СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12.03.07                                                                                 Справа № 9/26н-ад

Суддя Ворожцов А.Г., розглянувши матеріали справи за позовом

Відкритого акціонерного товариства «Краснодонвугілля», м. Краснодон

до Краснодонської об’єднаної державної податкової інспекції Луганської області

про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення

в присутності представників:

від позивача –Сторчевий О.М. - пров. юрисконсульт, дов. № 2 від 16.10.06,

від відповідача - П'ятницький В.В. - держ. подат. інсп., дов. № 13 від 29.12.06.

Суть спору: позивачем заявлено вимоги про:

-          визнання не чинним податкового повідомлення-рішення Краснодонської об’єднаної державної податкової інспекції в Луганській області № від 18.04.2006 р.;

-   скасування повідомлення-рішення Краснодонської об’єднаної державної податкової інспекції в Луганській області № від 18.04.2006 р.;

Відповідач,  Краснодонська ОДПІ, проти позову заперечує, посилаючись на висновки акту тематичної перевірки відповідача з питання несплати узгодженої суми податкового зобов’язання від 18.04.06р. № 580, норми Закону України «Про податкову службу в Україні»№ 509-ХІІ від 04.12.90р. (далі –Закон 509), Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»від 21.12.2000р. № 2181-ІІІ (далі –Закон 2181) та Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затв. наказом ДПА України № 327 від 10.08.05р. (далі –Порядок 327).

У судовому засіданні судом встановлено наступне.

18.04.06р. відповідачем на підставі акту тематичної перевірки з питання несплати узгодженої суми податкового зобов’язання від 18.04.06р. № 580 було прийняте спірне податкове повідомлення-рішення № , яким позивачу за затримку на 424 календарних днів граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 50% на суму 123708,24 грн. за платежем: податок на землю.

Позивач вважає, що спірне рішення податкового органу прийняте необґрунтовано, посилаючись на п. 6 ст. 10 Закону 509, згідно з яким податкові органи повинні забезпечувати застосування та своєчасне стягнення сум фінансових санкцій, а відповідач не виконав вимоги законодавства у частині своєчасності застосування штрафу. Крім того, акт перевірки не відповідає нормам Порядку 327, тому він не може бути належним доказом щодо встановлення порушення, а спірне рішення було прийняте 18.04.06р., тобто наступного дня після складання акту, чим порушено право позивача на надання заперечень проти акту перевірки.

Позивач стверджує, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати норми Господарського кодексу України, оскільки штрафні санкції –це заходи організаційно-правового характеру, направлені на припинення правопорушення суб’єктом господарювання та ліквідацію його наслідків та за своєю правовою природою є адміністративно-господарськими санкціями. А згідно зі ст. 250 ГК України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб’єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб’єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Спірним рішенням були застосовані штрафні санкції за порушення, яке мало місце до 18.10.05р., тобто за межами строку застосування адміністративно-господарських санкцій.

Оцінивши доводи позивача та відповідача і надані докази, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених вимог з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про судоустрій»суди при здійсненні правосуддя повинні забезпечувати на засадах верховенства права захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

З набранням сили ГК України штрафи Закону 2181 придбали строк давності (строк застосування). Це нововведення обумовлено нормами ст. 250 «строки застосування адміністративно-господарських санкцій», відповідно до яких адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб’єкта господарювання протягом 6 місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш ніж через один рік з дня порушення цим суб’єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.

Відповідно до пп. 17.1.7 ст. 17 Закону 2181 якщо платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов’язання протягом граничних строків, визначених Законом 2181, йому загрожує прогресуючий штраф за пп. 17.1.7. Цей штраф застосовується залежно від строку погашення «прострочених»податкових зобов’язань за однією із ставок, зазначених у вказаному підпункті.

Зазначені штрафні санкції безумовно підпадають під визначення адміністративно-господарських санкцій, закріплене у ст. 238 ГК України, а саме: є заходом майнового характеру, спрямованим на припинення порушення суб’єкта господарювання встановлених законодавчим актом правил здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ГК України загальне правило, встановлене ст. 250 щодо строків застосування адміністративно-господарських санкцій, може бути змінено конкретним законом.

Згідно з пп. 17.1.7 Закону 2181 у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов’язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов’язаний сплатити штраф у таких розмірах:

- при затримці до 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання, - у розмірі десяти відсотків погашеної суми податкового боргу;

- при затримці від 31 до 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання, - у розмірі двадцяти відсотків погашеної суми податкового боргу;

- при затримці, що є більшою 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання, - у розмірі п’ятдесяти відсотків погашеної суми податкового боргу.

Законодавець у Законі 2181 поділив строки давності щодо стягнення податкового боргу на два види.

Пункт 15.1 ст. 15 визначає строки давності щодо донарахування податкових зобов’язань.

З аналізу норми п. 15.1 ст. 15 закону 2181 випливає, що з дня складання акту перевірки контролюючим органом, починається шестимісячний строк для застосування уповноваженими органами державної податкової служби адміністративно-господарських санкцій, тобто строк для притягнення суб’єкта господарювання до адміністративно-господарської відповідальності.

Пункт 15.2 ст. 15 Закону 2181 визначає строки давності щодо їх стягнення.

Відповідно до цієї норми після виявлення недоїмки протягом 1095 днів після подання податкової декларації платником податків податковим органом відводиться стільки ж часу для вжиття заходів щодо її погашення, тобто для застосування уповноваженими органами (податковими) адміністративно-господарської санкції.

Судом встановлено, що податковою службою факт порушення позивачем податкового законодавства виявлено 18.04.06р. актом тематичної перевірки, тобто протягом 1095 днів з дня порушення. Навіть якщо взяти до уваги доводи позивача щодо виявлення відповідачем факту порушення 02.06.05р. за інформаційним носієм у комп’ютерній програмі та за особовим рахунком платника податків, термін виявлення у 1095 днів не перевищений.

Застосована адміністративно-господарська відповідальність прийняттям спірного рішення у той же день, 18.04.06р., тобто в межах шестимісячного терміну, передбаченого ст. 250 ГК України.

Таким чином, відповідач, з урахуванням вимог чинного законодавства, правомірно прийняв спірне податкове повідомлення-рішення від 18.04.06р., тому позов задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні, в якому закінчився розгляд справи, оголошено вступну та резолютивну частини постанови та повідомлено представників сторін про те, що постанову у повному обсязі буде виготовлено протягом 5-денного строку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 17, 87, 94, 98, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

1.У задоволенні позову відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Постанова  набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано.

Постанову складено у повному обсязі та підписано 15.03.2007р.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява. Обґрунтування  мотивів  оскарження  і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява  про  апеляційне  оскарження  та  апеляційна  скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява  про  апеляційне  оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення,  а в разі   складення   постанови  у  повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу -  з  дня  складення  в  повному  обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                              А.Г.Ворожцов