КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

22.05.07 р.          № 11/648-А

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Шипка  В.В.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -Стогов В.С. - дов.  №12/12-06 від 12.12.2006р.

від відповідача -Студінська К.І.- дов. №181/8/9/10 від 21.05.2007р.

Кирієнко Т.П.- дов. №7569/9/10 від 20.12.2006р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державна податкова інспекція у Дніпровському районі м.Києва

на постанову Господарського суду м.Києва від 26.01.2007

у справі № 11/648-А

за позовом           Закрите акціонерне товариство "Авіакомпанія "Україна-АероАльянс"

до           Державна податкова інспекція у Дніпровському районі м.Києва

про          скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Закрите акціонерне товариство “Авіакомпанія “Україна АероАльянс” звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі м. Києва про скасування податкових повідомлень-рішень.

24.01.2007р. позивач уточнив позовні вимоги та просив суд скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дніпровському районі м. Києва:

- № /0 від 01.06.2006р., яким позивачу згідно зі ст. 16 Декрету Кабінету Міністрів України “Про систему валютного регулювання і валютного контролю”, п. 2.2 Наказу Державної податкової адміністрації України “Про затвердження Порядку застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства” від 04.10.1999р. №542 за порушення ст. 7 Декрету Кабінету Міністрів України „Про систему валютного регулювання і валютного контролю" визначено суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 643 870,00 грн.;

- № /0 від 31.05.2006р. в частині визначення позивачу суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 143 691,00 грн., в т.ч. 95 798,00 грн. - основний платіж та 47.893,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

- № /0 від 31.05.2006р., яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ за листопад та грудень 2004 року у розмірі 32 976,00 грн., визначено до сплати сум} податкового зобов'язання з цього податку у розмірі 406,00 грн. та застосовано штрафні санкції в розмірі 203,00 грн. у зв'язку з тим, що заявлена до відшкодування сума ПДВ на момент перевірки позивача була відшкодована йому в розмірі 406,00 грн.;

- № /1 від 29.06.2006р., яким позивачу згідно зі ст. 16 Декрету Кабінету Міністрів України “Про систему валютного регулювання і валютного контролю”, п. 2.2 Наказу Державної податкової адміністрації України “Про затвердження Порядку застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства” від 04.10.1999р. №542 за порушення ст. 7 Декрету Кабінету Міністрів України „Про систему валютного регулювання і валютного контролю" визначено суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 643 870,00 грн..;

- № /1 від 29.06.2006р. в частині визначення позивачу суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 143 691,00 грн., в т.ч. 95 798,00 грн. - основний платіж та 47 893,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

- № /1 від 29.06.2006р., яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ за листопад та грудень 2004 року у розмірі 32 976,00 грн., визначено до сплати суму податкового зобов'язання з цього податку у розмірі 406,00 грн. та застосовано штрафні санкції в розмірі 203,00 грн. у зв'язку з тим, що заявлена до відшкодування сума ПДВ на момент перевірки позивача була відшкодована йому в розмірі 406,00 грн.;

- № /2 від 14.09.2006р., яким позивачу згідно зі ст. 16 Декрету Кабінету Міністрів України “Про систему валютного регулювання і валютного контролю”, п. 2.2 Наказу Державної податкової адміністрації України “Про затвердження Порядку застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства” від 04.10.1999р. №542 за порушення ст. 7 Декрету Кабінету Міністрів України „Про систему валютного регулювання і валютного контролю” визначено суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 643 870,00 грн..;

- № 0000,502302/2 від 13.09.2006р. в частині визначення позивачу суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 143 691,00 грн., в т.ч. 95 798,00 грн. - основний платіж та 47 893,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

- №/2 від 13.09.2006р., яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ за листопад та грудень 2004 року у розмірі 32 976,00 грн., визначено до сплати суму податкового зобов'язання з цього податку у розмірі 406,00 грн. та застосовано штрафні санкції в розмірі 203,00 грн. у зв'язку з тим, що заявлена до відшкодування сума ПДВ на момент перевірки позивача була відшкодована йому в розмірі 406,00 грн.

