СУД
РІШЕННЯ

Іменем
України

22.01.2007

Справа №2-26/16910-2006

22.01.2007р.        № 2-26/16910-2006

За позовом  ТОВ «Виробничо - сервісна фірма «Крим -
автодізель - сервіс 2000» (95022, АДРЕСА_3)

До відповідача  Фізичної особи - підприємця  ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

За участю Приватного нотаріуса
Сімферопольського міського  нотаріального
округу ОСОБА_2 (АДРЕСА_2)

Про визнання договору купівлі -
продажу недійсним

Суддя О. Л. Проніна

За участю представників:

Від позивача  -
Скідан Г.І., директор

Від відповідача -  ОСОБА_3, довіреність нп НОМЕР_1 від
13.03.2006р.

За участю приватного нотаріуса
ОСОБА_2 - не з'явився

Сутність справи:

Позивач - ТОВ «Виробничо - сервісна
фірма «Крим - автодізель - сервіс 2000» звернувся до Господарського суду АР
Крим з позовною заявою до  відповідача -
Фізичної особи - підприємця  ОСОБА_1, за
участю Приватного нотаріуса Сімферопольського міського  нотаріального округу ОСОБА_2 про визнання
договору купівлі -продажу недійсним.

Позивач просить суд  визнати недійсним договір від 27.04.2004р.,
укладений між  позивачем та відповідачем,
купівлі - продажу нежитлових приміщень літ. «Ж» приміщення № 7 - гараж, площею
358,7 кв.м.., літ. № 13 площею 18,3 кв.м., розташованих  за адресою: АДРЕСА_3, посвідчений
27.04.2004р.  Приватним нотаріусом
Сімферопольського міського нотаріального округу ОСОБА_2 та зареєстрований в
реєстрі  за НОМЕР_2.

Позовні вимог обґрунтовані тим, що позивач
вважає оспорюваний договір купівлі - продажу недійсним та таким, що суперечить
нормам чинного законодавства. Також, позивач посилається на те, що  в інтересах продавця виступав генеральний
директор ТОВ «Крим -автодізель - сервіс 2000» Запорожець В.А., якому в свою
чергу,  було надано право  на реалізацію 337 кв.м., а він, в свою чергу,
як вважає позивач, перевищив свої повноваження та  реалізував 377 кв.м. нежитлових приміщень.
Позивач вважає договір купівлі - продажу від 27.04.2004р. таким, що суперечить
меті діяльності товариства - ТОВ «Крим -автодізель - сервіс 2000» - здійснення
виробничо - господарської діяльності, спрямованої на отримання прибутку,
оскільки нежитлові приміщення були продані за договором купівлі - продажу від
27.04.2004р. за ціною яка менш ніж та, за якою позивач придбав вказані
нежитлові приміщення, тобто  вважає, що
продаж нежитлових приміщень здійснено у збиток підприємству.

Так, однією з підстав для визнання
договору купівлі - продажу від 27.04.2004р.недійсним,  позивач зазначив наявність родинного зв'язку
між представниками сторін при укладенні оспорюваного договору, а саме те, що
продавцем був чоловік, а  покупець -
дружина.

Відповідач надав суду відзив на
позовну заяву, в якому зазначив, що вважає позовні вимоги необґрунтованими та
просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Позивачем надано суду заяву про
уточнення позовних вимог, згідно якої позивач просить суд  визнати договір купівлі - продажу від
27.04.2004р. недійсним та зобов'язати відповідача повернути нежитлові
приміщення літ. «Ж» приміщення № 7 - гараж, площею 358,7 кв.м.., літ. № 13
площею 18,3 кв.м., розташованих  за
адресою: АДРЕСА_3.

Вказана заява прийнята судом до
розгляду.

В судовому засіданні позивач надав
суду клопотання з поясненнями щодо документів, які надані суду Приватним
нотаріусом Сімферопольського міського
нотаріального округу ОСОБА_2, в якому зазначив, що вважає екземпляр
протоколу НОМЕР_3 від 02.0.2004р. підробленим та просить суд призначити по
справі технічну та почеркознавчу експертизи.

