ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"24" травня 2007 р.
Справа № 9/792/06

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

судді-доповідача Пироговського В.Т.,

суддів Картере В.І., Жекова В.І.,

секретар судового засідання Буравльова О.М.,

за участю представників сторін:

від позивача Бублик Є.М,

від відповідача Ємельянова О.В., Толкачова О.Л.

розглянула апеляційну скаргу

СДПІ по роботі з великими платниками податків у м. Миколаєві

на постанову господарського суду Миколаївської області

від 26.12.2006р.

у справі № 9/792/06

за позовом ТОВ „Водній мир”

до СДПІ по роботі з великими платниками податків у м. Миколаєві

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до вимог п.6 Розділу VІІ та п.1 ч.1 ст.17 КАС України справа розглядається в порядку, встановленому цим Кодексом.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 27.03.2007р. відкрито апеляційне провадження по даній справі за апеляційною скаргою СДПІ по роботі з великими платниками податків у м. Миколаєві.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 28.03.2007р. розгляд справи в апеляційному порядку призначено на 24.04.2007р.

Вказані ухвали надіслано сторонам 28.03.2007р., тобто останні повідомлені про дату, час і місце засідання суду, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

За правилами ст.150 КАС України в засіданні суду 24.04.2007р. оголошено перерву до 22.05.2007р., в засіданні суду 22.05.2007р. –до 24.05.2007р.

Згідно із приписами ст.160 КАС України в судовому засіданні 24.05.2007р. проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

ТОВ „Водній мир” звернулось до господарського суду Миколаївської області із позовною заявою про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення СДПІ по роботі з великими платниками податків у     м. Миколаєві від 01.12.2006р. № 00002538/0.

Постановою місцевого господарського суду від 26.12.2006р. (суддя Філінюк І.Г.) позов задоволено повністю, визнано недійсним названий вище акт індивідуальної дії, стягнуто з відповідача на користь позивача 3,4 грн. судових витрат.

Судове рішення вмотивоване відсутністю з боку товариства порушень вимог податкового законодавства, оскільки строк погашення виданих векселів не настав. Крім того, господарський суд відзначив, що угоди, платежі на виконання яких проводились із застосування вексельної форми розрахунків, визнані недійсними не були.

Не погоджуючись із постановою суду, СДПІ по роботі з великими платниками податків у м. Миколаєві звернулась до Одеського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить судове рішення від 26.12.2006р. скасувати, в позові відмовити, посилаючись, зокрема, на порушення судом норм матеріального права.

Так, скаржник вважає, що ним вірно визначено спірним податковим повідомленням-рішенням податкове зобов’язання з податку на прибуток підприємств у розмірі 132 058 грн. основного платежу та 156 402 грн. штрафних (фінансових) санкцій. В обґрунтування наведеного твердження орган ДПС вказує на встановлення під час проведення перевірки факту ліквідації контрагентів позивача на момент підписання актів приймання-передачі векселів, що свідчить про правильність доводів щодо порушення суб’єктом господарювання приписів п.п.4.1.6 п.4.1 ст.4 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”. Також контролюючий орган звертає увагу колегії суддів на наявність в акті перевірки висновків відносно порушення товариством положень п.п.5.3.9 п.5.3, п.5.9 ст.5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”.

В процесі розгляду справи в апеляційному порядку представником ТОВ „Водній мир” надано письмові заперечення на апеляційну скаргу, згідно із якими товариство погоджується із правильністю встановлення контролюючим органом завищення валових витрат на суму 69 192 грн. При цьому, позивач не відмовляється також від передбаченого вимогами п.п.4.1.6 п.4.1 ст.4 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” обов’язку включення до складу валового доходу коштів, вказаних у векселях, у разі непред’явлення останніх до оплати векселедержателем в передбачений законом строк.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні докази та вислухавши пояснення представників сторін, колегія суддів встановила:

СДПІ по роботі з великими платниками податків у м. Миколаєві проведено виїзну планову перевірку ТОВ „Водній мир” з питання дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2004р. по 30.06.2006р., за результатами якої складено акт від 17.11.2006р. № 55/38-000/30396682.

