ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

12.02.07                                                                                           Справа  № 5/2086-13/212А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Львівський апеляційний господарський суд в складі   колегії:

Головуючої           Дубник О.П.

суддів          Бобеляк О.М.

Орищин Г.В.

При секретарі судового засідання          Ніколайчук С.В.

розглянувши    апеляційну скаргу  приватного підприємства (далі ПП) «Будпостачоб’єкт»без номера та дати

на постанову   господарського суду Львівської області  від 14.09.2006р.

у справі        №5/2086-13/212А

за позовом           Державної податкової інспекції (далі ДПІ) у Галицькому районі м.Львова, м.Львів

до відповідача 1:    ПП «Будпостачоб’єкт», м.Львів

до відповідача 2:   Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТзОВ) «Оілмаш», м.Київ

про           визнання недійсним договору про виконання робіт від 05.03.05р. №00039 на суму 24052,07 грн. та застосування наслідків визнання недійсним господарського зобов’язання, передбачених ст.208 ГК України

за участю представників

від позивача –Демідюк В.В. –представник (дов. у справі);

від відповідачів –не з’явились.

Розпорядженням голови суду, яке знаходиться в матеріалах справи, проведено зміни в складі колегії суду.

Причини відкладення розгляду справи викладено в ухвалах суду.

Права та обов'язки згідно ст.ст.49,51 КАС України роз'яснено, заяв про відвід суддів не надходило.

Технічна фіксація судового процесу здійснювалась з допомогою програмно-апаратного комплексу «Оберіг».

Постановою господарського суду Львівської області від 14.09.2006р. у справі №5/2086-13/212А (суддя Л.Л.Станько) частково задоволено позов ДПІ у Галицькому районі м.Львова до ПП «Будпостачоб’єкт», ТзОВ «Оілмаш»і визнано недійсним договір №00039 від 05.03.05р., укладений між відповідачами. В частині позовних вимог про застосування наслідків визнання недійсним господарського зобов’язання, передбачених ст.208 ГК України, позов залишено без розгляду.

Постанова суду в частині задоволених позовних вимог мотивована ст.67 Конституції України, ст.ст.173, 174, 207 Господарського кодексу України, п.11 ст.10 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», на підставі яких місцевим господарським судом зроблено висновок про підставність вимог позивача, оскільки договір №00039 від 05.03.2005 року на загальну суму 24052,07 грн., не підкріплений реальними фінансово-господарськими взаємовідносинами, укладено відповідачами з метою завідомо суперечною інтересам держави та суспільства, а саме з метою спрямованою на приховування доходів від оподаткування та незаконного відшкодування з державного бюджету суми податку на додану вартість.

Залишаючи без розгляду позовні вимоги в частині щодо застосування наслідків визнання недійсним спірного господарського зобов’язання, суд першої інстанції констатував, що за відсутності в матеріалах справи доказів надання експедиційних послуг (договорів, актів прийому-передачі, платіжних доручень тощо), розрахунку шкоди, рахунків-фактур, підстави для застосування положень ст.208 ГК України відсутні.

З мотивів, зазначених в апеляційній скарзі, ПП «Будпостачоб’єкт»оскаржило рішення суду, наполягаючи на тому, що неподання його контрагентом по спірному договору (ТзОВ «Оілмаш») податкової звітності не є доказом умислу на спрямованість спірного договору на ухилення від сплати податків, а інших належних доказів, які б свідчили про наявність умислу при укладенні цього договору, як стверджує апелянт, податковим органом не надано суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, апелянт просить скасувати оскаржувану постанову суду та відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши представника позивача, розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, суд встановив наступне:

суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги (ч.1 ст.195 КАС України).

Податковим органом за наслідками проведеної перевірки ПП «Будпостачоб’єкт»встановлено, що 05.03.2005р. між ПП «Будпостачоб’єкт»(замовник) та ТзОВ «Оілмаш»(виконавець) укладено договір про виконання робіт №00039 на загальну суму 24052,07 грн., згідно з умовами якого виконавець зобов'язується надати послуги по пошуку клієнтів, експедиційні послуги, електротехнічні послуги, прибирання територій, а замовник, в свою чергу, зобов'язується прийняти і оплатити такі відповідно до цього договору.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачами підписано акт виконаних робіт від 31.07 005р. та оформлено податкову накладну від 31.07.05р. за №217 на загальну суму 24052,07 грн.

ПП «Будпостачоб’єкт»не виступало безпосереднім виконавцем послуг, а посередником. Постачальником послуг було ТзОВ «Оілмаш».

Однак, матеріалами справи встановлено, що ТзОВ «Оілмаш»не звітує з травня 2005р., що підтверджується інформаційною довідкою ДПІ у Голосіївському районі м.Києва, крім того підприємство не знаходиться за юридичною адресою.

Таким чином, після укладення спірного договору та виконання робіт у ТзОВ «Оілмаш»виникло податкове зобов'язання, яке останній повинен був відобразити у бухгалтерських документах, у декларації по податку на додану вартість та у декларації із податку на прибуток та сплатити у встановлений законом термін до державного бюджету України, чого він не зробив.

Згідно ст.207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 25 липня 2002 року №1056 "Про заходи щодо забезпечення однакового і правильного застосування законодавства про податки",  зазначено про те,  що доказами спрямованості  умислу  суб'єкта  оспорюваних  угод  на  приховування  від оподаткування прибутків та доходів можуть бути, зокрема, надані податковими органами відомості про відсутність підприємства, організації (сторони угоди); - юридичною та фактичною адресою, про визнання недійсними в установленому чинним  законодавством  порядку  установчих  (статутних)  документів,  про неподання податкової звітності до органів державної податкової служби, про скасування державної реєстрації суб'єкта підприємницької діяльності та інше.

З вищенаведеного вбачається, на що вказує і позивач, що ПП "Будпостачоб"єкт" знало  про створення і реєстрацію свого контрагента (ТзОВ «Оілмаш») за спірним договором з метою не здійснювати господарську діяльність і приховувати прибутки, одержані на підставі угод з іншими суб'єктами підприємництва.

З огляду на викладене, оскаржуване рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

На підставі вищенаведеного, керуючись п.п.6, 7 розділу VII, ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, ч.5 ст.254 КАС  України –

Львівський апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1.          Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову господарського суду Львівської області від 14.09.06р. у цій справі - без змін.

2.          Постанова суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може  бути  оскаржена в касаційному порядку згідно ст.ст.211, 212 КАС України.

Головуюча-суддя                                                                  О.П. Дубник

суддя                                                                                        Г.В.Орищин

суддя                                                                                        Г.Г.Якімець