Постановою Господарського суду міста Києва від 24.01.2007р. у справі № 11/648-А у позов задоволено повністю.

Скасовано податкове повідомлення-рішення відповідача №/0 від 01.06.2006р..

Скасовано податкове повідомлення-рішення відповідача №/0 від 31.05.2006р. в частині визначення позивачу суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 143 691,00 грн., в т.ч. 95 798,00 грн. - основний платіж та 47 893,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Скасовано податкове повідомлення-рішення відповідача №/0 від 31.05.2006р..

Скасовано податкове повідомлення-рішення відповідача №/1 від 29.06.2006р..

Скасовано податкове повідомлення-рішення відповідача №/1 від 29.06.2006р. в частині визначення позивачу суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 143 691,00 грн., в т.ч. 95.798,00 грн. - основний платіж та 47 893,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Скасовано податкове повідомлення-рішення відповідача №/1 від 29.06.2006р..

Скасовано податкове повідомлення-рішення відповідача №/2 від 14.09.2006р..

Скасовано податкове повідомлення-рішення відповідача №/2 від 13.09.2006р. в частині визначення позивачу суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 143 691,00 грн., в т.ч. 95 798,00 грн. - основний платіж та 47 893,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Скасовано податкове повідомлення-рішення відповідача №/2 від 13.09.2006р..

Стягнуто з Державного бюджету на користь Закритого акціонерного товариства “Авіакомпанія “Україна-АероАльянс” витрати зі сплати судового збору у розмірі 3,40 грн.

Не погоджуючись із згаданою постановою, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку, просив скасувати постанову Господарського суду міста Києва від 24.01.2007р. по справі №11/648-А та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтуваннях своїх вимог апелянт стверджує, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального і процесуально права.

Представники апелянта (відповідач) в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали.

Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, судова колегія Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

На підставі акту  №1010/23-16400658 від 19.05.2006р. (далі - акт) “Про результати комплексної планової виїзної документальної перевірки дотримання вимог податкового та валютного законодавства ЗАТ “Авіакомпанія “Україна -Аероальянс” за період з 01.10.2004р. по 31.12.2005р. відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення:

- №/0 від 01.06.2006р., яким позивачу згідно зі ст. 16 Декрету Кабінету Міністрів України “Про систему валютного регулювання і валютного контролю”, п. 2.2 Наказу Державної податкової адміністрації України “Про затвердження Порядку застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства” від 04.10.1999р. №542 за порушення ст. 7 Декрету Кабінету Міністрів України “Про систему валютного регулювання і валютного контролю" визначено суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 643 870,00 грн..;

- № /0 від 31.05.2006р., яким позивачу згідно з п. 4.2 ст. 4, пп. 6.2.2 п. 6.2 ст. 6 Закону України “Про податок на додану вартість” та пп. 17.1 3 п. 17.1 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” визначено позивачу суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 144 249,00 грн., в т.ч. 96 166,00 грн. - основний платіж та 48 083,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

- № /0 від 31.05.2006р., яким позивачу згідно пп. 6.2.2 п. 6.2 ст. 6 Закону України “Про податок на додану вартість” зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ за листопад та грудень 2004 року у розмірі 32 976,00 грн., визначено до сплати суму податкового зобов'язання з цього податку у розмірі 406,00 грн. та застосовано штрафні санкції в розмірі 203,00 грн. у зв'язку з тим, що заявлена до відшкодування сума ПДВ на момент перевірки позивача була відшкодована йому в розмірі 406,00 грн.;

- № /1 від 29.06.2006р., яким позивачу згідно зі ст. 16 Декрету Кабінету Міністрів України “Про систему валютного регулювання і валютного контролю”, п. 2.2 Наказу Державної податкової адміністрації України “Про затвердження Порядку застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства” від 04.10.1999р. №542 за порушення ст. 7 Декрету Кабінету Міністрів України “Про систему валютного регулювання і валютного контролю” визначено суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 643 870,00 грн..;