Судом вказане клопотання залишено
без задоволення у зв'язку з наступним:

У відповідності зі ст. 33
Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Однак, надане суду клопотання не
містить документальних доказів, які б свою чергу підтвердили позицію позивача
та необхідність призначення по справі технічної та почеркознавчої експертизи.

Розгляд справи відкладався у
порядку ст. 77 Господарського кодексу України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників, суд -

ВСТАНОВИВ:

27.04.2004р. між ТОВ «Виробничо -
сервісна фірма «Крим - автодізель - сервіс 2000» в особі генерального директора
Запорожця В.А. та Приватним підприємцем ОСОБА_1 був укладений договір купівлі -
продажу нежитлових приміщень літ. «Ж» приміщення № 7 - гараж, площею 358,7
кв.м.., літ. № 13 площею 18,3 кв.м., розташованих на площі 0,5 га в АДРЕСА_3.

Вказаний договір був посвідчений
Приватним нотаріусом Сімферопольського міського
нотаріального округу ОСОБА_2 та зареєстрований у реєстрі за НОМЕР_2.

У відповідності з п 1- 5 ст. 203
Цивільного кодексу України зміст
правочину  не може суперечити
цьому Кодексу,  іншим актам  цивільного
законодавства,  а   також
моральним   засадам суспільства.
Особа,  яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення  учасника
правочину  має  бути
вільним   і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленим законом. Правочин
має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Посилання позивача, на те, що
оспорюваний договір суперечить приписам п. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України
не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки позивачем не вказано чим саме
оскаржуваний договір купівлі - продажу суперечить нормативним актам чи
моральним засадам суспільства.

На момент укладення та підписання
угоди,27.04.2004р., Продавець -  ТОВ
«Виробничо - сервісна фірма  «Крим -
автодізель - сервіс» в особі генерального директора Запорожця В.А. діяв на
підставі Статуту товариства в редакції 2003року.

У відповідності з п. 4.13. Статуту
керівництво  поточної діяльністі
Товариства здійснює дирекція, яка очолюється Генеральним директором, якого призначає
Збір Учасників.

Згідно протоколу  Загального збору учасників ТОВ «Крим -
автодизель - сервіс 2000» генеральним директором Товариства було призначено
Запорожця В.А.

У відповідності з абз. 3 п.4.14
Статуту ТОВ «Крим - автодизель - сервіс 2000» генеральний директор
розпоряджається майном Товариства в межах, встановлених Збором Учасників.

Згідно протоколу НОМЕР_3 загального
збору учасників Товариства від 02.04.2004р., у присутності власників 100%
частин статутного капіталу, було прийнято рішення  про відчуження нерухомого об'єкту  товариства, а саме: нежилих приміщень в літ.
«Ж» приміщення № 7 - гараж, літ. «13» - загальною площею - 377,0 кв.м.,
розташованих за адресою - АР Крим, АДРЕСА_3, за ціною згідно експертної оцінки.

У відповідності з замовленням №
04797 від 12.03.2004р.  між ТОВ  «Виробничо - сервісна фірма  «Крим - автодізель - сервіс» та
Сімферопольським МБРТІ була проведенні незалежна оцінка будівлі прохідної, літ.
«13» та нежитлових вбудованих приміщень загальною площею 358,7 кв.м. в літ. «Ж»,
розташованих за адресою: АДРЕСА_3. Мета оцінки - визначення вартості об'єкту
для прийняття рішення про продаж.  Згідно
висновку експерта про вартість об'єкту
оцінки, вартість  склала 25296,00
грн.

У відповідності зі ст. 658
Цивільного кодексу України право продажу товару, крім випадків примусового
продажу та інших випадків,  встановлених
законом, належить власникові товару.

При укладенні договору купівлі -
продажу від 27.04.2004р. продавцем нерухомого майна виступив власник товару, а
саме ТОВ  «Виробничо - сервісна
фірма  «Крим - автодізель - сервіс», що
підтверджується наступним.

