ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

07.05.07                                                                                           Справа№ 5/1627-19/316

Господарський суд Львівської області в складі:

головуючого-судді                                                              Мартинюка В.Я.

при секретарі судового засідання                                    Колтун Ю.М.

у відкритому судовому засіданні у м.Львові

розглянувши справу за позовом
Державної податкової інспекції (надалі ДПІ)
у Франківському районі м.Львова

до
Товариства з обмеженою відповідальністю (надалі ТзОВ) „Укртехнопласт”

до
Приватного підприємства (надалі ПП) „Грювал”

про
визнання недійсним господарського зобов‘язання та застосування наслідків передбачених ст.208 ГК України

з участю представників:

представника позивача – [...] –головний державний податковий інспектор (довіреність за №26034/9/10 від 10.11.2006 року);

представника відповідача ТзОВ „Укртехнопласт” –[...] –представник (довіреність за №1/2007 від 08.02.2007 року),

ВСТАНОВИВ:

що ДПІ у Франківському районі м.Львова звернулась з позовом в господарський суд про визнання недійсним господарського зобов‘язання між ТзОВ „Укртехнопласт”  та ПП „Грювал”, яке виникло на підставі договору №04/01/08-01 від 08.01.2004 року про покращення якісних показників товару, та застосування наслідків передбачених ст.208 ГК України.

Підставами позову є  те, що оспорене господарське зобов‘язання є вчиненим з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, та підлягає визнанню недійсним із підстав визначених ст.207 ГК України, оскільки спрямоване на формування у ТзОВ „Укртехнопласт” валових витрат, які зумовлені придбанням послуг щодо покращення якісних показників придбаного у АТ „Боришев” (Польща) товару (ергопласту) з метою зменшення сплати до бюджету податку на прибуток та формування податкового кредиту з метою зменшення сплати до бюджету податку на додану вартість.

В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав з викладених підстав, просить їх задоволити.

Відповідач –ТзОВ „Укртехнопласт” проти позову заперечує у запереченні на позовну заяву за №01-03/2007 від 19.02.2007 року та вважає, що в матеріалах справи відсутні докази в підтвердження обставин наявності мети на вчинення господарського зобов‘язання з метою, яка суперечить інтересам держави, зокрема, відсутні докази визнання установчих документів ПП „Грювал” недійсними  чи винесення обвинувального вироку суду по кримінальній справі, порушеної проти керівника цього підприємства. Окрім того, зазначається, що порушення з боку ПП „Грювал” порядку подання податкової звітності чи несплата податків не може бути підставою для визнання господарського зобов‘язання, що виникло із договору №04/01/08-01 про покращення якісних характеристик товару від 08.01.2004 року недійсним.

Представник згаданого відповідача заперечив проти позову, давши аналогічні пояснення викладеним у запереченні на позовну заяву. Просить в позові відмовити.

Кореспонденція від відповідача ПП „Грювал” повертається на адресу суду.

Враховуючи викладені обставини, справа розглядається у відповідності до вимог ч.6 ст.71 КАС України, на основі наявних доказів.

У відповідності до вимог п.11 ст.10 Закону України „Про державну податкову службу в Україні”, органи державної податкової служби уповноважені подавати до судів позови до підприємств, установ, організацій та громадян про визнання угод недійсними, а тому справа згідно п.8 ст.3 КАС України, розглядається за правилами цього Кодексу.

Заслухавши представника органу державної податкової служби, розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд даючи правову оцінку спірним правовідносинам виходив з наступного.

Між ПП „Грювал” (виконавець) та ТзОВ „Укртехнопласт” (замовник) укладено договір за №04/01/08-01 від 08.01.2004 року про покращення якісних показників придбаного у Акціонерного  товариства „Боришев” (Польща) товару (ергопласт) на суму 1694768 грн. 80 коп., виконання якого підтверджується наявними у справі податковими накладними та актами приймання виконаних робіт та платіжними дорученнями.

Орган державної податкової служби вважає, що згадане господарське зобов‘язання вчинялось з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, та підлягає визнанню недійсним із підстав визначених ст.207 ГК України, оскільки спрямовано на формування у ТзОВ „Укртехнопласт” валових витрат, які зумовлені придбанням послуг щодо покращення якісних показників придбаного у АТ „Боришев” товару з метою зменшення сплати до бюджету податку на прибуток та формування податкового кредиту з метою зменшення сплати до бюджету податку на додану вартість.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ГК України, який набрав чинності з 01.01.2004, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону або вчинене з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави й суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї зі сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

При цьому, суд звертає увагу на те, що положення ст. ст. 207 та 208 ГК України слід застосовувати з урахуванням того, що правочин, який вчинено з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, водночас суперечить моральним засадам суспільства, а тому згідно з ч. 1 ст. 203, ч. 2 ст. 215 ЦК України є нікчемним, і визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Органи державної податкової служби, вказані в абзаці першому ст. 10 Закону „Про державну податкову службу в Україні”, можуть на підставі п. 11 цієї статті звертатись до судів із позовами про стягнення в доход держави коштів, одержаних за правочинами, вчиненими з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їхню нікчемність. У разі задоволення позову висновок суду про нікчемність правочину має міститись у мотивувальній, а не в резолютивній частині судового рішення.