- №0 000502302/1 від 29.06.2006р., яким позивачу згідно з п. 4.2 ст. 4, пп. 6.2.2 п. 6.2 ст. 6 Закону України “Про податок на додану вартість” та пп. 17.1 3 п. 17.1 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” визначено позивачу суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 144 249,00 грн., в т. ч. 96 166,00 грн. - основний платіж та 48 083,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

- № /1 від 29.06.2006р., яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ за листопад та грудень 2004 року у розмірі 32 976,00 грн., визначено до сплати суму податкового зобов'язання з цього податку у розмірі 406,00 грн. та застосовано штрафні санкції в розмірі 203,00 грн. у зв'язку з тим, що заявлена до відшкодування сума ПДВ на момент перевірки позивача була відшкодована йому в розмірі 406,00 грн.;

- № /2 від 14.09.2006р., яким позивачу згідно зі ст. 16 Декрету Кабінету Міністрів України “Про систему валютного регулювання і валютного контролю”, п. 2.2 Наказу Державної податкової адміністрації України “Про затвердження Порядку застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства” від 04.10.1999р. №542 за порушення ст. 7 Декрету Кабінету Міністрів України “Про систему валютного регулювання і валютного контролю" визначено суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 643 870,00 грн..;

- № /2 від 13.09.2006р., яким позивачу згідно з п. 4.2 ст. 4, пп. 6.2.2 п. 6.2 ст. 6 Закону України “Про податок на додану вартість” та пп. 17.1 3 п. 17.1 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами2 визначено позивачу суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 144 249,00 грн., в т.ч. 96 166,00 грн. - основний платіж та 48.083,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

- № /2 від 13.09.2006р., яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ за листопад та грудень 2004 року у розмірі 32 976,00 грн., визначено до сплати суму податкового зобов'язання з цього податку у розмірі 406,00 грн. та застосовано штрафні санкції в розмірі 203,00 грн. у зв'язку з тим, що заявлена до відшкодування сума ПДВ на момент перевірки позивача була відшкодована йому в розмірі 406,00 грн.

Актом перевірки встановлено наступне.

Позивачем (перевізником) укладено наступні договори про виконання чартерних рейсів з фізичною особою - Дерягіним М.Ю. (замовником, паспорт 44 №2872476, виданий МЗС Російської Федерації). Згідно з умовами договорів замовник сплачує вартість чартеру на банківський рахунок або в касу перевізника, а саме договори:

- № 63/10-04 від 22.10.2004р. - вартість чартеру складає 65 940,00 грн. Згідно з актом виконаних робіт № ОУ-0000001 від 30.11.2004р. послуги надані на суму 65 940,00 грн.;

- № 74/12-04 від 14.12.2004р. - вартість чартеру складає 124 330,00 грн. Згідно з актом виконаних робіт № ОУ-0000001 від 20.12.2004р. послуги надані на суму 124.330,00 грн.;

- № 78/12-04 від 23.12.2004р. - вартість чартеру складає 108 000,00 грн. Згідно з актом виконаних робіт № ОУ-0000001 від 27.12.2004р. послуги надані на суму 108.000,00 грн.;

- № 83/12-04 від 28.12.2004р. - вартість чартеру складає 130 600,00 грн. Згідно з актом виконаних робіт № ОУ-000012 від 31.12.2004р. послуги надані на суму 130 600,00 грн.;

- № 85/12-04 від 28.12.2004р. - вартість чартеру складає 215 000,00 грн. Згідно з актом виконаних робіт № ОУ-000014 від 31.12.2004р. послуги надані на суму 215 000,00 грн.

На виконання умов вищезазначених договорів (замовник сплачує вартість чартеру на банківський рахунок або в касу перевізника) замовником було проведено розрахунки із перевізником шляхом внесення грошових коштів в касу підприємства фізичною особою на загальну суму 643 870,00 грн.

Позивачем при здійсненні розрахунку податку на додану вартість у звітних періодах на суму наданих послуг по здійсненню чартерних рейсів фізичній особі нерезиденту Дерягіну М.Ю. було застосовано нульову ставку з податку на додану вартість. Згідно з деклараціями з ПДВ за листопад 2004 року (вх. ДПІ №134276 від 20.12.2004р.), за грудень 2004 року (вх. ДПІ № 154020 від 20.01.2005р.) дані операції оподатковуються за нульовою ставкою.