Зазначеним актом встановлено порушення підприємством приписів:

- п.5.9 ст.5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” від 28.12.1994р. № 334/94-ВР (із змінами та доповненнями), а саме:

1) завищено скоригований валовий дохід декларацій з податку на прибуток на суму приросту балансової вартості запасів за 2004 рік на 11 765 грн. (І квартал –завищено на 9938 грн., ІІ квартал –завищено на 38 112 грн., ІІІ квартал –занижено на 47 753 грн., ІV квартал –завищено на 11 468 грн.), за 2005 рік на 5714 грн. (І квартал –занижено на 3554 грн., ІІ квартал –занижено на 8086 грн., ІІІ квартал –завищено на 1338 грн., ІV квартал –завищено на 16 016 грн.);

2) занижено скоригований валовий дохід декларацій з податку на прибуток на суму приросту балансової вартості запасів за півріччя 2006 року на 21 612 грн. (І квартал –завищено на 67 446 грн., ІІ квартал –занижено на 89 058 грн.);

- п.п.4.1.6 п.4.1 ст.4 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” від 28.12.1994р. № 334/94-ВР (із змінами та доповненнями), а саме занижено скоригований валовий дохід декларацій з податку на прибуток на суму кредиторської заборгованості за отриманий товар, яка була трансформована в заборгованість по векселям власної емісії ТОВ „Водній мир” перед контрагентами-постачальниками ПП „Євросервіс” 05.05.2004р. та ТОВ „Торговий дім „ЗМЗ” 05.01.2004р., які ліквідовані та державна реєстрація яких скасована до дати отримання такими підприємствами векселів (ІІ квартал 2004 року – 164 452,3 грн., І квартал 2005 року –290 664 грн.);

- п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” від 28.12.1994р. № 334/94-ВР (із змінами та доповненнями), а саме в 2004 році здійснювалось придбання товарів для подальшого використання у фінансово-господарській діяльності, витрати по яким відображені у рядку 04.1 декларації з податку на прибуток. При цьому, під час перевірки на підставі дослідження первинних бухгалтерських документів та порівняння даних останніх з даними декларацій виявлено завищення суми валових витрат на 69 192 грн. (І квартал –завищено на 211 260 грн., ІІ квартал –завищено на 561 869 грн., ІІІ квартал –занижено на 543 063 грн., ІV квартал –занижено на 160 874 грн.).

На підставі акту перевірки, за вищеназвані порушення, згідно із п.п. „б” п.п.4.2.2 п.4.2 ст.4, п.п.17.1.3 п.17.1 ст.17 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 21.12.2000р. № 2181-ІІІ СДПІ по роботі з великими платниками податків у м. Миколаєві оформлено податкове повідомлення-рішення від 01.12.2006р. № 00002538/0, яким ТОВ „Водній мир” визначено податкове зобов’язання з податку на прибуток підприємств у загальній сумі 288 460 грн., у тому числі 132 058 грн. основного платежу та 156 402 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Вважаючи, що вказане податкове повідомлення-рішення суперечить українському законодавству, ТОВ „Водній мир” звернулося до господарського суду Миколаївської області з позовною заявою про визнання його недійсним, який задоволено з мотивів, викладених в описовій частині цієї постанови.

Перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, всебічність дослідження наявних в матеріалах справи документів, судова колегія дійшла висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення та часткового задоволення позову, враховуючи наступне:

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем укладено договір поставки від 30.10.2003р. № 7 з ПП „Євросервіс”, а також договір поставки від 29.03.2002р. № 797-7 з ПП „Торговий дім „ЗМЗ”, умовами яких передбачена оплата за поставлений товар шляхом передачі векселя. Зазначені договори у встановленому порядку недійсними не визнані.

В подальшому між ТОВ „Водній мир” та ПП „Євросервіс” підписано акт прийому-передачі векселя від 05.05.2004р., за змістом якого ТОВ „Водній мир” передало простий вексель від 05.05.2004р. № 52 на суму 164 452,3 грн. з терміном погашення 05.05.2008р.