03.09.2003р.було укладено договір
купівлі - продажу між ТОВ  «Виробничо -
сервісна фірма  «Крим - автодізель -
сервіс» та ВАТ «Сімферопольське спеціалізоване автотранспортне підприємство
1203» нежилих приміщень  розташованих за
адресою: АДРЕСА_3 (приміщення № 7 - гараж (літ. «Ж») та літ. «13»), загальною
площею 377,0 кв.м. 03.09.2003р.за актом прийому - передачі  продавець передав, а покупець прийняв
приміщення № 7 - гараж літ. «Ж», площею 358,7 кв.м. та літ.»13», площею
18,3  кв.м., зареєстрованих в БТІ м.
Сімферополя 28.11.2003р. під реєстраційним НОМЕР_4 в книзі 265, реєстраційний
номер НОМЕР_5.

Отже, вимоги ст. 658 Цивільного
кодексу України при укладенні  договору
купівлі - продажу від 27.04.2004р. порушені не були

Згідно ст. 6 Цивільного кодексу
України сторони мають право укласти договір,
який не передбачений актами цивільного законодавства,  але відповідає загальним засадам цивільного законодавства;
врегулювати   у   договорі
відносини, які не врегульовані цими актами. сторони в договорі можуть
відступити  від  положень
актів цивільного
законодавства  і врегулювати свої
відносини на власний розсуд.

Відповідно до ст. 632 Цивільного
кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Отже, при укладенні договору,
вартість  нежилих приміщень в літ. «Ж»
приміщення № 7 - гараж, літ. «13» - загальною площею - 377,0 кв.м.,
розташованих за адресою - АР Крим, АДРЕСА_3, була встановлена сторонами в розмірі
25296,00 грн.

Ст.. 215 Цивільного кодексу України
визначено вичерпний перелік підстав для визнання правочину недійсним, а саме:
Підставою недійсності правочину є
недодержання  в  момент вчинення  правочину
стороною  (сторонами) вимог,  які встановлені частинами першою -
третьою,  п'ятою та  шостою
статті  203  цього Кодексу; недійсним є правочин,  якщо його
недійсність  встановлена
законом   (нікчемний  правочин).
У  цьому  разі
визнання  такого правочину
недійсним судом не вимагається; якщо
недійсність  правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована  особа
заперечує  його дійсність на
підставах,  встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Також, судом не можуть бути прийняті
до уваги посилання позивача на наявність родинного зв'язку  між Продавцем та Покупцем, які уклали
оспорюваний договір купівлі - продажу, оскільки нормами цивільного
законодавства, зокрема ст. 215 Цивільного кодексу України, не передбачено
підстав для визнання угоди недійсною на підставі наявності родинного зв'язку
між представниками сторін при укладенні цієї угоди.

Посилання позивача  на норми Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки  недійсність правочину  може розглядатись з точки зору цивільно -
правових та господарсько - правових відносин, в той час як Закон України «Про
оподаткування прибутку підприємств» регулює відносини у сфері оподаткування.

Крім того, суд вважає за необхідне
зауважити наступне.

Свобода договору  визнається однією із основних засад  цивільного законодавства України (п. 3 ст. 3
Цивільного Кодексу України).  Ст.. 627 Цивільного
Кодексу України  розкриває зміст засади
договору шляхом зазначення  на те, що
суб'єкти цивільного права  є вільними: 1)
при вирішенні питання про укладення договору; 2) при виборі контрагента; 3) при
погодженні умов договорів.

Отже, суд при розгляді справи щодо
визнання вказаного  правочину недійсним,
не встановив яких - небудь порушень свободи договору та прав суб'єктів  (контрагентів) по договору на волевиявлення
щодо укладення вказаного правочину.

За такими обставинами, суд не
вбачає підстав для визнання договору купівлі - продажу від 27.04.2004р.
недійсним та задоволення позовних вимог.

Вступна та резолютивна частини
рішення оголошені у судовому засіданні 22.01.2007р.

Рішення оформлено та підписано  09.02.2007р.

Приймаючі до уваги викладене,
керуючись ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Проніна
О.Л.