Відповідно до пп. 6.2.2 п. 6.2 ст. 6 Закону України “Про податок на додану вартість” (далі - Закон “Про ПДВ”) податок за нульовою ставкою обчислюється щодо операцій з продажу робіт (послуг), призначених для використання та споживання за межами митної території України. У тому числі за нульовою ставкою оподатковуються операції з надання нерезидентам в оренду, чартер, фрахт морських або повітряних суден, що використовуються на міжнародних маршрутах або лініях, а також космічних кораблів або супутників чи їх частин або окремих функцій.

В акті перевірки зроблено висновок про те, що позивачем було неправомірно застосовано нульову ставку з податку на додану вартість при наданні послуг по здійсненню чартерних рейсів фізичній особі нерезиденту Дерягіну М.Ю. Згідно з актом перевірки в порушення вимог пп. 6.2.2 п. 6.2 ст. 6 Закону України “ПДВ” із урахуванням положень п. 1.16 ст. 1 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” ЗАТ “АК “Україна-АероАльянс” застосовувало нульову ставку з ПДВ до операцій з поставки фізичній особі - громадянину Російської Федерації послуг з виконання чартерних рейсів на міжнародних маршрутах або лініях, внаслідок чого підприємством було:

- занижено податкові зобов'язання з ПДВ за грудень 2004 року в сумі 95 798,00 грн.;

- завищено від'ємне значення чистої суми податкових зобов'язань з ПДВ за листопад 2004 року на суму 12 782 грн. та за грудень 2004 року на суму 19 788,00 грн.

Крім того, В акті перевірки також зазначено, що за вищевказаними договорами про виконання чартерних рейсів позивачем отримані від Дерягіна М.Ю. кошти в касу ЗАТ Авіакомпанія “Україна – АероАльянс” згідно прибуткових касових ордерів:

- № 36 від 22.10.2004 на суму 31 500,00 грн.;

- № 37 від 29.10.2004 на суму 28 500,00 грн.;

- № 39 від 10.11.2004 на суму 5 940,00 грн.;

З каси підприємства на підставі видаткових касових ордерів:

- № 74 від 22.10.2004 на суму 31 500,0 грн.,

- № 75 від 29.10.2004 на суму 28 500,00 грн.,

- № 81 від 10.11.2004 на суму 5 940,00 грн.

Кошти здані Авіакомпанією “Україна – АероАльянс” до уповноваженого банку КГРУ КБ “Приватбанк” згідно квитанцій: № 7 від 22.10.2004р. в сумі 31 500,0 грн., № 20 від 29.10.2004р. в сумі 28 500,00 грн., № 6 від 10.11.2004р. в сумі 5 940,00 грн.

Також позивачем прийняті від Дерягіина М.Ю. кошти в касу ЗАТ Авіакомпанія “Україна – АероАльянс” згідно прибуткових касових ордерів:

- № 42 від 14.12.2004р. в сумі 70 330,00 грн.,

- № 43 від 17.12.2004р. в сумі 54 000,00 грн.

З каси підприємства - на підставі видаткових касових ордерів:

- № 87 від 14.12.2004р. на суму 70 330,00 грн.;

- № 88 від 17.12.2004р. на суму 54 000,00 грн.

Кошти здані Авіакомпанією “Україна – АероАльянс” до уповноваженого банку „Промінвестбанк України" згідно квитанцій: від 14.12.2004р. в сумі 70 330,00 грн., № 25 від 17.12.2004р. в сумі 54 000,00 грн.

Також позивачем прийняті від Дерягіина М.Ю. кошти в касу ЗАТ Авіакомпанія “Україна – АероАльянс” згідно прибуткового касового ордеру № 44 від 23.12.2004р в сумі 108 000,00 грн.

З каси підприємства - на підставі видаткового касового ордеру № 89 від 23.12.2004р. на суму 108 000,00 грн.

