ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

06.03.07                                                                                           Справа  № 11/146т-7/93-23/46

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого-судді                                                              Михалюк О.В.

суддів                                                                                     Новосад Д.Ф.

Мирутенко О.Л.

розглянув апеляційну скаргу ВАТ «Львівський завод «Автонавантажувач»

на ухвалу  господарського суду Львівської області від 30.11.2006р.

у справі    №   11/146т-7/93-23/46

за заявою      Державного комітету України з державного матеріального резерву, м.Київ

до                    ВАТ «Львівський завод «Автонавантажувач», м.Львів

про визнання банкрутом,

з участю представників :

від скаржника –Корнєєва Т.О.; Козенко Н.В.

від ініціюючого кредитора  -   Брега Т.М.

від прокуратури –Коваль Р.Р.

В ході судового засідання сторонам права і обов”язки, передбачені ст.22 ГПК України роз”яснені, заперечень щодо складу суду не поступало.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 30.11.2006р. у справі № 11/146т-7/93-23/46 (суддя Гриців В.М.) про банкрутство ВАТ «Львівський завод «Автонавантажувач», м.Львів визнано частково кредиторські вимоги Державного комітету України з державного матеріального резерву до боржника в сумі                          12 551 047,68 грн.

Не погоджуючись з даною ухвалою боржник – ВАТ «Львівський завод «Автонавантажувач»подав до Львівського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати згадану ухвалу, посилаючись, зокрема, на наступне:

·          Правовідносини з приводу зберігання матеріальних цінностей державного матеріального резерву виникають лише на підставі договору, а не адміністративного акту, а тому посилання суду першої інстанції на ту обставину, що у відповідності до ст.154 ЦК УРСР договір був укладений шляхом прийняття до виконання замовлення є необгрунтованим. Як зазначає скаржник, ні Законом України «Про державний матеріальний резерв», ні іншим нормативно-правовим актом, який регулює відносини з приводу зберігання матеріальних цінностей державного матеріального резерву не передбачено можливість укладення договору про відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного матеріального резерву шляхом прийняття на зберігання таких цінностей. Крім цього, така форма укладення вказаного договору суперечить вимогам статей 42,44 ЦК УРСР;

·          Згідно п.5 ст.11 Закону України «Про державний матеріальний резерв»підприємствам, які здійснюють відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного матеріального резерву відшкодовуються пов»язані із цим витрати, чого в даному випадку зроблено не було, а отже і з боку Держкомрезерву було відсутнє волевиявлення на встановлення договірних відносин з приводу відповідального зберігання матеріальних цінностей державного матеріального резерву. Тому, враховуючи відсутність договірних відносин між сторонами відсутні і підстави для заявлення майнових вимог до ВАТ «Львівський завод «Автонавантажувач»;

·          Заперечується скаржником також поновлення кредитору судом першої інстанції строку для зверення з грошовими вимогами, оскільки державний комітет України з державного матеріального резерву причину пропуску строку вказує те, що Державне агенство з управління державним матеріальним резервом було ліквідовано, а на його базі утворено Державний комітет України з державного матеріального резерву і вказаний процес супроводжувався звільненням працівників. Однак, на думку скаржника, вказана причина пропуску строку не може вважатись поважною.

Наводить скаржник і інші доводи, що є, на його думку, підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Представленим відзивом ініціюючий кредитор –Державний комітет України з державного матеріального резерву доводи скаржника заперечує, просить суд ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.ст. 14, 15 закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” ( в редакції закону, чинній станом на момент звернення до суду - жовтень 2001 року) кредитори у місячний строк з дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення справи про банкрутство подають в господарський суд письмові заяви про грошові вимоги до боржника, а також документи, що їх підтверджують. Копії зазначених заяв та доданих до них документів кредитори надсилають боржнику. Вимоги кредиторів, щодо яких були заперечення боржника і які не були включені до реєстру вимог кредиторів, розглядаються судом у процедурі провадження у справі про банкрутство в попередньому засіданні суду . За результатами розгляду виноситься ухвала.

