Харківський апеляційний господарський суд
УХВАЛА

Іменем України

11 червня  2007 року                                Адміністративна справа  № АС-11/60-07

Колегія суддів у складі:   головуючого судді-доповідача Погребняк В.Я.                                                                                             судді                      Гончар Т.В.

судді                     Істоміна О.А.

при секретарі Андросовій О.В.

За участю  представників сторін:

Позивача: - Козупиця О.М. (дов. № 79-577 від 28.11.2005 року).

Відповідача:   - Зікратий А.В. (дов. № 84004/9/10-009 від 29.12.2006 року), Сіренко І.С. (дов. № 35761/9/10-009 від 01.06.2007 року).

Прокурора: - не з’явився.

розглянувши  апеляційну скаргу відповідача, ДПІ в м. Суми (вх. № 1282 С/2-6 від 28.03.2007 р.) на Постанову господарського суду Сумської області від 14.02.2007 р. у справі № АС-11/60-07

за позовом  Дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб»Відкритого акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об’єднання ім. М.В. Фрунзе», м. Суми

до  ДПІ в м. Суми

за участю прокурора

про  визнання нечинним податкового повідомлення-рішення.

встановила:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати нечинним податкове повідомлення-рішення ДПІ в м. Суми від 19.01.2007 року № /0/3867, згідно якого позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування ПДВ на 178 753 грн. 40 коп.

Постановою господарського суду Сумської області від 14.02.2007 р. позовні вимоги задоволено повністю. Визнано нечинним податкове повідомлення-рішення ДПІв м. Суми від 19.01.2007 року за № /0/3687. Відшкодовано з Державного бюджету України на користь ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб»Відкритого акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об’єднання ім. М.В. Фрунзе»3 грн. 40 коп. витрат по сплаті судового збору. Постанова суду прийнята з посиланням на те, що для відшкодування з бюджету податку на додану вартість, Закон України  «Про податок на додану вартість»№ 168/97-ВР від 03.04.1997 року не передбачає обов’язкової умови фактичного надходження цих сум до бюджету, у разі невиконання контрагентом платника податкових зобов’язань по сплаті податку до бюджету, негативні наслідки наступають лише для нього. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення добросовісного платника податку права на його відшкодування у разі, якщо останній виконав усі передбачені Законом умови щодо отримання такого відшкодування і має документальне підтвердження розміру податкового кредиту.

Відповідач з Постановою господарського суду Сумської області від 14.02.2007 р. не погодився, подав  апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що господарським судом при винесенні Постанови були порушені норми матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржувану Постанову та прийняти нову, якою відмовити у  задоволенні позовних вимог. Апелянт вказує на те, що судом першої інстанції неправомірно зазначено, що право на бюджетне відшкодування випливає лише з факту подачі податкової накладної та податкової декларації, оскільки з Закону України «Про ПДВ»вбачається, що право на відшкодування виникає лише при фактичній надмірній сплаті ПДВ, а не з самого факту існування зобов’язання по сплаті податку в ціні придбаного позивачем товару.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просив суд залишити апеляційну скаргу ДПІ в м. Суми без задоволення, а Постанову господарського суду Сумської області від 14.02.2007 року без змін. Позивач зазначає, що ДП «Завод ОБ та ВТ»ВАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе»виконано всі дії передбачені Законом України «Про податок на додану вартість»та має право на бюджетне відшкодування податку на додану вартість у розмірі 178753,40 грн.. Крім того, жодним нормативним актом України, в тому числі приписами Закону України «Про ПДВ»не передбачено право на податковий кредит та на бюджетне відшкодування податку на додану вартість, яке виникає при умові «… надмірної сплати податку …. по ланцюгу продажу товару до виробника».

Прокурор в судові засідання Харківського апеляційного господарського суду 25.04.2007 року та 11.06.2007 року не з’явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання. Судова колегія, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без участі прокурора за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши повноту встановлення судом обставин справи та наданих сторонами в підтвердження обставин справи доказів, перевіривши надану в постанові суду їх юридичну оцінку, розглянувши доводи викладені в апеляційній скарзі, заслухавши пояснення уповноважених представників сторін, апеляційний суд встановив, що  апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, Постанова господарського суду Сумської області від 14.02.2007 року підлягає залишенню без змін,  виходячи з наступного.

