК України, комісіонер має право відступити від вказівок комітента, лише якщо цього вимагають інтереси комітента і комісіонер не міг попередньо запитати комітента або не одержав у розумний строк відповіді на свій запит. Комісіонер, який продав майно за нижчою ціною, повинен заплатити різницю комітентові, якщо комісіонер не доведе, що він не мав можливості продати майно за погодженою ціною, а його продаж за нижчою ціною попередив більші збитки.

Довівши неможливість продажу теплової енергії споживача за ціною, вказаною комітентом, відповідач, водночас, не довів звернення до позивача за відступом від його вказівок, як і той факт, що продаж теплової енергії за нижчою ціною попередив більші збитки, які могли бути нанесені позивачу. Згідно із ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, судові витрати покладаються на відповідача.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 33, 35, 43, 49, 75, 80, 82, 84 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.          Позов задоволити повністю.

2.          Стягнути з міського комунального підприємства “Золочівтеплоенерго” (80700, м.Золочів, вул.Шашкевича, 28, ) на користь дочірнього підприємства “Газ-тепло” НАК “Нафтогаз України”, (03065, м.Київ, бульв.Лепсе, 16, ) 27818,30 грн. боргу, 278,18 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Суддя