Також позивачем прийняті від Дерягіина М.Ю. кошти в касу ЗАТ Авіакомпанія “Україна – АероАльянс” згідно прибуткових касових ордерів:

-          № 46 від 28.12.2004р. в сумі 243 000,00 грн.;

-          № 48 від 29.12.2004р. в сумі 102 600,00 грн.

З каси підприємства - на підставі видаткових касових ордерів:

-          № 95 від 28.12.2004р. на суму 243 000,00 грн.,

- № 99 від 29.12.2004р. на суму 102 600,00 грн.

Кошти здані Авіакомпанією “Україна – АероАльянс” до уповноваженого банку „Промінвестбанк України” згідно квитанцій: № 23 від 28.12.2004р. в сумі 243 000,00 грн., від 29.12.2004р. в сумі 102 600,00 грн.

З вказаними висновками, викладеними в акті перевірки, колегія суддів не погоджується враховуючи наступне.

У період, за який відповідачем проведено перевірку позивача та протягом якого були укладені та виконані (відповідно до актів здачі - прийняття робіт) умови зазначених вище договорів про виконання чартерних рейсів, чинною була норма Закону України “ПДВ” (із змінами та доповненнями), відповідно до вимог якої податок на додану вартість за нульовою ставкою обчислюється щодо операцій, в тому числі з поставки робіт (послуг), призначених для використання та споживання за межами митної території України (пп. 6.2.2 п. 6.2 ст. 6 Закону).

Як підтверджено матеріалами справи, в т. ч. польотними завданнями, роботи (послуги), які позивач надавав Замовнику за вказаними договорами про здійснення чартерних рейсів, використовувались за межами митної території України, а тому, на думку суду, позивачем правомірно обчислено податок на додану вартість за нульовою ставкою за вказаними операціями. Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування зазначених фактичних обставин відповідачем не надано.

Посилання контролюючого органу на те, що позивачу для застосування нульової ставки з податку на додану вартість щодо операцій з поставки нерезиденту - фізичній особі послуг з виконання чартерного рейсу на міжнародних маршрутах або лініях необхідно підтвердження, що нерезидент є суб'єктом господарської діяльності з місцезнаходженням за межами України, який створений та здійснює свою діяльність відповідно до законодавства іншої держави, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки такі вимоги не підтверджуються положеннями Закону України “ПДВ”. При цьому закон не містить окремого застереження, що такі послуги з оподаткуванням за нульовою ставкою не можуть надаватися нерезидентам, які не є суб'єктами господарювання. Також суд відзначає, що згідно з чинним законодавством, в т. ч. конституційними принципами, будь-який іноземний громадянин, який не зареєстрований як суб'єкт господарювання у своїй країні, вправі замовити в Україні будь-які послуги, використання яких окремо не заборонене.

Щодо висновків акта перевірки про порушення позивачем ст. 7 Декрету Кабінету Міністрів України “Про систему валютного регулювання і валютного контролю” суд відзначає наступне.

Згідно зі ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України “Про систему валютного регулювання і валютного контролю” єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань є валюта України.

Відповідно до ст. 7 Декрету у розрахунках між резидентами і нерезидентами в межах торговельного обороту використовується як засіб платежу іноземна валюта. Такі розрахунки здійснюються лише через уповноважені банки.

Про те, що вимоги про здійснення розрахунків через уповноважені банки відповідно до зазначеного положення регулюють випадки саме при використанні у таких розрахунках іноземної валюти як засобу платежу між резидентом та нерезидентом, свідчить також наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Декрету здійснення розрахунків між резидентами і нерезидентами в межах торговельного обороту у валюті України допускається за умови одержання індивідуальної ліцензії Національного банку України.

Однак, згідно з ч. 4 ст. 5 зазначеного Декрету, індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період необхідний для здійснення такої операції, та визначено виключний перелік операцій, що потребують індивідуальних ліцензій. До вказаного переліку не включено операції з розрахунків у валюті України між резидентом та нерезидентом.

Згідно з ч. 2 ст. 16 Декрету за порушення резидентами порядку розрахунків, установленого статтею 7 цього Декрету, застосовується штраф у розмірі, еквівалентному валюту України за обмінним курсом Національного банку України на день здійснення таких розрахунків.

