ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
РІВНЕНСЬКОЇ  ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

"12" березня 2007 р.
Справа №  2/55

Господарський суд Рівненської
області у складі головуючого судді  Савченка Г.І. за участю
секретаря судового засідання Маслова К.Г., розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом
суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1до
відповідача Державної
податкової інспекції у Березнівському районі

про                   скасування податкових
повідомлень-рішень НОМЕР_1, НОМЕР_2 НОМЕР_3

За участю представників сторін:
від позивача     -ОСОБА_2 (дов.б/н
від 01.12.2006 р.).

від відповідача- ГДПІ Колода Г.М. (дов.№20/10 від
12.04.06р.)

Статті 27, 29, 49, 51, 127 Кодексу
адміністративного судочинства України роз'яснені.

ВСТАНОВИВ: Позивач
-фізична особа-підприємець ОСОБА_1- просить скасувати податкове
повідомлення-рішення Костопільської міжрайонної державної податкової інспекції
(Березнівського відділення), правонаступником якої є Державна податкова
інспекція у Березнівському районі НОМЕР_4 про застосування штрафних
(фінансових) санкцій в сумі 7.487,50 грн. за порушення законодавства про
застосування реєстраторів розрахункових операцій; просить скасувати податкове
повідомлення-рішення НОМЕР_5 в частині визначення суми податкового зобов'язання
з податку на додану вартість в сумі 375,00 грн.; просить скасувати податкове
повідомлення-рішення НОМЕР_3 від 06.04.2006 р. в частині визначення суми
податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 1.258,00 грн.
основного зобов'язання та 629,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Податкові повідомлення-рішення від
14.03.2005 р. позивач оскаржує по суті вчиненого правопорушення. Заперечує
висновок податкового органу. Разом з тим позивач просить визнати поважною
причину пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом. Поважною
причиною пропуску звернення до суду з адміністративним позовом, позивач вважає
ту обставину, що йому стало відомо про порушення його прав і інтересів у
зв'язку із зверненням податкового органу про стягнення податкового боргу до
суду 16.10.2006 р. по справі № 10/216. Також йому стало відомо про проведення
податковим органом зустрічної перевірки контрагента фірми “Гольфстрім” про
наявні матеріали зустрічної перевірки, які вплинули на визначення сум
податкового зобов'язання.

Оскаржуючи податкове
повідомлення-рішення від 06 квітня 2006 року позивач посилається на те, що
податковий орган в акті перевірки від 03.04.2006 р. посилався на порушення
підпункту 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість”, а
саме зробив необгрунтований висновок про незаконне віднесення підприємцем до
податкового кредиту вартість придбаного бензину та дизпалива у першому кварталі
2005 року на суму 1.258,00 грн., який не використовувався для цілей
підприємницької діяльності. Позивач вважає, що редакція вказаного підпункту
(7.4.4) була прийнята лише 25 березня 2005 року, тому до вказаної дати даний
Закон дозволяв підприємцю віднесення до податкового кредиту придбаного
пального.

Відповідач -Державна податкова
інспекція у Березнівському районі (правонаступник Костопільської міжрайонної
державної податкової інспекції (Березнівського відділення) -позов заперечує,
наполягає на тому, що позивачем без поважних причин пропущений строк звернення
до суду з адміністративним позовом про оскарження податкових повідомлень-рішень
від 14.03.2005 р., просить з даної підстави відмовити в позові.

Щодо оскарження податкового повідомлення-рішення
від 06.04.2006 р., відповідач свої заперечення обгрунтовує тим, що стара і нова
редакція підпункту 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України “Про податок на додану
вартість” не дозволяє включення до складу податкового кредиту вартості
придбаного пального.

Давши оцінку поясненням сторін,
доказам у справі, господарський суд прийшов до висновку, що позов не підлягає
задоволенню із наступних підстав.

Суд виходить з того, позов в
частині оскарження податкових повідомлень-рішень від 14.03.2005 р. не підлягає
задоволенню, оскільки позивачем без поважних причин пропущений строк звернення
до суду з адміністративним позовом, а відповідач наполягає на цьому.

Відповідно до ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду
за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який,
якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася, або повинна
була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи,
спірні податкові повідомлення-рішення прийняті податковим органом 14.03.2005
р., отримані підприємцем 21.03.2005 р., про що свідчить особистий підпис на
корінцях податкових повідомлень-рішень.

Позовна заява подана до суду
10.01.2007 р. Кодекс про адміністративне судочинство України набрав чинності
01.09.2005 р. Позивач був не позбавлений права з 21.03.2005 р. по 01.09.2005 р.
подати позов до господарського суду за правилами Господарського процесуального
кодексу України, а з 01.09.2005 р. по 01.09.2006 р. за правилами Кодексу
адміністративного судочинства України. Інші строки законодавством не
передбачені, тому обставини, на які посилається позивач, не можуть бути визнані
судом поважною причиною пропущення строку звернення до суду.

Відповідно до ст. 100 Кодексу
адміністративного судочинства України пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного
позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Відповідач на цьому
наполягає, тому господарський суд відмовляє в позові в даній частині, не даючи
оцінку доказам у справі, які стосуються суті спору.

Що стосується оскарження
повідомлення-рішення від 06.04.2006 р., суд відмовляє в позові із наступних
підстав.

Дане повідомлення-рішення прийнято
податковим органом за результатами акту перевірки від 03.04.2006 р., яким
встановлено, що в порушення пп. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України “Про податок
на додану вартість” від 03.04.1997 р. № 168/97-ВР (із змінами та доповненнями),
приватним підприємцем ОСОБА_1 необгрунтовано віднесено до податкового кредиту
вартість придбаного бензину та дизпалива, у І кв.2005 року -на суму 1258,00
грн., у II кв. 2005 року -425,00 грн., який не використовувався для цілей
підприємницької діяльності (для перевірки не надано дорожні листи автомобіля та
інші документи, які б підтвердили використання бензину та дизпалива для
виробничих потреб).

До 25.03.2005 р. діяла наступна
редакція підпунктів 7.4.4, 7.4.5 Закону України “Про податок на додану
вартість”:

§          7.4.4.
У разі, коли платник придбає товари (роботи, послуги), вартість яких не
відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) і не підлягає
амортизації, податки, що сплачені у зв'язку з таким придбанням, відшкодовуються
за рахунок відповідних джерел і до складу податкового кредиту не включаються.

§          7.4.5.
Не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких втрат по сплаті
податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а
при імпорті робіт (послуг) -актом прийняття робіт (послуг) чи банківським
документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт
(послуг).

У разі, коли на момент перевірки
платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у
вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму
податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

З 25.03.2005 р. вказані підпункти
викладені в наступній редакції:

§          7.4.4.
Якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи
(послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності
такою платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

§          7.4.5.
Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не
підтверджені   податковими  накладними
чи  митними деклараціями  (іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у
вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму
податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Таким чином, як стара редакція
підпункту 7.4.4, так і нова, не дає права позивачеві віднесення до складу
податкового кредиту вартості придбаного пального, оскільки відсутнє будь-яке
підтвердження його використання для виробничих потреб.

Керуючись статтями 94, 158 ч. 1,
160, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

1.          В позові відмовити.

2.          Сторона, яка не погоджується з
постановою, має право на апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження
постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її
проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі, відповідно до ст.
160 КАС України -згідно складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на
постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження.

Суддя

Постанова
складена в повному обсязі і  підписана
суддею  "19" березня 2007 р.