19.01.2007 року ДПІ в м. Суми була проведена позапланова документальна перевірка позивача ДП «Завод ОБ та ВТ»ВАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе»з питань правомірності заявленої до відшкодування  з бюджету суми податку на додану вартість на рахунок банку за травень, серпень 2006 року, про що складено акт за № 216/23-6/30991664-6  від 19.01.2007 року.

На підставі вказаного Акту, ДПІ в м. Суми винесено податкове повідомлення-рішення від 19.01.2007 року № /0/3687, згідно якого відповідачем зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 178753,40 грн., зокрема зазначено, що позивачем неправомірно заявлена до відшкодування за травень 2006 року сума ПДВ 27825,90 грн. та серпень 2006 року сума ПДВ 150927,50 грн.  по придбанню металобрухту у ТОВ «Укрвтормет –Союз».

Винесене податкове рішення обгрунтоване тим, що ТОВ «Укрвтормет -Союз»не є виробником металобрухту поставленого позивачу, а придбав його у ТОВ «Вікавіт»та ТОВ «Радісон».

У зв’язку з тим, що проведеними зустрічними перевірками вищезазначених підприємств по ланцюгу до виробника, відповідачу не вдалося встановити чи надійшов до державного бюджету ПДВ, сплачений позивачем при придбанні товару, органом ДПІ в м. Суми зроблений висновок про неможливість підтвердження заявленої суми бюджетного відшкодування за травень 2006 року – 27825,90 грн. по придбанню товару від ТОВ «Укрвтормет -Союз», постачальником якого є ТОВ «Вікавіт»; за серпень 2006 року –150927 грн. по придбанню товару від ТОВ «Укрвтормет -Союз», постачальником якого є ТОВ «Радісон», що пов’язано з відсутністю факту надмірної сплати податку на додану вартість до Державного бюджету в сумі 178753,40 грн…

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності з боку позивача порушень норм податкового законодавства та вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.01.2004 року між позивачем та ТОВ «Укрвтормет -Союз»було укладено договір купівлі-продажу № 79/6-04. На виконання умов договору  ТОВ «Укрвтормет -Союз»здійснювалися поставки товару, зокрема у квітні 2006 року та у липні 2006 року, що підтверджується актом придбання-передачі від 28.04.2006 року та актами від 01.07.2006 року, 31.07.2006 року.

Оплата товару, поставленого у вищезазначені періоди, у тому числі податок на додану вартість, була здійснена позивачем у повному обсязі.

На підтвердження сплати позивачем ПДВ та на виконання п. 7.2.1 Закону України «Про ПДВ» ТОВ «Укрвтормет -Союз»позивачеві були видані податкові накладні, а саме: податкова накладна № 45 від 28.04.2006 року –сума ПДВ 77605,55 грн., податкова накладна № 80 від 01.07.2006 року –сума ПДВ 9338,57 грн., податкова накладна № 83 від 20.07.2006 року –сума ПДВ 33333,33 грн., податкова накладна № 86 від 28.07.2006 року –сума ПДВ 33333,33 грн., податкова накладна № 91 від 31.07. 2006 року –сума ПДВ 33333,33 грн., податкова накладна № 92 від 31.07.2006 року –сума ПДВ 117483,21 грн.

Відповідно до п.п 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв’язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких належить до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Не дозволяється включення до податкового кредиту, згідно з п.п 7.4.5. п.7.4. ст. 7 Закону, будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) –актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів у оплату вартості таких робіт (послуг).

Підпунктом 7.5.1. Закону України «Про ПДВ» передбачено, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чеку) –в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Таким чином, зокрема у квітні 2006 року та у липні 2006 року у позивача згідно п.п. 7.4.1. п. 7.4, п. 7.5 Закону України «Про ПДВ»виникло право на податковий кредит.

