ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

13.02.2007
Справа №2-19/702-2007А

За позовом – Кримського державного автомобільного учбового комбінату,м. Сімферополь.

До відповідача – Управління ПФУ в Центральному районі м. Сімферополя, м. Сімферополь.

Про визнання незаконним та скасування рішення.

Суддя Мокрушин В.І.

Секретар Сидельова І.І.

П Р Е Д С Т А В Н И К И :

Від позивача – Борисов Д.М., ю/к, довіреність № 1/3-5 від 09.01.2007 р.

Від відповідача  – Роде С.В., нач. юрид. відділу, довіреність № 4564/01-5 від 11.11.2005 р.

Суть спору:

Позивач звернувся до Господарського суду Автономної Республіки Крим з адміністративним позовом про визнання незаконним та відміну рішення. Позовні вимоги мотивовані тим, що дії відповідача не відповідають фактичним обставинам та діючому законодавству.

Відповідач надав відзив на позов, позовних вимог не визнав, просив у задоволенні позову відмовити.

Справа слухалася у відповідності до положень Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями).

Представники позивача та відповідача відмовились від послуг перекладача.

Відповідно до ст.9, 10 Конституції України, ст.9 Європейської хартії регіональних мов (ратифікована Законом України від 15.05.2003 року № 802), ст.3 Декларації прав національностей України (від 01.11.1991 року № 1771), ст.10 Закону України «Про судоустрій» (від 07.02.2002 року № 3018), ст.18 Закону України «Про мови» (від 28.10.1989 року № 8312), ст.10, 12 Конституції Автономної Республіки Крим (Закон України від 23.12.1998 року № 350), ст.15 Кодексу адміністративного судочинства України та клопотанням представників позивача та відповідача він давав пояснення по справі на російській мові.

Відповідно до ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями), п.2-1 Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася.

Відповідно до ст.130 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями) перед початком слухання справи представникам сторін були вручені пам’ятки про права та обов’язки сторін.

Розглянув матеріали справи,  суд –

В С Т А Н О В И В :

25 квітня 2006 р. Управлінням ПФУ в Центральному районі м. Сімферополя, м. Сімферополь було прийнято рішення про застосування фінансових санкцій за несвоєчасне надання відомостей в систему персоніфікованого обліку в строки встановлені законодавством, згідно якому до Кримського державного автомобільного учбового комбінату  м. Сімферополя застосовані фінансові санкції  у розмірі 38945,42 грн. (а.с.7).

Управлінням ПФУ в Центральному районі було складено акт № 8 від 12.04.2006 р. про виявлені порушення у якому зафіксовано факт несвоєчасного надання відомостей в систему персоніфікованого обліку.

Позивач просить визнати незаконним та скасувати рішення Управління ПФУ в Центральному районі від 25.04.2006 р. Позовні вимоги мотивовані тим, що дії відповідача не відповідають фактичним обставинам та діючому законодавству.

Відповідач надав відзив на позов, позовних вимог не визнав, просив у задоволенні позову відмовити.

Згідно із п. 5 ч. 9 ст. 106 Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” (від 09.07.2003 р. № 1058 із змінами та доповненнями) за   неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою або подання  недостовірних відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку  та  іншої звітності, передбаченої законодавством, до територіальних органів Пенсійного  фонду накладається штраф у розмірі 10 відсотків суми страхових внесків, які були  сплачені або підлягали сплаті за відповідний звітний період, за кожний повний або неповний місяць затримки подання відомостей, звітності, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян,  а в разі повторного протягом року такого порушення - у розмірі 20 відсотків зазначених сум та не менше 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

Згідно із ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Відповідно до п.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача – орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Позивач не оспорював факту несвоєчасної подачі даних до системи персоніфікованого обліку, проте вказував, що не зміг своєчасно надати відомості з у зв'язку з поломкою комп'ютерного обладнання.

Відповідач надав відзив на позов, позовних вимог не визнав, просив у задоволенні позову відмовити.

З урахуванням викладеного суд у задоволенні адміністративного позову відмовляє.

На підставі викладеного та керуючись ст.17,  18, 70, 76, 86, 112, 136, 162 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями), суд

П О С Т А Н О В И В :

·          У задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена у апеляційному порядку відповідно до ст.185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова проголошена у судовому засіданні 13.02.2007 року у 10 год. 30 хв.

У судовому засіданні проголошена вступна та резолютивна частина рішення.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Мокрушин В.І.