Відповідно до частини 2 Правил використання готівкової іноземної валюти на території України, затверджених постановою Правління Національного банку України від 26.03.98р. N119, використання на території України готівкової іноземної валюти як засобу платежу або як застави дозволяється лише у разі відсутності у фізичних осіб - нерезидентів чи резидентів, а також повноважних представників юридичної особи нерезидента - суб'єкта підприємницької діяльності коштів у грошовій одиниці України і неможливості здійснення валютно обмінної операції через пункт обміну іноземної валюти в таких випадках.

Згідно з п. 4.13 Правил використання готівкової іноземної валюти на території України сплата резидентами та нерезидентами зборів та здійснення платежів готівкою на території України, у випадках, не передбачених цими правилами, проводиться у гривнях, а за умови наявності індивідуальної ліцензії Національного банку України - в іноземній валюті.

Виходячи з аналізу зазначених норм, суд приходить до висновку про те, що абзацом 1 ст. 17 Декрету встановлений порядок розрахунків в іноземній валюті і вимоги про проведення розрахунків між резидентом і нерезидентом через уповноважений банк стосуються саме таких розрахунків, що прямо передбачено в даній нормі. Основним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов’язань, є валюта України. В разі наявності у нерезидента коштів в грошовій одиниці України здійснення платежів готівкою на території України проводиться у гривнях.

Щодо проведення розрахунків між позивачем та нерезидентом - фізичною особою, то матеріали справи свідчать, що нерезидент розраховувався з позивачем виключно в гривнях.

Оскільки розрахунки між позивачем та нерезидентом здійснені не в іноземній валюті, а в національній валюті України, то висновки відповідача про обов'язок проведення таких розрахунків через уповноважений банк не ґрунтуються на вимогах Декрету.

В частині визначення позивачу до сплати суми податкового зобов’язання з податку на додану вартість у розмірі 406,00 грн. та застосування до нього штрафних санкцій в розмірі 203,00 грн. слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 1.2 ст. 1 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами” податкове зобов'язання - зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України.

Згідно з пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України “ПДВ” суми податку, що підлягають сплаті до бюджету або відшкодуванню з бюджету, визначаються як різниця між загальною сумою податкових зобов'язань, що виникли у зв'язку з будь-якою поставкою товарів (робіт, послуг) протягом звітного періоду, та сумою податкового кредиту звітного періоду.

Як свідчать матеріали справи та пояснення представників відповідача, підставою для визначення позивачу суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 406,00 грн. відповідач зазначає п. 8 Інструкції про порядок застосування штрафних (фінансових) санкцій органами державної податкової служби, затвердженої наказом ДПА України № ПО від 17.03.2001р., відповідно до якого у разі коли за наслідками перевірки виявляється факт завищення суми бюджетного відшкодування, заявленого в податковій декларації про податок на додану вартість, сума такого завищення вважається сумою податкового зобов'язання, прихованою від оподаткування. Якщо внаслідок такого завищення отримано бюджетне відшкодування, платник податку визнається таким, що ухиляється від оподаткування, і до нього застосовуються санкції відповідно до законодавства.

На час затвердження цієї Інструкції єдиним нормативним актом, що давав таку правову кваліфікацію зазначених фактів і правовідносин, був Указ Президента України №857/98 від 07.08.1998р. “Про деякі зміни в оподаткуванні”, який відповідно до п. 4 перехідних положень Конституції України мав силу Закону.

Пунктом 17 зазначеного Указу було встановлено, що у разі коли за наслідками перевірки виявляється факт завищення суми бюджетного відшкодування, заявленого в податковій декларації, сума такого завищення вважається сумою податкового зобов'язання, прихованою від оподаткування. Якщо внаслідок такого завищення отримано бюджетне відшкодування, платник податку визнається таким, що ухиляється від оподаткування, і до нього застосовуються санкції відповідно до законодавства.