Відповідно до п. 1.8 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість№ № 168/97-ВР від 03.04.97 р. бюджетне відшкодування –це сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв’язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

Враховуючи викладене, законодавцем чітко передбачено, що однією з обов’язкових підстав включення сум до податкового кредиту з податку на додану вартість є сплата цих сум до Державного бюджету України. Для відшкодування з бюджету ПДВ Закон не передбачає обов’язкової умови фактичного надходження цих сум до бюджету, у разі невиконання контрагентом платника податкових зобов’язань по сплаті податку до бюджету, негативні наслідки наступають лише для нього. Зазначена обставина не є  підставою для позбавлення добросовісного платника податку права на на його відшкодування у разі, якщо останній виконав усі передбачені Законом умови щодо отримання такого відшкодування і має документальне підтвердження розміру податкового кредиту.

В акті перевірки відповідача вказано, що по перевіряємій господарській операції існував такий ланцюг: травень 2006 року –придбання позивачем товару від ТОВ «Укрвтормет -Союз», постачальником якого є  ТОВ «Вікавіт»; серпень 2006 року –придбання позивачем товару від ТОВ «Укрвтормет -Союз», постачальником якого є  ТОВ «Радісон». При цьому, позивачем та ТОВ «Укрвтормет -Союз»були сплачені відповідні суми ПДВ до бюджету.

Посилання відповідача на те, що ТОВ «Укрвтормет -Союз»було знято з обліку 06.06.2006 року, судом першої інстанції правомірно не прийнято до уваги, оскільки операції з купівлі-продажу металобрухту між ТОВ «Укрвтормет -Союз»та ТОВ «Вікавіт»здійснювалися у лютому 2006 року, що підтверджено відповідними накладними.

При цьому, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що визнання недійсними установчих документів юридичної особи та подальше анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість саме по собі не тягне за собою недійсність всіх угод, укладених з моменту державної реєстрації такої особи і до моменту виключення з державного реєстру, та не позбавляє правового значення виданих за такими господарськими операціями податкових накладних.

Необхідно зазначити, що на момент здійснення господарських операцій обгрунтованість віднесення позивачем до податкового кредиту, сум податку на додану вартість за якими не визнала податкова інспекція, продавці були в Єдиному державному реєстрі, а також мали свідоцтво про реєстрацію платником податку на додану вартість.

Особливістю платника податку на додану вартість є те, що реальний та формальний платник цього податку не співпадають. Реальним платником податку на додану вартість є особа, яка купує (набуває) товари, роботи, послуги, тобто фактичний покупець (споживач),  саме за рахунок його коштів здійснюється сплата цього податку до державного бюджету України продавцями товару, робіт, послуг. Саме такі дії узгоджуються з визначенням терміну “Платник податків” наданому в п.п. 1.3 ст. 1 Закону України “Про ПДВ”, за яким платником податку є особа, яка зобов’язана здійснювати утримання та внесення до бюджету сум податку, що сплачується покупцем, або особа, що вивозить (пересилає) товари на митну територію України.

За таких обставин покупець не може нести відповідальність як за несплату податків продавцями, так і за можливу недостовірність відомостей про них, включених до Єдиного державного реєстру, за умови необхідності покупця щодо такої.

При цьому, ні Закон України “Про податок на додану вартість”, ні інші законодавчі акти з питань оподаткування не містять вимог щодо здійснення відшкодування сум ПДВ платнику податку після сплати відповідних сум податків до бюджету його контрагентами та неможливості здійснення відшкодування у разі несплати податку контрагентами платника, або неотримання результатів зустрічних перевірок контрагентів платника податку.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, податкові органи не можуть зменшувати суму бюджетного відшкодування покупцю у разі, якщо така сума була перерахована продавцю для зарахування до державного бюджету України, однак таке зобов’язання продавця не виконано чи не підтверджено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що Постанова господарського суду Сумської області від 14.02.2007 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відповідача ДПІ в м. Суми підлягає залишенню без задоволення.

За таких обставин, керуючись ст. ст. 196, п. 1 ст. 198, 200, 205, 206, 209, 211, 212,  Кодексу адміністративного судочинства України

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача ДПІ в м. Суми залишити без задоволення.

Постанову господарського суду Сумської області від 14.02.2007 року по справі № АС-11/60-07 залишити без змін.

Дана Ухвала набирає чинності з дня її проголошення.

Сторони мають право на дану Ухвалу подати касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Справу  № АС-1160-07   направити до господарського суду Сумської області.

Головуючий суддя                                         Погребняк В.Я.

Суддя                                       Гончар Т.В.

Суддя                                     Істоміна О.А.