ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

06.02.2007
Справа №2-26/1955-2007А

Суддя господарського суду АР Крим Пронина О. Л. розглянувши матеріалиадміністративній справи 06.02.2007р. у судовому засіданні, що почалося в 15:30 за участю секретаря судового засідання                      Кім Є.Л.,

За участю представників:

Від позивача –  Манюхін Ф.Ю., дов. від 31.01.2007р. № 65; Белогрудов В.І. – директор

Від відповідача -  Вовк В.Н., дов. від 16.10.2006р.№ 1315

ухвалив постанову по справі №2-26/ 1955-2007А о 15: 30.

За позовом   Колективного підприємства «Кримтранстур» (м. Сімферополь, вул. Вишнева, 141)

До відповідача  Республіканського комітету з охорони культурної спадщини АР Крим (95001,                            м. Сімферополь, вул.. Гоголя, 14)

Про  визнання протиправними дій

Сутність адміністративної  справи:

Позивач – КП «Кримтранстур»  звернувся до Господарського суду АР Крим з адміністративним позовом до відповідача - Республіканського комітету з охорони культурної спадщини АР Крим та просить суд  визнати висновок № 11817 від 01.12.2006р. Республіканського комітету з охорони культурної спадщини АР Крим  про неузгодження  виробництва проектно – дослідницьких робіт з будівництва та експлуатації кемпінгу «Крим» у районі автобусної зупинки смт Форос – протиправним та недіючим.

Також, позивач просить суд зобов’язати відповідача  виконати дії з узгодження  виробництва проектно – дослідницьких робіт з будівництва та експлуатації кемпінгу «Крим» у районі автобусної зупинки смт Форос.

Колективне підприємство «Кримтранстур»  мотивує позовні вимоги тим, що  висновком № 11817 від 01.12.2006р. позивачу Республіканським комітетом з охорони культурної спадщини відмовлено у позитивному узгодженні виробництва проектно – дослідницьких робіт з будівництва та експлуатації  структурного підрозділу Колективного підприємства «Кримтранстур» - кемпінгу «Крим»  в районі  автобусної зупинки смт Форос, який позивач, у свою чергу, вважає таким, що прийнятий у порушення норм чинного законодавства.

Також, позивач зазначив, що не згоден з оспорюваним висновком відповідача та вважає відмову з узгодження виробництва проектно – дослідницьких робіт з будівництва та експлуатації  структурного підрозділу Колективного підприємства «Кримтранстур» - кемпінгу «Крим»  в районі  автобусної зупинки смт Форос такою, яка порушила його права, встановлені ч. 1 ст.93 Земельного кодексу України,  яка встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на  договорі строкове  платне  володіння  і  користування  земельною  ділянкою, необхідною орендареві для  провадження  підприємницької  та  іншої діяльності.

Відповідач заперечує проти позовних вимог з мотивах, викладених у відзиві на позов та зазначив, що позовні вимоги не визнає з огляду на те, що підставою для видачи висновку про неможливість відводу земельної ділянки під будівництво та обслуговування кемпінгу «Крим» в районі автобусної зупинки смт Форос, є розташування ділянки, що відводиться,  у охоронній зоні будівлі, яке рекомендується  для постановки на державний облік та охорону в якості пам’ятника архітектури місцевого значення – винний підвал,19 сторіччя.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши представників сторін, суд дійшов наступних висновків.

28.11.2006р. Комунальне підприємство «Кримтранстур» звернувся  до Республіканського комітету  з охорони культурної спадщини АР Крим з метою узгодження проведення проектно-дослідницьких робіт з будівництва та експлуатації свого структурного підрозділу - кемпінгу «Крим» в районі автобусної зупинки смт Форос.

Відповідач висновком за № 11817 від 01.12.2006р. відмовив у позитивному узгодженні, посилаючись на те, що: «Ділянка знаходиться у межах охоронної зони колишніх винних підвалів - історико-архітектурного опорного плану і комплексного охоронного зонування пам'ятників історії, культури і природи адміністративного району Великої Ялти, режим якої не передбачає нове будівництво».

Рішенням за № 8 36-ої сесії 23-го скликання Фороськоі селищної ради від 22.03.2002р. позивачу надана у довгострокову оренду земельна ділянка площею 0,211га для будівництва та обслуговування кемпінгу «Крим» в районі автобусної зупинки смт Форос.

Ділянка надана з земель рекреаційного призначення (ф.6-зем, рядок 7.3, літер 86) за видами земельних угідь: гр. 57 «Землі кемпінгів, будинків відпочинку, місць проведення відпусток».