Разом з тим цей Указ втратив чинність відповідно до абзацу другого пункту 4 розділу XV Конституції України (згідно з п. 18 Прикінцевих положень Закону України від 25.03.2005р. Ш505-ІУ “Про внесення змін до Закону України “Про Державний бюджет України на 2005 рік” та деяких інших законодавчих актів України”, який набрав чинності 31.03.2005р.).

Пунктом 22 частини 1 статті 92 Конституції України передбачено, що засади цивільно-правової відповідальності; діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них встановлюється виключно законами України.

Відповідно до ст. 11 Закону України “Про систему оподаткування” відповідальність за правильність обчислення, своєчасність сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) і додержання законів про оподаткування несуть платники податків і зборів (обов'язкових платежів) відповідно до законів України.

Фінансові санкції за наслідками документальних перевірок та ревізій, які здійснюються органами державної податкової служби України та іншими уповноваженими державними органами, застосовуються у розмірах, передбачених законодавчими актами, чинними на день завершення таких перевірок або ревізій.

Отже, на момент прийняття відповідачем спірного рішення були відсутні закони (чи нормативні акти, прирівняні до них), які б встановлювали таку правову кваліфікацію відповідних фактів і правовідносин, яку містив п. 17 Указу Президента України № 857/98 від 07.08.1998р. “Про деякі зміни в оподаткуванні” та п. 8 Інструкції про порядок застосування штрафних (фінансових) санкцій органами державної податкової служби, затвердженої наказом ДПА України № 110 від 17.03.2001р.. При цьому ні Закон України “ПДВ”, ні Закон України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” не містять вказаної правової кваліфікації

Таким чином, у відповідача не було підстав застосовувати до позивача заходи юридичної відповідальності, а саме визначати до сплати податкове зобов'язання за основним платежем в сумі 406,00 грн. та штрафні санкції в розмірі 203,00 грн., передбачені Інструкцією ДПА України, затвердженою наказом ДПА України №110 від 17.03.2001р., а не законами України, як того вимагає Конституція.

Вирішуючи спір в частині даних правовідносин, суд також відзначає і таке.

Таким чином, суд вважає, що у відповідача не було підстав визначати позивачу суму в розмірі 406,00 грн. як податкове зобов'язання з податку на додану вартість, котре підлягає сплаті до бюджету.

Не приймається судом також і посилання відповідача на пп. 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” з наступних підстав.

У відповідності до п. 17.1 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” штрафні санкції накладаються на платника податків за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пп. 17.1.3 п. 17.1 цієї статті у разі коли контролюючий орган самостійно до нараховує суму податкового зобов'язання платника податків за підставами, викладеними у підпункті “б” підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, такий платник податків зобов'язаний сплатити штраф у розмірі десяти відсотків від суми недоплати (заниження суми податкового зобов'язання) за кожний з податкових періодів, установлених для такого податку, збору (обов'язкового платежу), починаючи з податкового періоду, на який припадає така недоплата, та закінчуючи податковим періодом, на який припадає отримання таким платником податків податкового повідомлення від контролюючого органу, але не більше п'ятдесяти відсотків такої суми та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових періодів, що минули.

Оскільки, місцевим судом визнано відсутність суми недоплати (заниження суми податкового зобов'язання) податку на додану вартість у розмірі 95 798,00 грн. за розглянутим епізодом, застосування до нього штрафних санкцій у розмірі 47 893,00 грн. на підставі пп. 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” є необґрунтованим.

Таким чином, місцевим судом повно та всебічно досліджено всі обставини справи, з дотриманням норм керуючого законодавства.

Відповідно до п. 2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи усе вищевикладене, судова колегія Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що місцевий господарський суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись Прикінцевими положеннями та ст. ст. 195, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, Київський апеляційний господарський суд, –

УХВАЛИВ:

1.Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Дніпровському районі м. Києва залишити без задоволення, а постанову Господарського суду міста Києва від 24.01.2007р. справі № 11/648-А залишити без змін.

2. Справу № 11/648-А повернути до Господарського суду міста Києва.

3.Ухвала набирає законної сили з моменту її виготовлення в повному обсязі та може бути оскаржена протягом одного місяця шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя

Судді