Однак, орган державної податкової служби звернувся з позовом про визнання недійсним господарського зобов‘язання та застосування наслідків передбачених ст.208 ГК України.

Необхідними умовами для визнання зобов‘язання недійсним відповідно до ч.1 ст.207 ГК України, є, зокрема, його вчинення з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних наслідків.

Наявність умислу у сторін (сторони) угоди означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність вчинення зобов‘язання і суперечність його мети інтересам держави та суспільства і прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків.

Умисел юридичної особи, в даному випадку, визначається за умислом тієї особи, що укладала угоду, на підставі якої виникло таке зобов‘язання.

Орган державної податкової служби в підтвердження умислу ПП „Грювал” посилається на обставини викладені в листі Прокурора Рівненської області за №04/5-109-а від 05.10.2006 року, зокрема, на те, що Слідчим відділом податкової міліції Державної податкової адміністрації в Рівненській області розслідувалась кримінальна справа №70/47-05 по обвинуваченню Вітрука В.В. за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст205 КК України.

Як вбачається із згаданого листа згадана кримінальна справа 05.12.2005 року була направлена для розгляду в Рівненський міський суд, а тому суд звернувся в останній із запитом від 29.03.2007 року, в якому просив повідомити про хід розгляду справи.

17.04.2007 року на адресу Господарського суду Львівської області надійшла відповідь на запит, з якого вбачається, що вироком Рівненського міського суду від 04.04.2007 року засуджений Вітрук Володимир Васильович –особа, яка діяла від імені ПП „Грювал”, за ст.205 ч.2 КК України.

Диспозиція ч.2 ст.205 КК України передбачає відповідальність за фіктивне підприємництво з кваліфікуючими ознаками.

Таким чином, органом державної податкової служби доведено наявність  мети, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства та наявність умислу у ПП „Грювал” щодо настання таких наслідків.

Щодо наявності згаданої мети у ТзОВ „Укртехнопласт”, то суд вважає, що доказів в підтвердження таких обставин суду не представлено, оскільки, обставини на які покликається орган державної податкової служби стали відомі лише після вчинення згаданого господарського зобов‘язання.

Таким чином, суд приходить до висновку, що згаданий правочин –договір за №04/01/08-01 від 08.01.2004 року, який укладений між ПП „Грювал” (виконавець) та ТзОВ „Укртехнопласт” (замовник), є таким, що суперечить моральним засадам суспільства, а тому в силу ч. 1 ст. 203, ч. 2 ст. 215 ЦК України є нікчемним, однак, визнання такого правочину недійсним судом законодавцем не вимагається, а тому суд лише констатує цей юридичний факт у мотивувальній частині рішення.

При цьому, суд звертає увагу на те, що орган державної податкової служби звернувся з вимогою про визнання недійсним згаданого господарського зобов‘язання –юридичних наслідків договору за №04/01/08-01 від 08.01.2004 року, що відповідає вимогам ч.1 ст.207 ГК України, а тому, з врахуванням викладених обставин, щодо наявності умислу лише у ПП „Грювал”, суд вважає, що така вимога підлягає до задоволення.

Щодо вимоги органу державної податкової служби про застосування наслідків передбачених ст.208 ГК України, то суд першої інстанції зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.208 ГК України, у разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

При цьому, суд звертає увагу на те, що частиною 1 статті 208 ГК України передбачено застосування санкцій лише судом.

Це правило відповідає нормі ст.41 Конституції України, згідно з якою конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Оскільки санкції, передбачені цією частиною, є конфіскаційними, стягуються за рішенням суду в доход держави за порушення правил здійснення господарської діяльності, то такі санкції не є цивільно-правовими, а є адміністративно-господарськими санкціями як такі, що відповідають визначенню частини першої статті 238 ГК України.

Тому, суд вважає, що такі санкції можуть застосовуватись лише протягом строків встановлених ст.250 ГК України.

Згідно ст.250 ГК України, адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Враховуючи те, що спірне господарське зобов‘язання вчинялось у 2004 році, більше ніж за один рік до звернення органу державної податкової служби до суду для застосування конфіскаційних наслідків передбачених ч.1 ст.208 ГК України, суд вважає, що минули строки, передбачені ст.250 ГК України,  застосування таких наслідків.

За таких обставин, господарський суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання недійсним господарського зобов‘язання за наявності наміру на вчинення спірного господарського зобов‘язання з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства лише у однієї із сторін,  підставні і обґрунтовані, а тому адміністративний позов в цій частині підлягає до задоволення. В іншій частині в позові належить відмовити.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України, такі із сторін адміністративного процесу не належить стягувати.

Керуючись ст.ст. 21, 69, 70, 160-163 КАС України, суд –

П О С Т А Н О В И В :

1.          Позов задоволити частково.

2.          Визнати недійсним господарське зобов‘язання між Товариством з обмеженою відповідальністю „Укртехнопласт” та Приватним підприємством „Грювал”, яке виникло на підставі договору за №04/01/08-01 від 08.01.2004 року.

3.          В іншій частині в позові відмовити.

4.          Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

5.          Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                                                    В.Я.Мартинюк

Суддя