05.01.2005р. між ТОВ „Водній мир” та ПП „Торговий дім „ЗМЗ” підписано акт прийому-передачі векселя, за змістом якого ТОВ „Водній мир” передало простий вексель від 05.01.2005р. № 293 на суму 290 664 грн. з терміном погашення 05.01.2008р.

З’ясувавши в процесі проведення перевірки, що контрагенти позивача до дати отримання векселя ліквідовані в установленому законом порядку (ПП „Євросервіс” –09.12.2003р. за заявою власника, виключено з ЄДРПОУ –22.01.2004р.; ПП „Торговий дім „ЗМЗ” –28.05.2002р. за рішенням суду), орган ДПС дійшов висновку про порушення ТОВ „Водній мир” положень п.п.4.1.6 п.4.1 ст.4 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, яке призвело до заниження скоригованого валового доходу декларацій з податку на прибуток на суму кредиторської заборгованості за отриманий товар, трансформованій в заборгованість по векселям власної емісії ТОВ „Водній мир” перед контрагентами-постачальниками.

Між тим, на думку апеляційного господарського суду, таке твердження суб’єкта владних повноважень не ґрунтується на вірному застосуванні норм матеріального права в аспекті спірних правовідносин.

Так, згідно із приписами п.п.4.1.6 п.4.1 ст.4 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” від 28.12.1994р. № 334/94-ВР (із змінами та доповненнями) до валового доходу включаються доходи з інших джерел, у тому числі, але не виключно, у вигляді сум безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному періоді, вартості товарів (робіт, послуг), безоплатно наданих платнику податку у звітному періоді…

Відповідно до п.1.22 ст.1 названого Закону України під безповоротною фінансовою допомогою слід розуміти, зокрема, суму заборгованості платника податку перед іншою юридичною чи фізичною особою, що залишилася нестягнутою після закінчення строку позовної давності (п.п.1.22.1 цього пункту).

За правилами ст.4 Закону України „Про обіг векселів в Україні” від 05.04.2001р. № 2374-III (із змінами) умова щодо проведення розрахунків із застосуванням векселів обов’язково відображається у відповідному договорі, який укладається в письмовій формі. У разі видачі (передачі) векселя відповідно до договору припиняються грошові зобов’язання щодо платежу за цим договором та виникають грошові зобов’язання щодо платежу за векселем.

З часу передачі векселя, тобто з 05.05.2004р., припинилися грошові зобов’язання ТОВ „Водній мир” перед ПП „Євросервіс” за договором від 30.10.2003р. № 7, та з 05.01.2005р. припинилися грошові зобов’язання ТОВ „Водній мир” перед ПП „Торговий дім „ЗМЗ” за договором від 29.03.2002р.    № 797-7.

Згідно із приписами ст.ст.33,70 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, запровадженого Женевською конвенцією 1930р., відповідно до Закону України „Про приєднання України до Женевської конвенції 1930р., якою запроваджено Уніфікований закон про прості та переказні векселі” від 06.07.1999р. № 826-ХIV, переказний вексель може бути виданий із строком платежу на визначену дату; позовні вимоги до акцептанта, які випливають з переказного векселя, погашаються із закінченням трьох років, які обчислюються від дати настання строку платежу.

Статтями 77,78 Уніфікованого закону передбачено, що до простих векселів застосовуються такі ж положення, що стосуються переказних векселів, тією мірою, якою вони є сумісними з природою цих документів, а саме положення щодо, зокрема, строку платежу (ст.ст.33-37), позовної давності (ст.ст.70,71); векселедавець простого векселя зобов’язаний так само, як акцептант за переказним векселем.

Термін погашення по векселям, виданими ТОВ „Водній мир” наступає 05.05.2008р. та 05.01.2008р., та з урахуванням вимог ст. 261 ЦК України, саме з дня пред’явлення векселя до оплати починає перебіг строку позовної давності, який на час складання акту СДПІ по роботі з великими платниками податків у м. Миколаєві від 17.11.2006р. № 55/38-000/30396682 ще об’єктивно не наступив.