21.03.2002р. Ялтинським міським Управлінням земельних ресурсів узгоджено передачу у оренду земельної ділянки пл. 0,211га для будівництва та обслуговування кемпінгу «Крим» (кон УКЦИЗ-1.17 «Рекреаційного призначення») з земель рекреаційного призначення Фороськоі селищної ради (рядок 7, шифр 86).

Висновком Управління головного архітектора м. Ялти за № 177 від 21.03.2002р. про можливість закріплення земельної ділянки, пунктом 5 визначено: «Відповідно до генплану В.Ялти».

Умови на проектування та будівництво № 93 від 2002, видані органом охорони культурної спадщини при Управлінні головного архітектора м. Ялти, вказують в п.8: «На ділянці пам'ятників історії і культури, за наявними, даними, не виявлено», п.7 визначено: «Ділянка до складу охоронних зон не входить і розташована в районі автостанції виробничої зони. Можливе будівництво кемпінгу за умови реалізації проектного рішення у вигляді одно-двоповерхових будиночків».

Висновком Державної землевпорядної експертизи АР Крим від 02.03.2002р.  за № 521 К 25/86 погоджена довгострокова оренда ділянки за рахунок земель рекреаційного призначення.

На підставі проекту відведення земельної ділянки, укладено нотаріально посвідчений договір оренди земельної ділянки, реєстр № 3-1001 від 29.03.2002р.

Висновком № 929-2/10-25 04.04.2002р. Ялтинського міського Управління земельних ресурсів проведена державна реєстрація договору оренди земельної ділянки площею 0,211га в районі автостанції смт Форос.

Виконавчим комітетом Київської районної Ради м. Сімферополя, 27.09.2002р. Кримське виробничо-сервісне підприємство «Кримгазпромсервіс» перереєстровано у Колективне підприємство «Кримтранстур» з правами правонаступника.

25.01.2005р. між Виконавчим комітетом Форосської селищної Ради та КП «Кримтранстур» укладено угоду про внесення змін до Договору оренди земельної ділянки - змінили преамбулу Договору оренди земельної ділянки, залишивши суть договору, реєстр № 3-1001 від 29.03.2006р., без змін.

Рішенням № 14 від 28.02.2005р. Виконавчого комітету Форосськоі селищної Ради виданий дозвіл позивачу на проведення проектно-дослідницьких робіт з будівництва та обслуговування кемпінгу «Крим» в районі автобусної зупинки в смт Форос.

Проте, відповідач висновком № 11817 від 01.12.2006р. не погодив проведення робіт.

Суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Республіканський комітет з охорони культурної спадщини АР Крим  при прийнятті оспорюваного висновку керувався приписами Постанови Уряду Автономної Республіки Крим № 330 від 16.11.1995р., згідно вимогам якої межі охоронних зон повинні були б винесені в натурі на місцевості, що не виконане до набранням чинності Закону України «Про охорону культурної спадщини», № 1805-111.

Суд критично ставиться  до посилань відповідача на приписи  Постанови Уряду АР Крим № 330 від 16.11.1995р. оскільки на момент прийняття оспорюваного висновку набрав законної сили та дів Закон України «Про охорону культурної спадщини».

Відповідно до ст.. 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини» об'єкт культурної   спадщини   -   визначне   місце,  споруда (витвір),  комплекс (ансамбль),  їхні частини,  пов'язані  з  ними рухомі   предмети,  а  також  території  чи  водні  об'єкти,  інші природні,  природно-антропогенні  або  створені  людиною   об'єкти незалежно  від  стану  збереженості,  що  донесли  до  нашого часу цінність    з    археологічного,    естетичного,    етнологічного, історичного,  архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність.

Зони охорони пам'ятки (зони охорони)  -  встановлювані навколо  пам'ятки охоронна зона,  зона регулювання забудови,  зона охоронюваного ландшафту,  зона охорони археологічного  культурного шару, в межах яких діє спеціальний режим їх використання.

Пунктом 1 Постанови Уряду АР Крим № 330 від 16.11.1995р. затверджений історико - архітектурний  опорний  план  та  схеми комплексного охоронного зонування пам’ятників історії,  культури та природи адміністративного району  Великої Ялта, розроблені інститутом КиївНІІТАГ, але не межі охоронних зон.

Оспорюваний Висновок Республіканського комітету з охорони культурної спадщини АР Крим за №11817 зроблено на підставі додатку до Постанови Уряду АР Крим № 330 від 16.11.1995р., але відповідачем під час розгляду справи суду не надано доказів того, що використовувався саме цей, затверджений Постановою Уряду АР Крим, додаток з відповідним картографічним матеріалом.

Згідно листа Управління справами Ради міністрів АР Крим від 27.01.2005р. встановлено, що додатків до Постанови Уряду АР Крим № 330 від 16.11.1995р. немає у архівах Ради Міністрів АР Крим.