Провадження у справі №7/93-23/46 про банкрутство відкритого акціонерного товариства “Львівський завод “Автонавантажувач” порушене господарським судом Львівської області 29 травня 2001 року. Оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство відкритого акціонерного товариства “Львівський завод “Автонавантажувач” опубліковано 1 вересня 2001 року в газеті „Голос України”. Державний комітет України з державного матеріального резерву звернувся до господарського суду Львівської області із заявою про визнання його кредитором відкритого акціонерного товариства “Львівський завод “Автонавантажувач” з сумою вимог 13220599,21 грн., з якої вартість самовільно відчуджених матеріальних цінностей мобрезерву становить 5533483,68 грн., штраф - 5533483,68 грн, пеня -2153631,85 грн. Копії заяви та доданих до неї документів кредитор надіслав також і боржнику. Заяву з вимогами до боржника кредитор повинен був подати господарському суду до 1 жовтня 2001 року включно. Однак, ця заява відправлена господарському суду Львівської області на три дні пізніше від встановленого законом строку, а саме 4 жовтня 2001 року, про що є поштовий штамп на конверті.

Кредитор пояснив суду першої інстанції, що відповідно до Указу Президента України № 603/2001 від 7 серпня 2001 року, постанови Кабінету Міністрів України від 15 серпня 2001 року № 1050 Державне агенство України з управління державним матеріальним резервом було ліквідовано, на його базі утворено Державний комітет України з державного матеріального резерву, який став правонаступником агенства. Для проведення ліквідації наказом Міністерства економіки України від 14 серпня 2001 року № 175 була створена ліквідаційна комісія, яка повинна була у тримісячний термін здійснити заходи, пов’язані з ліквідацією Державного агенства України з управління державним матеріальним резервом. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2001 року № 513-р термін роботи комісії з ліквідації Державного агенства України з управління державним матеріальним резервом продовжено до 15 грудня 2001 року. Процес ліквідації супроводжувався звільненням працівників, формуванням нового штату працівників, що вплинуло на незначне пропущення строку для звернення з грошовими вимогами до боржника. На думку суду апеляційної інстанції, місцевий господарськй суд підставно прийняв до уваги пояснення кредитора і надані докази щодо причин пропуску місячного строку для звернення з грошовими вимогами до боржника, визнав їх поважними і відновив пропущений строк для звернення з грошовими вимогами до боржника.

Згідно з матеріалами справи у 1981 році на державному підприємтсві „Львівський завод Автонавантажувач” закладено до державного мобілізаційного резерву матеріальні цінності за номенклатурою накопичення матеріальних цінностей, затвердженою наказом Міністерства автомобільної промисловості СРСР від 23.11.1987р. №076 (має гриф „таємно”). Факт закладення на державному підприємтсві „Львівський завод Автонавантажувач” і зберігання матеріальних цінностей мобрезерву боржником підтверджується звітами-збережувальним зобов'язанням форми № 12 мр про наявність матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, звітами форми 13 мр. про рух матеріальних цінностей мобрезерву, форми 14 мр. про пункти зберігання матеріальних цінностей мобрезерву та їх складські площі, форми 15 мр. про відпущені матеріальні цінності мобрезерву , форми 16 мр. довідка про наявність матеріальних цінностей мобрезерву, форми 17 мр. довідка про виконання постанов і розпоряджень Кабінеру Міністрів України щодо розбронювання матеріальних цінностей мобрезерву, актами перевірки наявності, якісного стану, умов зберігання, обліку та звітності матеріальних цінностей мобрезерву за різні періоди, актами інвентаризації державних матеріальних цінностей. При цьому звіти здавались і перевірки проводились як до порушення провадження у справі про банкрутство ВАТ Львівський завод «Автонавантажувач»так і під час судової процедури санації ВАТ Львівський завод «Автонавантажувач». Відповідно до акту перевірки Львівської міжобласної інспекції від 10.11.2000р. на ВАТ Львівський завод «Автонавантажувач» виявлено факт самовільного використання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на загальну суму 5533483,68 грн. в цінах на день перевірки. Матеріальні цінності використані (відчужені) самовільно, без необхідного на це розпорядження Кабінету Міністрів України, дозволу Державного Агентства та без оплати їх вартості. Відкрите акціонерне товариство „Львівський завод Автонавантажувач” утворене відповідно до рішення Фонду державного майна України від 5 січня 1996 року № 1-АТ та на підставі установчих документів утворено відкрите акціонерне товариство „Львівський завод Автонавантажувач” і є правонаступником державного підприємства „Львівський завод Автонавантажувач”, в тому числі й щодо зобов’язань за зберігання, використання державного матеріального резерву.