Відтак, визначення контролюючим органом податкового зобов’язання з податку на прибуток підприємств у сумі 113 779,08 грн. основного платежу за заниження скоригованого валового доходу в порушення п.п.4.1.6 п.4.1 ст.4 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” в ІІ кварталі 2004 року на суму 164 452,3 грн. та І кварталі 2005 року на суму 290 664 грн. є необґрунтованим та протиправним, у зв’язку з чим позовні вимоги в цій частині правомірно задоволено господарським судом.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу органу ДПС на ту обставину, що дані відносно ліквідації контрагентів позивача не можуть безумовно свідчити про непред’явлення векселів до оплати, оскільки СДПІ не досліджувалось в процесі перевірки питання передачі векселів іншим особам шляхом вчинення передаточного напису або в інший спосіб. Крім того, суб’єкт владних повноважень не позбавлений права на підставі відомостей, отриманих в ході перевірки стосовно ліквідації підприємств-постачальників позивача, та вимог ст.207 ГК України звернутися із позовом про визнання недійсним господарського зобов’язання, розрахунки за яким проведено із застосуванням векселя.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, підприємство фактично оскаржує лише неправомірність визначення суб’єктом владних повноважень податкового зобов’язання в зв’язку з порушенням приписів п.п.4.1.6 п.4.1 ст.4 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, вимагаючи, при цьому, визнання акту ненормативного характеру недійсним повністю. Наведена теза в процесі перегляду судового рішення в апеляційному порядку знайшла безпосереднє підтвердження письмовими поясненнями ТОВ „Водній мир”, в яких позивач погодився з донарахуванням сум податку на прибуток підприємств за порушення п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, не наводячи при цьому жодних доводів відносно зафіксованого в акті перевірки порушення п.5.9 ст.5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” та не відмовляючись від позову в цій частині.

З огляду на позицію суб’єкта господарювання та ненадання ним жодних доводів стосовно невідповідності законодавству спірного податкового повідомлення-рішення в частині зазначеного в ньому завищення суми валових витрат на 69 192 грн. (п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, порушення якого спричинило донарахування податку на прибуток підприємств у сумі 17 298 грн.) та заниження скоригованого валового доходу декларацій з податку на прибуток на суму приросту балансової вартості запасів у розмірі 4133 грн. (п.5.9 ст.5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, порушення якого спричинило донарахування податку на прибуток підприємств у сумі 1033,25 грн), врахувавши підтвердження матеріалами справи обґрунтованості проведеного контролюючим органом донарахування податку на прибуток у сумі 18 331,25 грн., а також відсутність будь-якої правової оцінки наведеним вище обставинам в постанові господарського суду першої інстанції, судова колегія вважає, що останнім неправомірно задоволено позов в цій частині, у зв’язку з чим оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню.

Окремо господарський суд апеляційної інстанції відзначає, що визначення органом ДПС податкового зобов’язання з податку на прибуток підприємств у вигляді штрафних (фінансових) санкцій за правилами п.п.17.1.3 п.17.1 ст.17 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 21.12.2000р. № 2181-ІІІ (із змінами та доповненнями) здійснено всупереч положень вказаного підпункту.

Згідно із приписами вказаної норми закону у разі коли контролюючий орган самостійно донараховує суму податкового зобов’язання платника податків за підставами, викладеними у підпункті „б” підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, такий платник податків зобов’язаний сплатити штраф у розмірі десяти відсотків від суми недоплати (заниження суми податкового зобов’язання) за кожний з податкових періодів, установлених для такого податку, збору (обов’язкового платежу), починаючи з податкового періоду, на який припадає така недоплата, та закінчуючи податковим періодом, на який припадає отримання таким платником податків податкового повідомлення від контролюючого органу, але не більше п’ятдесяти відсотків такої суми та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових періодів, що минули.

