ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2007 р.
№ 17/198

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Божок В.С. - головуючого,

Костенко Т. Ф.,

Коробенко Г.П.

розглянувши матеріали

касаційної скарги
ДП “Донецька залізниця”

на рішення
господарського суду Донецької області від 13.02.2007

у справі
господарського суду Донецької області

за позовом
ДП “Донецька залізниця”

до
ВАТ “Ясинівський коксохімічний завод”

про
стягнення 17995, 68 грн.,

в судовому засіданні взяли участь представники:

позивача: не з’явились,

відповідача: не з’явились,

ВСТАНОВИВ :

Рішенням від 13.02.07 господарського суду Донецької області в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, ДП “Донецька залізниця” звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою і просить його скасувати з огляду на порушення судами норм матеріального та процесуального права, а також невірною оцінкою обставин справи, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду  справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при винесенні оспорюваного судового акту знаходить необхідним в задоволенні касаційної скарги відмовити.

Як встановлено судом, відповідно до умов договору № 7/143 від 19.03.01р. про експлуатацію залізничної під'їзної колії, укладеного між сторонами спору, маршрути навантажені на під'їзній колії, повертаються повним складом та ваговою нормою згідно плану маршрутизації.

У липні 2005 року зі станції Кринична Донецької залізниці було відправлено вантаж (вантажовідравник –ВАТ “Ясинівський коксохімічний завод”).

На підставі ст.ст.17, 18, 119 Статуту залізниць України та розділу 17 Правил перевезень вантажів, розділу 3 Правил користування вагонами позивачем було складено та пред'явлено до сплати відомості плати за користування вагонами № 20, 071823, 071824, 58, 09, 076911, 076912, 076920, 076921 на суму 43425,10грн. без ПДВ.

Згідно ст.17 Статуту залізниць України перевезення вантажів залізничним транспортом здійснюється згідно з договорами.

Відповідно до ст. 71 Статуту взаємовідносини з підприємством, порядок і умови експлуатації залізничних під'їзних колій визначаються договором.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено необхідність виконання зобов'язання належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Місцевим господарським судом встановлено, що при укладанні договору відповідач погодився на планування своїх маршрутів, в яких зазначена вага та кількість вагонів, проте, плани маршрутного навантаження до залізниці ним надано не було, у зв'язку з чим на нього не розповсюджувалась знижка, передбачена наказом № 302 від 10.06.99р.

Відповідно до ст. 18 Статуту у разі потреби одночасно з місячним замовленням надаються плани перевезень вантажів маршрутами.

Згідно з п. 1 “Правил перевезення вантажів маршрутами відправника”  перевезення вантажів маршрутами відправника здійснюється згідно з планами перевезень, якими передбачається максимальна концентрація вантажопотоків з метою раціонального використання технічних засобів відправників, одержувачів та залізниць.

Пункт 4 зазначених Правил вказує, що маса та довжина маршрутів установлюються в залежності від їх призначення відповідно до плану формування поїздів. Залізниця повідомляє відправників про встановлені норми маси та довжини маршрутів.

При цьому судом зазначено, що плану формування з вказаною масою та довжиною маршруту сторонами погоджено не було.

Згідно п.5 зазначених Правил обліку підлягають усі маршрути, що задовольняють вимоги пунктів 2 і 4 Правил.

Пунктом 6 Правил передбачено, що умови організації перевезень вантажів маршрутами, порядок подачі вагонів для завантаження і вивантаження маршрутів, їх формування до встановлених норм маси та довжини, повернення після завантаження (вивантаження) встановлюються у договорах про експлуатацію під'їзних колій та договорах про подачу і забирання вагонів.

Судом встановлено, що позивачем було пред'явлено відповідачу рахунок-фактуру № 237 від 08.08.05р. на суму 17995,68 грн. з ПДВ та направлено претензію за № 223/6-65 від 15.08.05р. на суму 17995,68 грн., проти якої відповідач  заперечував у своєму листі № 9989/24 від 28.09.05р.

Згідно ст.119 Статуту залізниць України, п.2 "Правил користування вагонами і контейнерами", затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.99р. № 113, за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками залізничної під’їзної коли, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься оплата.

Пунктом 4 "Правил користування вагонами і контейнерами" встановлено, що час користування вагонами обчислюється з моменту їх передачі вантажовласникові до моменту їх фактичного прийняття від вантажовласника.

Відповідно до ст.137 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998р. № 457, позови залізниць до вантажовідправників, вантажоодержувачів і пасажирів, що випливають із цього Статуту, можуть бути подані відповідно до установленої підвідомчості чи підсудності до суду за місцем знаходження відповідача протягом 6 місяців.

При цьому судом розглянуто клопотання за № 657/24 від 25.01.2007 про застосування строку позовної давності, з посиланням на ст.137 Статуту залізниць України, п.4 ст.267 Цивільного кодексу України.

Звертаючись до суду з позовними вимогами 13.06.06 щодо наданих у липні 2005р. послуг, залізниця цей строк пропустила. Причини пропуску строку позовної давності позивач не навів, а тому місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку щодо їх відсутності та відмови на цій підставі в позові.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що судове рішення прийнято при правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий  господарський  суд   України

ПОСТАНОВИВ  :

Касаційну  скаргу залишити без задоволення.

Рішення від 13.02.2007 господарського суду Донецької області у справі № 17/198 залишити без змін.

Головуючий                                                                                         В. Божок

Судді                                                                                                      Т.Костенко

Г.Коробенко