Згідно з п.п.10, 16, 17 ст. 14 Закону України "Про державний матеріальний резерв" у разі самовільного відчуження матеріальних цінностей державного резерву з юридичних осіб, на відповідальному зберіганні яких перебувають ці цінності, стягується штраф у розмірі 100 відсотків виходячи з їх ринкової ціни на день виявлення факту відсутності (самовільного відчудження), а також пеня з вартості відсутнього їх обсягу за кожний день до повного повернення матеріальних цінностей. Розмір пені обчислюється з вартості платежу, виходячи із подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня. Названі фінансові санкції застосовуються у безспірному порядку.

Таким чином, судом обгрунтовано визначена сума вимог кредитора до боржника в розмірі 12551047,68 грн., з яких вартість самовільно відчужених Підприємством матеріальних цінностей мобрезерву - 5533483,68 грн., штраф 100 відсотків - 5533483,68 грн., пеня –1484080,32 грн.

Згідно з ст. 4 Цивільного кодексу УРСР цивільні права і обов'язки виникають з підстав, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов'язки, зокрема з адміністративних актів. Відповідно до вимог ст. 154 Цивільного кодексу УРСР правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Договір може бути укладеним шляхом прийняття до виконання замовлення. Договір може бути укладено як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами, телеграмами, телефонограмами та ін., підписаними стороною, яка їх надсилає. Відповідно до ст. 42 Цивільного кодексу УРСР угода, для якої не встановлена певна форма, вважається укладеною, якщо з поведінки особи видно її волю укласти угоду.

Відповідно до п.п. 3,4 ст. 11 Закону України "Про державний матеріальний резерв" перелік підприємств, установ і організацій усіх форм власності, що виконують відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву, номенклатура та обсяги їх накопичення визначаються мобілізаційними та іншими спеціальними планами. Підприємства, установи і організації всіх форм власності, яким встановлені мобілізаційні та інші спеціальні завдання, зобов'язані забезпечити розміщення, зберігання, своєчасне освіження, заміну, а також відпуск матеріальних цінностей із державного резерву згідно із зазначеними завданнями власними силами. Згідно з Указом Президента України №1039/95 від 14.11.1995 р. „Про заходи щодо поліпшення роботи з мобілізаційної підготовки народного господарства України” (має гриф "дек") визначено, що підприємства, установи, організації всіх форм власності в разі зміни форми власності, власника, організаційної форми підприємницької діяльності чи підпорядкованості виконують раніше визначене їм мобілізаційне завдання.

В даному випадку обов’язок боржника зберігати матеріальні цінності виник з моменту прийняття до виконання мобілізаційного завдання, що підтверджується формою 12мр та номенклатурою накопичення матеріальних цінностей, затверджена наказом Мінавтотранс СРСР від 23.11.1987 року № 076 (має гриф „Таємно"), яке з боржника не було знято в установленому порядку.

З урахуванням викладеного твердження боржника про відсутність підстав для його відповідальності за збереження матеріальних цінностей державного резерву з причини відсутності договору на зберігання матеріальних цінностей другої групи, укладеного між сторонами на виконання приписів п.2 ст. 11, п.5 ст.4 Закону України "Про державний матеріальний резерв" не грунтуються на законі та не відповідають фактичним обставинах справи.

За таких обставин, доводи скаржника зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали.

На підставі наведеного та відповідно до вимог ст.ст.91,101-106 ГПК України,-

Львівський апеляційний господарський  суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Ухвалу господарського суду Львівської області від 30.11.2006р. у справі № 11/146т-7/93-23/46 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Головуючий       суддя                                                                 Михалюк О.В.

суддя                                                                                               Новосад Д.Ф.

суддя                                                                                              Мирутенко О.Л.