ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2007 р.
№ 18/408 (05-5-18/2964)

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

В. Овечкін  –головуючого,

Є. Чернов
В. Цвігун

за участю представників:

ВАТ ім. Покришева
АТ "УПСК"
Димченко О.П. –(дор. № 90 від 03.03.2006)
Шевчук Н.Л. –(дор. № 1105 від 14.06.2006)

розглянув касаційну скаргу

ВАТ ім. Покришева

на постанову
Київського апеляційного господарського суду від 20 лютого 2007 року

у справі
№ 18/408 господарського суду м. Києва

за позовом
ВАТ ім. Покришева

До
АТ "Українська пожежно-страхова компанія"

про
стягнення страхового відшкодування

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду м. Києва від 15.11.2006 (суддя: О.Мандриченко) в позові про стягнення страхового відшкодування відмовлено.

Рішення суду мотивовано приписами ст. 18 Закону України "Про страхування" відповідно до якої факт укладення договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування та тими обставинами, що згідно страхового полісу      № 7601/48 від 17.05.2004 та Правил страхування № 38 від 11.11.97 відповідно до яких укладено страховий поліс, передбачено виплату страхового відшкодування в межах страхової суми з урахуванням зносу за період дії договору та комплектності авто на час його передачі страховику, розрахунок страхового відшкодування здійснено в порядку п. 2 страхового полісу вірно.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.02.2007 (судді: Л.Кондес, С.Бондар, С.Куровський) рішення суду залишено без змін з аналогічних мотивів та підстав.

Позивач в касаційній скарзі просить рішення суду та апеляційну постанову скасувати з підстав порушення господарськими судами норм процесуального та не правильного застосування норм матеріального права.

Скаржник вважає, що страхове відшкодування повинно бути виплачено в розмірі 100% страхової суми за мінусом франшизи та залишкової вартості авто; страховий поліс не містить порядку виплати відшкодування у випадку, коли страхова сума становить лише певну частку вартості застрахованого об'єкта та порядку виплати страхового відшкодування у випадку повної конструктивної загибелі транспортного засобу; судом необгрунтовано застосовано правила № 38 від 11.11.97, які на момент настання страхового випадку, що є підставою для виплати страхового відшкодування, втратили чинність, а відшкодування повинно здійснюватися відповідно до чинних Правил № 53 від 19.01.2004.

Вищий господарський суд України у відкритому судовому засіданні дослідив матеріали справи, доводи касаційної скарги та вважає, що скарга  підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Господарськими судами встановлені наступні обставини.

Між позивачем (страхувальник) та відповідачем (страховик) було укладено договір страхування, про що свідчить страховий поліс № 7601/48 від 17.05.2004.

Відповідно до п. 1 страхового полісу № 7601/48 від 17.05.2004 об'єктом страхування є майновий інтерес страхувальника, пов'язаний з володінням,  користуванням і розпорядженням засобом транспорту, а саме автомобіля марки "Рено Меган" 2002 року випуску, державний реєстраційний номер 00246 ХН.

18.02.2005 на автодорозі Скадовськ-Херсон сталася ДТП за участю автомобіля марки "Рено Меган" 2002 року випуску, державний реєстраційний номер 00246 ХН, що підтверджено довідкою Садовського РВУ МВС України в Херсонській області № 1720 від 25.02.2005.

Внаслідок ДТП зазначений автомобіль зазнав механічного пошкодження, а саме сталася повна конструктивна загибель транспортного засобу, остаточна вартість якого після пошкодження склала 2981, 21 грн.

Даний випадок за змістом п. 2 страхового полісу є страховим випадком.

Господарські суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що при виплаті страхового відшкодування сторони повинні керуватися умовами договору та Правилами добровільного страхування засобів наземного транспорту (крім залізничного транспорту) № 38 від 11.11.97, які були чинними на момент укладення між сторонами договору страхування.

Разом з тим з таким висновком погодитися не можна з огляду на наступне.

Згідно ст. 16 Закону України „Про страхування” та ст. 979 Цивільного кодексу України права та обов'язки сторін визначаються сторонами у договорі страхування.

При цьому частина третя ст. 16 названого Закону чітко встановлює, що договори страхування повинні укладатися відповідно до правил страхування.

Відповідно до п. 2 страхового полісу № 7601/48 від 17.05.2004, страхування здійснюється відповідно до "Правил добровільного страхування засобів наземного транспорту (автокаско), що діють в АТ "УПСК".

Відповідно до частини третьої ст. 17 закону у разі, якщо страховик запроваджує нові правила страхування чи коли до правил страхування вносяться зміни та (або) доповнення, страховик повинен подати ці нові правила, зміни та (або) доповнення для реєстрації до Уповноваженого органу.

Відповідно до п. 3.5.5 Ліцензійних умов провадження страхової діяльності, затверджених розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 28.08.2003 № 40 зміни та/або  доповнення  до Правил страхування вважаються чинними з дня їх реєстрації у Держфінпослуг.

Як вбачається з матеріалів справи на момент укладення договору у вигляді страхового полісу № 7601/48 від 17.05.2004, в АТ "УПСК" згідно рішення правління протокол № 01 від 09.01.2004 затверджено "Правила добровільного страхування засобів наземного транспорту (крім залізничного транспорту)", які набрали чинності з дня їх реєстрації 04.03.2004.

Таким чином виплата страхового відшкодування повинна здійснюватися згідно умов договору страхування (страхового полісу № 7601/48 від 17.05.2004) та Правил добровільного страхування засобів наземного транспорту (крім залізничного транспорту), які набрали чинності з дня їх реєстрації 04.03.2004.

Господарські суди на зазначене уваги не звернули та помилково виходили із вимог правил № 38 від 11.11.97, які не підлягали застосуванню у даних правовідносинах, натомість, не застосувавши норми правил, які повинні були бути застосовані.

Зазначеним обставинам, судами першої та апеляційної інстанції  всупереч вимогам ст. 43 ГПК України не надано ретельної правової оцінки, а згідно імперативних вимог ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні та постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази чи додатково перевіряти наявні у справі докази.

Правова оцінка обставин та достовірності доказів по справі є виключна прерогатива першої та апеляційної інстанції.

За таких обставин справа підлягає передачі на новий розгляд.

Виходячи з викладеного, керуючись  ст.ст. 1115, 1117, 1118, 1119, 11111  ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.02.2007 та рішення господарського суду м. Києва у справі № 18/408 господарського суду м. Києва скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду м. Києва.

Головуючий                                                                                             В. Овечкін

судді                                                                                                         Є. Чернов

В. Цвігун