ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2007 р.
№ 9/56

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

головуючого:
Першикова Є.В.,

суддів:
Савенко Г.В.,

Ходаківської І.П.,

розглянула

касаційну скаргу
закритого акціонерного товариства "Дніпрожилбуд" (далі Товариство)

на постанову
Київського апеляційного господарського суду

від
26.09.06

у справі
№ 9/56

господарського суду
міста Києва

за позовом
товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Інкомбуд" (далі Компанія)

до
Товариства

про
стягнення 139 654,14 грн.

У судовому засіданні взяли участь представники

- позивача:
Коваленко Р.О. (за дор. б/н від 20.12.06);
Джуманіязов А. (за дор. б/н від 10.02.07);

- відповідача:
Осадчий В.Б. (за дов. № 203 від 19.12.06).

Відводів складу колегії суддів не заявлено.

За згодою представників сторін, відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1

ст. 1115 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 15.02.07 було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови Вищого господарського суду України.

Рішенням від 26.04.06 господарського суду міста Києва (суддя Жирнов С.М.) в задоволені позовних вимог Компанії відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що договір переводу боргу не містить посилань на документи, які б підтверджували наявність заборгованості, а додана до позовної заяви довідка про вартість виконаних підрядних робіт містить виправлення, без будь-яких пояснень до них, а тому неможливо визначити на яку суму фактичну виконано підрядні роботи, а отже й встановити наявність боргу.

Постановою від 26.09.06 Київського  апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючого –Губенко Н.М., суддів –Барицької Т.Л.,  Ропій Л.М.) рішення від 26.04.06 господарського суду міста Києва скасовано.

З Товариства на користь Компанії стягнуто 135 326,40 грн. основного боргу, 4 327,74 грн. пені, 1 396,54 грн. державного мита, 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та 698,27 грн. державного мита за розгляд апеляційної скарги.

При винесенні постанови апеляційний суд прийшов до висновку, що чинним законодавством не передбачено обов'язкового посилання в тексті угоди про відступлення права вимоги боргу не документи, які б підтверджували наявність заборгованості, а наявні в справі матеріали підтверджують передачу первісним кредитором новому кредитору документів, що засвідчують право на спірну суму боргу.

Не погодившись з постановою суду апеляційної інстанції Товариство звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить постанову від 26.09.06 Київського  апеляційного господарського суду скасувати.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що при винесенні оскарженого судового акту було порушено норми процесуального права, а саме: ст.ст. 98, 99 Господарського процесуального кодексу України.

Так, скаржник зазначає, що апеляційним судом справу було переглянуто у відсутності його представника за умови, що Товариство не було належним чином повідомлено про дату, час та місце судового засідання.

У своєму відзиві на касаційну скаргу Компанія щодо доводів скаржника заперечує, вважаючи їх безпідставними, у зв'язку з чим просить оскаржену постанову залишити без змін, а касаційну скаргу Товариства без задоволення.

До початку розгляду справи по суті, колегія суддів Вищого господарського суду України зазначила, що, з урахуванням того, що в матеріалах справи наявна лише одна касаційна скарга (Товариства), то справа переглядається в межах, визначених даною касаційною скаргою, та з урахуванням вимог ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, додаткові доводи та вимоги судом до уваги не приймаються.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, відзив на касаційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування попередніми судовими інстанціями норм процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.97

№ 475/97-ВР), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадянських прав і обов'язків незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону. Відкритий характер судового розгляду є істотним елементом права на справедливий суд, а відкритість процесу, як правило, включає право особи бути заслуханою в суді.

Колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги та наголошує, що відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 55 Основного Закону регламентовано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 4 ст. 6 Закону України "Про судоустрій України" ніхто не може бути позбавлений права на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку в суді будь-якого рівня.

Колегія суддів Вищого господарського суду України звертає увагу, що відповідно до п.п. 2, 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а також змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Зазначені конституційні принципи закріплені в статтях 42 ("рівність перед законом і судом") та 43 ("Змагальність") Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами, для чого господарський суд створює їм необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Забезпечення участі сторін та інших процесуальних осіб у судовому процесі покладається на господарський суд, який відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України після прийняття позовної заяви зобов'язаний винести і надіслати їм ухвалу про порушення провадження у справі та призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду,  вказавши про дату, час і місце його проведення.

Колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що переглядаючи справу в апеляційному порядку судом не було враховано, що у суді першої інстанції справу було розглянуто по суті без участі представника Товариства. Як і суд першої інстанції, апеляційний суд не з'ясував чи надсилалась Товариству ухвала про прийняття справи до провадження та призначення її до розгляду, та чи була вона отримана його представником.

При цьому не було враховано положення п. 3.5.1 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Голови Вищого господарського суду України від 10.12.02 № 75 (далі Інструкція), згідно з яким ухвала про порушення провадження у справі і призначення її до розгляду надсилається службою діловодства в день її прийняття всім учасникам процесу з повідомленням про вручення, яке з відміткою про вручення адресатові залучається до матеріалів справи. А факт неодержання ухвали адресатом засвідчується поштовим повідомленням встановленого зразка, яке разом з неотриманою ухвалою та конвертом оперативно передається службою діловодства судді для ознайомлення та залучення до справи.

Колегія суддів Вищого господарського суду України звертає увагу на недодержання апеляційним судом п. 3.17 Інструкції, яким встановлено, що ухвала про прийняття  апеляційної  скарги  до  розгляду надсилається учасникам процесу з повідомленням про вручення.

З правового аналізу матеріалів справи вбачається відсутність зазначених доказів про вручення Товариству як ухвал місцевого суду про призначення справи до розгляду, так і ухвали апеляційного суду про прийняття апеляційної скарги до розгляду, у зв‘язку з чим встановити факт надсилання вказаних ухвал, як, власне, і адресу, на яку вони надсилались, на підставі наявних матеріалів справи не вбачається за можливе.

Колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що у разі сумніву щодо правильності адреси Товариства, суд мав право витребувати відповідні докази, як це передбачено ст.ст. 35, 65 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі правового аналізу наведених правових норм та з урахуванням встановлених обставин, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що матеріали справи не містять переконливих доказів про те, що  Товариство у повній відповідності до вимог процесуального законодавства було належним чином повідомлено про дату, час та місце судових засідань як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 11110 Господарського процесуального кодексу України розгляд господарським судом справи за відсутності будь-якої із сторін, не повідомленої належним чином про час і місце засідання суду, є порушенням норм процесуального права і в будь-якому випадку –підставою для скасування рішення місцевого або постанови апеляційного господарського суду судом касаційної інстанції.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, враховуючи вимоги ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, відзначає, що перегляд у касаційному порядку судового рішення здійснюється касаційною інстанцією на підставі встановлених фактичних обставин справи та перевіряється застосуванням попередніми інстанціями норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи, що попередніми судовими інстанціями судові рішення було винесено у відсутності сторони, не повідомленої належним чином про дату, місце та час судових засідань, що є безумовною підставою для їх скасування, колегія суддів Вищого господарського суду України під час перегляду даної справи обмежилась перевіркою застосування норм процесуального права та не досліджувала підставність та правильність застосування судами норм матеріального права під час винесення рішень, оскільки фактично справа належним чином у встановлено процесуальному порядку розглянута не була.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного суду України, викладених у пункті 1 Постанови від 29.12.76 № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Оскільки передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення та постанова у справі підлягають скасуванню, а справа –направленню на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Під час нового розгляду справи господарському суду слід взяти до уваги викладене в цій постанові, вжити всі передбачені законом засоби для всебічного, повного і об'єктивного встановлення обставин справи, прав і обов'язків сторін і в залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством вирішити спір.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11110 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу закритого акціонерного товариства "Дніпрожилбуд" № 201 від 19.12.06 задовольнити частково.

Рішення від 26.04.06 господарського суду міста Києва та постанову від 26.09.06 Київського апеляційного господарського суду у справі № 9/56 господарського суду міста Києва скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий
Є.Першиков

судді:
Г.Савенко

І.Ходаківська