Розрахунок штрафних (фінансових) санкцій свідчить про те, що СДПІ визначала кількість періодів, починаючи з періоду, за який донараховано податок на прибуток, і закінчуючи періодом, в якому оформлено податкове повідомлення-рішення. Отримавши певну кількість звітних періодів, податковий орган нарахував 10% штрафу за кожен з них, зменшивши отриману суму до 50% в тих випадках, коли кількість періодів перевищувала 5. Така методика є помилковою.

Підпунктом 17.1.3 п.17.1 ст.17 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” надано право контролюючому органу застосовувати штраф у розмірі 10% за кожний податковий період, що минув з моменту вчинення правопорушення, враховуючи період, в якому отримано податкове повідомлення-рішення, але не більше 50%, тобто сума штрафної санкції за змістом п.п.17.1.3 п.17.1 ст.17 Закону України № 2181-ІІІ за будь-яких умов не може перевищувати половину розміру донарахованого в такому звітному періоді податку.

За таких обставин, порушення вимог п.5.9 ст.5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, яке допущено товариством в ІІ кварталі 2006 року, в результаті чого обґрунтовано донараховано 1033,25 грн. податку на прибуток підприємств, має наслідком обов’язок платника податків сплатити 206,66 грн. штрафу (20%, оскільки минуло 2 звітні періоди, включаючи той, на який припало отримання податкового повідомлення-рішення); порушення вимог п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” в 2004 році, в результаті чого обґрунтовано донараховано 17 298 грн. податку на прибуток підприємств, має наслідком обов’язок платника податків сплатити 8649 грн. штрафу (50%, оскільки минуло більше, ніж п’ять звітних періодів, включаючи той, на який припало отримання податкового повідомлення-рішення, проте розмір штрафної санкції, як зазначено вище, не може перевищувати половину суми основного платежу), що не прийнято до уваги господарським судом першої інстанції та органом ДПС.

Враховуючи викладене та виходячи з повноважень суду при вирішенні адміністративної справи, визначених ст.162 КАС України, відповідно до яких суд у разі задоволення позову, може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод та інтересів суб’єкта у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб’єктів владних повноважень, апеляційний господарський суд, визнавши оспорюване податкове повідомлення-рішення частково протиправним, вважає необхідним застосувати інший спосіб захисту порушеного права ніж той, який обрано позивачем, та скасувати податкове повідомлення-рішення від 01.12.2006р. № 00002538/0 в частині визначення податкового зобов’язання з податку на прибуток підприємств у сумі 113 726,75 грн. основного платежу та 147 546,34 грн. штрафу (різниця між сумами, вказаними в спірному акті індивідуального характеру, та розміром податкового зобов’язання, який органом ДПС визначено вмотивовано).

Додатково судова колегія зазначає, що резолютивна частина постанови в порушення приписів ч.1 ст.94 КАС України містить висновок про стягнення судового збору на користь ТОВ „Водній мир” з СДПІ по роботі з великими платниками податків у м. Миколаєві.

Таким чином, з урахуванням правил ч.ч.1,3,6 ст.94 КАС України документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з державного бюджету на користь підприємства пропорційно задоволеним позовним вимогам.

З огляду на допущені місцевим господарським судом порушення матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про скасування оскарженого судового рішення із частковим задоволенням позову.

Керуючись ст.ст.150,160,162,195,196,198,202,205,207 КАС України, колегія суддів

Постановила:

Постанову господарського суду Миколаївської області від 26.12.2006р. зі справи № 9/792/06 скасувати, позов задовольнити частково.

Скасувати податкове повідомлення-рішення СДПІ по роботі з великими платниками податків у м. Миколаєві від 01.12.2006р. № 00002538/0 в частині визначення податкового зобов’язання з податку на прибуток підприємств у сумі 113 726,75 грн. основного платежу та 147 546,34 грн. штрафу.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ТОВ „Водній мир” 3,08 грн. судового збору.

Постанова в порядку ст.254 КАС України набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Суддя-доповідач
В.Т. Пироговський

Судді
В.І. Картере

В.І. Жеков