Відповідно до ст. 20 Земельного кодексу України, віднесення  земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади  та  органів  місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, а зміна  цільового  призначення  земель провадиться органами виконавчої  влади  або  органами  місцевого  самоврядування,   які приймають  рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування,  вилучення (викуп) земель і  затверджують  проекти землеустрою   або   приймають   рішення   про  створення  об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Статтею 34 Закону України «Про охорону культурної спадщини» визначено, що території визначних пам'яток, охоронних зон, належать до земель історико культурного призначення і включаються до Державних земельних кадастрів, планів землекористування, проектів землеустрою, іншої проектно-планувальної та містобудівної документації.

Межі та режими використовування зон охорони пам'ятників визначаються відповідною науково-проектною документацією та затверджуються відповідним органом культурної спадщини. Порядок визначення та затвердження меж і режимів використовування зон охорони пам'ятників і внесень змін до них, встановлюються центральним органом виконавчої влади у сфері культурної спадщини.

Оскільки Рада Міністрів АР Крим не є органом виконавчої влади, що виконує функції х охорони культурної спадщини, надана Постанова  Уряду АР Крим № 330 від 16.11.1995р. не може розглядатися як документ, який визначає та затверджує межі та режими використовування охоронних зон.

Постановою Кабінету Міністрів України за № 318 від 13.03.2002р. затверджений «Порядок визначення між та режимів використання історичних ареалів населених міст, обмеження господарської діяльності на території історичних ареалів населених місць».

Згідно до п.10, 12 вказаної постанови історичний ареал - Історичний  ареал  є  спеціально  виділеною  у населеному місці територією історико-культурного  значення  із  затвердженими межами,   яка   повинна   фіксуватися   в  усіх  землевпорядних  і містобудівних документах та  розглядатися  як  специфічний  об'єкт містобудівного проектування. Визначені науково-проектною документацією межі історичних ареалів погоджуються відповідним органом місцевого самоврядування, Мінкультури  або  уповноваженим  ним  органом  охорони  культурної спадщини та затверджуються Держбудом або уповноваженим ним органом охорони культурної спадщини.

Відповідачем суду не надано доказів, що межі охоронних зон, у тому числі й винних підвалів, винесені в натурі, встановлені пам'ятні знаки на основі належного картографічного матеріалу, при тому, що Республіканський комітет з земельних ресурсів АР Крим № 5045/10-25 від 08.12.2006р. стверджує, що ділянка площею 0,211га в районі автобусної зупинки смт Форос віднесена до категорії земель рекреаційного призначення, що відсутні які - небудь рішення Виконавчого комітету Форосської селищної Ради про віднесення цієї ділянки або її частини до іншої категорії земель.

Позивач посилається на те, що винні підвали у смт Форос не зареєстровані в Державному реєстрі, отже, виходячи зі змісту ст. 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини», де вказано, що охоронна зона встановлюється біля пам'ятників, відсутність пам'ятника не дає нормативної основи встановлення меж і режиму охоронної зони, тому відсутність  державної реєстрації пам'ятника по теперішній час не дозволила виконати вимоги ст. 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» - встановити охоронну зону.

Постановою Верховної Ради АР Крим від 18.09.2002р. №241-3/02 затверджені Регіональні правила забудови і використовування території АР Крим. Пунктом 1.9 Правил, визначений перелік нормативних актів, згідно якого встановлюються зони охорони визначених пам'яток. До переліку входить Тимчасова інструкція від 09.09.1968р. про організацію охоронних зон. Відповідно до цієї інструкції, зони охорони визначних пам'яток повинні встановлюватися в натурі на місцевості.

Проте, яз зазначив позивач, межі охоронної зони винних підвалів у смт Форос до теперішнього часу в натурі не встановлені, охоронних знаків немає

Згідно ст. 30 Закону Республіки Крим від 26.03.1993р. «Про охорону і використовування визначних пам'яток історії і культури» зони охорони визначних пам'яток повинні закріплюватися Держав ними актами на користування землею Державним комітетом по охороні визначних пам'яток, правонаступником якого є відповідач.

Також, слід зазначити, що суду не надано доказів того, що охоронна зона, на існування якої посилається відповідач, визначена топографічно, а її межі, згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.2004р. № 1094 «Про затвердження Порядку розробки проектів землеустрою по організації і встановленню меж території природно-заповідної фундації, іншого природоохоронного, оздоровчого рекреаційного і історико-культурного призначення»  розроблені та затверджені.

Законом України «Про охорону культурної спадщини», Земельним кодексом України не передбачено прямої заборони на здійснення будівництва в охоронних зонах.

