Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня  2007 року                                                 Справа № 11/30-07

Колегія суддів у складі:

головуючого судді Шепітько І.І., судді Лакізи В.В., судді Фоміної В.О.

при секретарі Саутенко К.О.

за участю представників:

позивача –не  з’явився

відповідача –Тарасова А.Г. за дорученням № 08-11/3101/2-06 від 28.12.2006 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського  апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх.№1524Х/1-32) на рішення господарського суду Харківської області від 06 березня 2007 року по справі

за позовом Акціонерного товариства „Концерн АВЕК та Ко”, м. Харків

до Харківської міської ради, м.Харків

про визнання права власності

встановила:

Рішенням господарського суду Харківської області від 06 березня 2007 року (суддя Черленяк М.І.) позов задоволено. Визнано право власності за Акціонерним товариством „Концерн АВЕК та Ко” на торгівельні павільйони по продажу непродовольчих товарів з підсобними приміщеннями: Літ. 1Ф-1 площею 30,3 кв.м., Літ. 1Х-1 площею 15,6 кв.м., Лит. 1Ц-1 площею 46,1 кв.м. які розташовані по вул. Енгельса, 33 в м. Харкові.

Відповідач з рішенням суду не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду Харківської області від 06 березня 2007 року скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий суд визнав встановленими та неправильне застосування норм матеріального права. Вказує на те, що позивачем не надано до суду доказів затвердження акту державної приймальної комісії Харківської міської ради, та його реєстрації в Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю м. Харкова, доказів отримання рішення сесії міської ради про надання дозволу на збереження самовільно збудованого об'єкту та доказів оформлення земельної ділянки під самочинно побудовані об’єкти. Також зазначає, що земельна ділянка пр. П'ятидесятиріччя ВЛКСМ (між вул. Стасової Олени та вул. Марселя Кашена) в м. Харкові надавалася саме для будівництва тимчасових торгівельних павільйонів, а не для будівництва санітарно-гігієничний комплексу та блоку торгово-складських боксів, що свідчить про нецільове використання земельної ділянки.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не надав, у судове засідання не з’явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце проведення судового засідання, у зв’язку з чим, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку ст.75 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки судом першої інстанції, проаналізувавши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Приймаючи оскаржуване рішення, господарський суд Харківської області виходив з того, що заперечення відповідача проти визнання права власності на спірні будівлі з підстав порушення норм чинного законодавства, які регулюють порядок забудови та прийняття в експлуатацію об’єктів нерухомого майна є безпідставними, оскільки зазначені нормативні акти регулюють відносини пов’язані виключно з порядком забудови та прийняття в експлуатацію об’єктів нерухомого майна та не визначають правил вирішення питань самочинного будівництва. Відповідно до п. 1.6 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 р. N 7/5 реєстрації підлягають права власності лише на об'єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку. Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2004 р. N 1243 визначена необхідність встановлення приймальною комісією відповідності архітектурних і конструктивних рішень закінченого будівництвом об'єкта затвердженому проекту, але на термін завершення будівельних робіт затверджені проекти у позивача відсутні, відповідно прийняття об’єктів самочинного будівництва до експлуатації у встановленому порядку є неможливим. Порядок вирішення питань, пов’язаних з самочинним будівництвом, затверджений Харківською міською радою 23.06.2004 року за № 90/04, вимагає отримання згоди сесії міської ради на збереження об’єкту самочинного будівництва, але відповідно до ч. 5 ст. 376 Цивільного кодексу України право власності на нерухоме майно може бути визнано за землекористувачем і без отримання такої згоди, за умови якщо це не порушує прав інших осіб. Відповідно до ч. 5 ст. 376 Цивільного кодексу України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

На підставі викладено господарський суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

