ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2007 р.
№ 13/381

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Божок В.С. - головуючого,

Костенко Т. Ф.,

Коробенко Г.П.

розглянувши матеріали

касаційної скарги
ЗАТ “Оболонь”

на постанову
Київського апеляційного господарського суду від 08.02.2007

у справі
господарського суду м. Києва

за позовом
ПП “ГІД”

до
3-тя особа
ЗАТ “Оболонь”
ТОВ “Аріс” ресторан “Ввіденська усадьба”

про
стягнення 123612, 96 грн.,

в судовому засіданні взяли участь представники:

позивача: Климчук А.В. (дов. від 15.05.07 № 07/д), Ткачов О.В. (дов. від 15.05.07 № 07/д),

відповідача: Пруднік С.І. (дов. від 21.07.06),

3-тої особи: не з’явились,

ВСТАНОВИВ :

Рішенням від 03.11.06 господарського суду м. Києва позов задоволено частково. З ЗАТ “Оболонь” на користь ПП “ГІД” стягнуто 64214,45 грн. основного боргу, 642,14 грн. держмита та  61,30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Постановою від 08.02.07 Київського апеляційного господарського суду вказане вище рішення залишено без змін.

Не погоджуючись з судовими рішеннями, ЗАТ “Оболонь”  звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою і просить їх скасувати з огляду на порушення судами норм матеріального та процесуального права, а також невірною оцінкою обставин справи, справу направити на новий розгляд.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду  справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при винесенні оспорюваного судового акту знаходить необхідним в задоволенні касаційної скарги відмовити.

Як встановлено судовими інстанціями, які приймали рішення у даній справі,

відповідно до умов договору №12/08/03 від 12.08.03, укладеного між сторонами, позивач взяв на себе зобов'язання виконати наступні роботи для ресторації “Ввіденська усадьба”: дизайн, фірмовий стиль у кількості 10 шт.; візитівки корпоративні - 12000 шт.; дисконтні картки - 500 шт.; меню шкіряні - 21 шт.; винна карта, шкіра - 11 шт.; папка-рахунок, шкіра - 7 шт.; паспорту в меню - 168 шт.; паспорту в винну карту - 88 шт.; сторінка в меню 1000 шт.; сторінка в винну карту - 1000 шт.; бланк рахунку номерний - 15000 шт., а відповідач -  прийняти та оплатити виконані роботи.

Пунктом 1.2. договору термін виконання робіт по договору встановлено в 30 робочих днів з моменту підписання договору.

Відповідно до розділу 2 договору загальна вартість робіт по договору становила 64214,45 грн.; умови оплати - 100% від загальної суми договору - оплата протягом 3-х банківських днів з моменту підписання договору.

Відповідно до розділу 3 договору сторони погодили порядок прийому-передачі продукції, згідно якого  позивач надає відповідачеві акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) та акт прийомки-передачі “Ввіденська усадьба” та передбачили у випадку, якщо акт здачі-прийняття замовником підписаний не буде та не будуть заявлені мотивовані претензії, буде значитися, що виконавець свої обов'язки по договору виконав у повному обсязі (п. 3.3. договору).

Відповідно до п. 7.1. договору, договір вступає в силу з моменту підписання та діє до повного виконання обов'язків по договору.

Відповідно до ст.ст. 161, 162 ЦК УРСР, ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, ч. 7 ст. 193 ГК України, договір є підставою для виникнення зобов'язання, які повинні виконуватись належним чином і в установлений законом строк, відповідно до умов договору; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законі.

Судами попередніх інстанцій правомірно враховано, що укладений між сторонами договір за своєю юридичною природою   є договором підряду.

У цьому зв’язку суди обгрунтовано послались на ст. 332 ЦК УРСР, ст. 837 ЦК України, згідно яких за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Статтями 342 ЦК УРСР, ст. 853 ЦК України встановлено обов’язок замовника прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору недоліки у виконаній роботі.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судами з’ясовано, що позивач 08.11.2004 направив на адресу відповідача лист № 01-11-04  з  вимогою  підписати  акт  звірки  взаєморозрахунків  та,  крім

іншого, акт виконаних робіт на суму 64214,45 грн., вказані вимоги відповідачем виконано не було.

10.03.2005 позивачем на адресу відповідача направлено претензію №1 з

вимогою  підписати  акти  виконаних робіт, акт звірки  розрахунків та

перерахувати заборгованість по спірному договору в розмірі 64214,45 грн.,

яка залишена відповідачем без задоволення.

Судами досліджено оригінал договору від 12.08.2003 р. №12/08/03, редакція якого відповідає редакції копії договору від 12.08.2003 р. №12/08/03 доданій позивачем до позовної заяви.

З огляду на вказане вище суди дійшли обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення основного боргу.

Також правомірним вбачається висновок судів попередніх інстанцій про відмову в позові в частині заявлених позивачем вимог про стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, за період з 16.08.2003 р. по 16.02.2004 р. у сумі 59398,51 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 72 ЦК УРСР для стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлені скорочені строки позовної давності тривалістю шість місяців.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки   (штрафу,   пені)   застосовується   позовна  давність  в  один  рік.

Враховуючи п. 6 прикінцевих та перехідних положень ЦК України строк, щодо стягнення пені за прострочення оплати за договором за період з 16.08.2003 р. по 16.02.2004 р. збіг.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що судові рішення прийнято при правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий  господарський  суд   України

ПОСТАНОВИВ  :

Касаційну  скаргу залишити без задоволення.

Постанову від 08.02.2007 Київського апеляційного господарського суду у справі № 13/381 залишити без змін.

Головуючий                                                                                         В. Божок

Судді                                                                                                      Т.Костенко

Г.Коробенко