ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

19.02.07                                                                                           Справа  № 5/2330-25/241А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючої-судді                                  Дубник О.П.

суддів                                                      Орищин Г.В.

Якімець Г.Г.

При  секретарі  судового  засідання     Ніколайчук С.В.

розглянув     апеляційну скаргу Дочірнього підприємства (далі ДП) «Енерготех» №92/06-11/97 від 21.12.06р.

на постанову господарського суду Львівської області від 24.11.2006р.

у справі          №5/2330-25/241А

за позовом           ДП «Енерготех», м.Львів

до                     Державної податкової інспекції (далі ДПІ) у Галицькому районі м.Львова, м.Львів

про          визнання нечинним податкового повідомлення-рішення №/0 від 13.10.05р.

за участю представників

від  позивача – не з’явився;

від  відповідача –Рождественська Л.П. –представник (дов. у справі).

Права та обов’язки згідно ст.ст. 49, 51 КАС України роз’яснено, заяв про відвід суддів не поступало.

Позивач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, докази цього містяться в матеріалах справи.

Постановою господарського суду Львівської області від 24.11.2006р. у цій справі (суддя В.М.Пазичев) в задоволені позову  ДП «Енерготех»до ДПІ у Галицькому районі м.Львова про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення №/0 від 13.10.05р. відмовлено повністю.

Постанова суду мотивована ст.1, п.п.4.1.1, п.п. “б”п.п.4.1.4 п.4.1 ст.4, п.5.1, абз.1 п.п.5.3.1 п.5.3 ст.5, п.п.7.1.1 п.7.1 ст.7, п.п.15.1, 15.2 ст.15, п.п.17.1.7 п.17.1, п.17.2 ст.17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” №2181-Ш, п.5 Порядку проведення розрахунків щодо відшкодування сум податку на додану вартість у частині, що належить зарахуванню на поточний рахунок платника податку, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №1270 від 26.09.01р., п.6.1.7 Інструкцією про порядок застосування штрафних санкцій, затвердженої наказом ДПА України від 17.03.2001р. №110 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23.0301р. за №268/5459 (далі Інструкція №110), п.п.3.2, 4.4, 4.5 Порядку направлення органами державної податкової служби України податкових повідомлень платникам податків та рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій, затвердженого наказом ДПА України від 21.06.01р. №253 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.07.01р. за №567/5758 (далі Порядок №253), ст.ст.1, 2, 4 Господарського кодексу України, на підставі яких місцевим господарським судом зроблено висновок про безпідставність вимог позивача, оскільки останній своєчасно не сплатив згодженої суми податкового зобов’язання з податку на додану вартість (в сумі 23580,62 грн.) протягом визначених законодавством граничних строків сплати тому, що зарахування ним зобов’язань з податку на додану вартість за відповідні податкові періоди згідно протокольного рішення (схеми) проведено з протермінуванням строку сплати такого податкового зобов’язання, тому податковим органом правомірно застосовано до нього штрафні (фінансові) санкції за таке порушення.

З підстав, зазначених в апеляційній скарзі, ДП “Енерготех”оскаржує судове рішення, наполягаючи на тому, що ним своєчасно, до виникнення у підприємства зобов’язання по сплаті податку на додану вартість, сплачено податок на додану вартість з врахуванням та на виконання протокольного рішення (схеми) про проведення розрахунків щодо відшкодування податку на додану вартість у частині, що належить зарахуванню на поточний рахунок платника податків.

Крім того, на думку апелянта, спірне податкове повідомлення-рішення винесене відповідачем з порушення порядку та процедури його прийняття, зокрема, з порушенням вимог Порядку №253, адже в ньому відсутні посилання на акт, який взагалі не складався, та норму закону, якою визначено граничний термін сплати зобов’язання, а спірне податкове рішення прийняте не за встановленою Додатком №3 до цього Положення формою.

Апелянт просить скасувати оскаржувану постанову суду, задоволивши позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши представника відповідача, розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, судом встановлено наступне:

ДПІ у Галицькому районі 13.10.05р. прийняла податкове повідомлення-рішення №/0, яким згідно з п.п.17.1.7 п.17.1 ст.17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”від 21.12.2000р. №2181-Ш, із змінами та доповненнями (далі Закон №2181-Ш) за затримку на 103 календарних днів граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 23580,62 грн. позивача зобов'язано сплатити штраф у розмірі 50 відсотків в сумі 11790,31 грн.