Пунктом 1 ст. 37 Законом України «Про охорону культурної спадщини» встановлено, що будівельні, меліоративні,  шляхові та інші роботи,  що можуть призвести  до  руйнування,  знищення   чи   пошкодження   об'єктів культурної спадщини,  проводяться тільки після повного дослідження цих об'єктів за рахунок коштів замовників зазначених робіт. Можливість проведення вказаних робіт встановлена тільки після повного дослідження об'єкту культурної спадщини.

Однак, Республіканським комітетом з охорони культурної спадщини не наданого такого обґрунтування у висновку № 11817, причин можливого пошкодження об'єкту культурної спадщини тощо.

Регіональні правила забудови та використовування територій в АР Крим від 18.09.2002р. за № 241-3/02, пунктом 1.9 встановлюють, що відступи від встановленого режиму використовування територій зон охорони пам'ятників культурної спадщини можливі тільки за спеціально виконаному проекту.

Чинне законодавство не заперечує будівництва у охоронних зонах, але зобов’язує вести його з дотриманням режиму, який шкідливо не впливає на використовування цих земель.

Відповідно до ст.. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням  адміністративного  судочинства  є  захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб,  прав  та  інтересів  юридичних осіб  у  сфері  публічно-правових  відносин  від  порушень  з боку органів державної влади,  органів місцевого самоврядування,  їхніх посадових  і  службових осіб,  інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій  на  основі  законодавства,  в  тому числі на виконання делегованих повноважень.

До  адміністративних  судів можуть бути оскаржені будь-які рішення,  дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків,   коли   щодо   таких   рішень,   дій  чи  бездіяльності Конституцією  чи законами України встановлено  інший порядок судового провадження.

Відповідно ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України  за справами з  оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративний суд має перевіряти, чи прийняті  вони на   підставі,   у  межах  повноважень  та  у  спосіб,  що передбачені Конституцією та законами України,  з  використанням  повноваження  з   метою,   з   якою   це повноваження надано та  обґрунтовано,  тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення  та з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації .

Одним з принципів  адміністративного, судочинства, передбачених  ст.. 7 Кодексу адміністративного судочинства України є принцип законності, який відповідно до ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, полягає в наступному, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові та службові особи зобов’язані  діяти дише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приймаючі до уваги вищенаведені принципи, встановлені кодексом адміністративного судочинства України, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та погоджується з ними.

Також, слід зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи місцевого самоврядування, посадові  особи органів місцевого самоврядування зобов’язані діяти тільки на підставі та в межах компетенції.

Відповідно до ч. 1 ст. 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах  повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов’язковими до виконання на відповідній території.

Ст.. 16 Цивільного кодексу України передбачено, що Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема шляхом визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади,  органу  влади  Автономної  Республіки  Крим  або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно п. 1 ст. 71 КАС України кожна сторонам повинна довести суду  ти обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог або заперечень.

Згідно п. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень  суб'єкта  владних  повноважень  обов'язок  щодо доказування правомірності  свого  рішення покладається    на   відповідача,   якщо   він   заперечує   проти  адміністративного позову.

Відповідно до ст.. 105, 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання    протиправними    рішення    суб'єкта   владних повноважень чи окремих його положень,  дій чи бездіяльності і  про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих  його  положень  із зазначенням способу його здійснення; зобов’язання відповідача – суб’єкта владних повноважень прийняти рішення  або вчинити певні дії.

За такими обставинами, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Приймаючі до уваги викладене, керуючись п. 4 ст. 157, ст. ст. 158, 159, 160, 161- 163, п. 4 ст. 167  Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

П О С Т А Н О В И В :

1.          Позовні вимоги задовольнити.

2.          Висновок Республіканського комітету з охорони культурної спадщини АР Крим від 01.12.2006р.за № 11817 про неузгодження  проведення проектно -  дослідницьких робіт з будівництва та експлуатації кемпінгу «Крим» у районі автобусної зупинки смт Форос – визнати нечинним.

3.          Зобов’язати Республіканський комітет з охорони культурної спадщини АР Крим  виконати дії щодо узгодження  проведення проектно – дослідницьких робіт з будівництва та експлуатації кемпінгу «Крим» в районі автобусної зупинки смт Форос.

Судом роз’яснено сторонам положення ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України,  відповідно якої Постанова суду, яка набрала законної сили, є обов’язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

У разі неподання заяви про апеляційне оскарження, Постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення.

Виконавчий документ видати після вступу Постанови в закону силу за заявою сторони.

Якщо після подачі заяви про апеляційне оскарження, апеляційна скарга не подана, Постанова вступає в закону силу через 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена в порядку і строки, передбачені ст.. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дійсну Постанову направити на адресу сторін рекомендованою кореспонденцією.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Проніна О.Л.