На думку колегії суддів, зазначені висновки місцевого суду є помилковими, не відповідають нормам чинного законодавства та обставинам справи виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Харківської міської ради №187/03 від 24.09.2003 року позивачу було надано в оренду земельну  ділянку площею 0,0320 га по вул. Енгельса, 33 в м. Харкові строком до 24.09.2028 року для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. “В/3-1”. Відповідно до п.8 Рішення, зазначені в рішенні особи попереджені про те, що будь-яке будівництво на наданих в оренду земельних ділянках без відповідного дозволу, передбаченого законодавством не допускається. На виконання п. 5 Рішення,  11 грудня 2003 року між Харківською міською радою (орендодавець) та Акціонерним товариством „Концерн АВЕК та Ко” (орендар) укладено Договір оренди землі за реєстраційним номером 7247/03, відповідно до п.п.3.1.1 якого, орендодавець має право вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням.

З матеріалів справи вбачається, що позивач на орендованій земельній ділянці самочинно побудував торгівельні павільйони по продажу непродовольчих товарів з підсобними приміщеннями: Літ. 1Ф-1 -  площею 30,3 кв.м., Літ. 1Х-1 - площею 15,6 кв.м., Літ. 1Ц-1 - площею 46,1 кв.м.

Згідно з ч.2 ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У ст. 376 ЦК України зазначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

У ч. З ст.18 Закону України „Про основи містобудування" зазначено, що закінчені будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Експлуатація не прийнятих у встановленому законодавством порядку об'єктів забороняється.

"Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2004р. № 1243 передбачено затвердження акту державної приймальної комісії органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування, що утворив цю комісію, та реєстрацію в інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, яка видала дозвіл на виконання будівельних робіт.

Статтею 144 Конституції України встановлено, що органи місцевого самоврядування, в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов*язковими для виконання на відповідній території.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано суду доказів затвердження акту державної приймальної комісії органом місцевого самоврядування, яким є Харківська міська рада, та його реєстрації в Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю м. Харкова.

Процедура вирішення питань, пов*язаних з самочинним будівництвом на території м. Харкова, з метою визначення можливості збереження самочинного будівництва регулюється “Порядком вирішення питань, пов*язаних із самочинним будівництвом” № 90/04 від 23.06.2004 року, який було затверджено в новій редакції рішенням XL сесії  IV скликання Харківської міської ради від 28.09.2005 р. № 188/05 “Про внесення змін до рішення ХХІІ сесії Харківської міської ради ІУ скликання від 23.06.2004 р. № 90/04”

Згідно цього порядку, якщо забудовник здійснив самочинне будівництво, він повинен надати в управління містобудування та архітектури міської ради передбачені п. 2.3. Порядку документи та документи, які підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, для підготовки управлінням містобудування та архітектури висновку передбаченого п. 2.5. Порядку, та внесення цього питання на розгляд постійно діючої комісії з питань самочинного будівництва. Після прийняття комісією рішення, передбаченого підпунктом “а” пункту 2.7. Порядку, забудовник повинен в установленому порядку отримати рішення сесії міської ради про надання дозволу на збереження самовільно забудованого об*єкту та в установленому порядку оформити право власності на об*єкт.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що позивач не звертався до відповідача для вирішення в установленому порядку питання оформлення права власності на об*єкти самочинного будівництва, а відповідачем, в свою чергу, не порушено ніяких прав та законних інтересів позивача, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що позовні вимоги Акціонерного товариства „Концерн АВЕК та Ко” не обґрунтовані, у зв’язку з чім, задоволенню не підлягають, а рішення господарського суду Харківської області від 06 березня 2007 року прийняте з порушенням норм матеріального права підлягає скасуванню.

Керуючись   ст. ст.  99, 101, 102, п. 2 ст. 103, п. 3, 4 ч. 1, ст. 104,  ст. 105 ГПК України,

постановила:

Апеляційну скаргу відповідача задовольнити.

Рішення господарського суду  Харківської області від 06 березня 2007 року по справі № 11/30-07 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Головуючий суддя       (підпис)                                             Шепітько І.І.

cуддя        (підпис)                                            Лакіза В.В.

cуддя        (підпис)                                            Фоміна В.О.