Як встановлено податковим органом та судом першої інстанції, чого не спростовується сторонами, позивачем у деклараціях по податку на додану вартість за 1-квартал 2003 року, поданій податковому органу 07.05.04р. за №1511655, за 1-квартал 2004 року та розрахунку, поданих відповідачу,  визначено податкове зобов’язання з податку на додану вартість відповідно 23592 грн. та 23592 грн., що підлягають сплаті до бюджету за підсумками поточних звітних періодів.

Підпунктом 4.1.1 п.4.1 ст.4 Закону №2181-Ш передбачено, що платник податків самостійно обчислює суму податкового зобов'язання, яку зазначає у податковій декларації, крім випадків, передбачених підпунктом "г" підпункту 4.2.2 пункту 4.2, а також пунктом 4.3 цієї статті.

Згідно п.5.1 ст.5 цього ж Закону податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації.

Платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Закону №2181-Ш для подання податкової декларації (п.п.5.3.1 п.5.3 ст.5 вказаного Закону).

Враховуючи наведені вище норми законодавства, позивач зобов'язаний був самостійно сплатити суму податкового зобов’язання, визначеного в поданих ним податкових деклараціях, відповідно до 20 травня 2003 року, чого ним зроблено не було.

Судом першої інстанції встановлено, що дебітор позивача, СП "Гранд Готель", звернувся до відповідача з проханням зарахувати належну йому до відшкодування суму податку на додану вартість в частині повернення на розрахунковий рахунок в погашення кредиторської заборгованості перед позивачем тільки 24.05.03р., тобто через 4 дня, після граничного терміну погашення податкового зобов’язання з податку на додану вартість за І квартал 2003року.

Також з матеріалів справи вбачається, що згідно протокольного рішення (схеми) №13-123 від 31.08.04р. про проведення розрахунків щодо відшкодування сум податку на додану вартість у частині, що належить зарахуванню на поточний рахунок платника податків, погодженого з ДПА у Львівській області та Управлінням Державного казначейства у Львівській області, позивач (підприємство-кредитор), який має заборгованість з платежів до державного бюджету в сумі 23581 грн. на підставі довідки 18.08.04р. №24 ДПІ у Галицькому районі м.Львова, перерахував протягом одного операційного дня отримані кошти на рахунок, визначений територіальним органом Державного казначейства, і відобразив їх в обліку як погашення дебіторської заборгованості з платежів до державного бюджету.

Вказане також свідчить про протермінування строку сплати узгоджених сум податкового зобов'язання з податку на додану вартість позивачем, так як протокольне рішення (схема) прийнята після настання такого граничного терміну.

Відповідно до п.п.17.1.7 п.17.1 ст.17 Закону №2181-Ш у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов'язаний сплатити штраф, зокрема, при затримці, що є більшою 90 календарних днів включно (в даному випадку 103календарних днів), наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання, - у розмірі п'ятдесяти відсотків такої суми, що мало місце у цьому випадку.

З огляду на зазначену норму, суд апеляційної інстанції вважає також, що складання акту перевірки для застосування штрафу за описані вище порушення податкового законодавства закон не вимагає.

Також, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що положення ст.250 ГК України не поширюються на строки застосування штрафних санкцій, передбачених п.п.17.1.7 п.17.1 ст.17 Закону №2181-Ш.

Таким чином, оскаржувану постанову місцевого господарського суду, якою підставно відмовлено в задоволенні позовних вимог, слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись п.п.6, 7 розділу VII, ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, ч.5 ст.254 КАС  України –

Львівський апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1.          Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову господарського суду Львівської області від 24.11.06р. у цій справі - без змін.

2.          Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно ст.ст.211, 212 КАС України.

Головуюча-суддя                                                                   О.П. Дубник

суддя                                                                                         Г.В. Орищин

суддя                                                                                          Г.Г.Якімець