ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
м. Хмельницький, Майдан Незалежності, 1 тел. 71-81-84, факс 71-81-98
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

"22"
березня 2007 р.
Справа №9/138-НА

за
позовом  Приватного підприємця ОСОБА_1
АДРЕСА_1

до
Управління Пенсійного фонду України в Дунаєвецькому районі Хмельницької області
м. Дунаївці

про
визнання нечинною вимоги про сплату боргу НОМЕР_1

Суддя  Олійник Ю.П.                    Секретар судового засідання
Римар Н.М.

Представники сторін:

Від позивача     -
ОСОБА_1- підприємець ,

Від відповідача -  Снігур В.В.
-за дов. від 13.02.07.

Постанова ухвалюється 22.03.07 ,
оскільки в судовому засіданні 14.03.07 оголошувалась перерва.

Судом   оголошено вступну  і
резолютивну   частину    постанови згідно ст. 160 КАС України.

Позивач у позовній заяві та
представник у судовому засіданні просять визнати нечинною вимогу управління
Пенсійного Фонду України в Дунаєвецькому районі
НОМЕР_1 про сплату недоїмки по страхових внесках на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування, фінансові санкції та пеню в сумі 760,50 грн.
Вважають дану вимогу необґрунтованою та незаконною з тих підстав, що Законом
України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” встановлений
розмір страхових внесків для тих страхувальників, які є платниками збору на
обов'язкове державне пенсійне страхування та не визначає коло осіб, які є
платниками даного збору. Коло осіб, які є платником збору визначено Законом
України „Про збір на  обов'язкове
державне пенсійне страхування”. Згідно п.6 Указу Президента України „Про
спрощену систему оподаткування, обліку та звітності  суб'єктів малого підприємництва”  суб'єкт малого підприємництва, який сплачує
єдиний податок, не є платником збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.
Тому позивач  наголошує на тому, що він
не є платником  збору, оскільки обов'язок
його сплати замінений обов'язком сплати єдиного податку. Оскільки Указ
Президента не суперечить положенням Закону України „Про  загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування” , він застосовується до спірних правовідносин.

У судовому засіданні позивачем подано
заяву про збільшення позовних вимог, а саме, визнання нечинною також вимоги
НОМЕР_2 на суму 653,64 грн. Зазначене прийнято судом.

Відповідач
у запереченнях на позов та його представник у судовому засіданні позовні вимоги
не визнають, посилаючись на те, що ст. 5 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»визначено , що тільки цим
Законом регулюються відносини, що виникають між суб'єктами системи
загальнообов'язкового державного пенсійного страхування . Дія інших
нормативно-правових актів може поширюватись на ці відносини лише у випадках ,
передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Виключно цим Законом визначається   коло   осіб,
які   підлягають   загальнообов'язковому   державному пенсійному страхуванню.  Звертається увага, що згідно п.1 ст. 14 та
п.1 ст.15 вищевказаного Закону позивач є страхувальником та платником страхових
внесків до солідарної системи загальнообов'язкового державного пенсійного
страхування. Пунктами 3,4 та 6 статті 18 названого Закону передбачено, що
страхові внески не включаються до складу податків, інших обов'язкових платежів,
що складають систему оподаткування. На ці внески не поширюється податкове
законодавство. Законодавством не можуть встановлюватись пільги з нарахування та
сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати. Посилаються на те,
що  положення Указу Президента регулюють
питання оподаткування та суперечать нормам Закону України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», то при вирішенні питання щодо нарахування
сплати внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування повинні
застосовуватись норми саме Закону. Крім того,
в підпункті 1 п 8 Прикінцевих положень Закону визначено, що страхові
внески, які перераховуються до солідарної системи (крім страхових внесків, що
перераховуються особами, зазначеними в пунктах 3 і 4 статті 11 та у статті 12
цього Закону, а також страхових внесків, сплачуваних за осіб, зазначених у
пунктах 8, 13, 14 статті 11 цього Закону), сплачуються страхувальниками та
застрахованими особами на умовах і в порядку, визначених цим Законом, та в
розмірах, передбачених Законом України "Про збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування" для відповідних платників збору.

Розглядом
матеріалів справи встановлено наступне.

Позивач зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності-фізична особа згідно свідоцтва про державну
реєстрацію  від 20.06.01. Крім того,
подав    заяву про реєстрацію
платником  збору до пенсійного  фонду .

Позивач
обрав особливий спосіб оподаткування
- платник єдиного податку, що підтверджується свідоцтвами про сплату
єдиного податку НОМЕР_3 та НОМЕР_4.

Позивачем укладено трудовий договір з
найманим працівником ОСОБА_2 від 19.06.06 ( довідка ДПІ у Дунаєвецькому районі
від 20.12.06).

Сплата    єдиного податку    позивачем
підтверджується    квитанціями
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивачем
подавались  до відповідача   Розрахунки сум страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування , зокрема, за липень 2006р.
-лютий   2007р.  При цьому
тільки    в   розрахунку
за листопад показані суми страхових внесків.

09.02.07
відповідачем проведено перевірку правильності повноти нарахування та
своєчасності сплати позивачем збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування, результати якої зафіксовані актом НОМЕР_5. В ході перевірки за
період з 19.06.06 по 01.01.07 виявлено заниження суми страхових внесків на
обов'язкове державне пенсійне страхування на 760,50 грн., при цьому згідно
звіту  сума внесків зазначена -126,75
грн., фактично належить до сплати -887,25 грн., відхилення становить 760,50
грн. Розрахунок    зазначених сум   у
додатках № 1   та    № 2
до акту перевірки  (
співставленнях ) .

На
підставі акта перевірки НОМЕР_5 відповідачем виставлено вимогу про сплату боргу
НОМЕР_1 на суму 760,50 грн. згідно ст.106 Закону та п.п.8.2. п.8 Інструкції №21
-1 від 19.12.2003 р. Крім того, відповідачем
виставлено  вимогу НОМЕР_2 на суму
653,64 грн. ( сума по рахунку  НОМЕР_6
зменшена  на 106, 86 грн, враховуючи    сплату єдиного податку , що підтверджено
карточками особового рахунку ).

Позивач,
вважаючи прийняття даних вимог необґрунтованим, звернувся з позовом до суду про
визнання їх нечинними.

Досліджуючи
надані сторонами  докази, аналізуючи
наведені  міркування  та
заперечення, оцінюючи  їх  в
сукупності, судом
враховується  наступне.

Відносини,
що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного
страхування регулюються Законом України “Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування”  від 09.07.2003
р.(надалі Закон), який набрав чинності з 01.01.2004 р. Нормами ст. 5 вказаного
Закону встановлено, що визначення платників страхових внесків, порядок
нарахування, обчислення і сплати страхових внесків, порядок нарахування,
обчислення і сплати страхових внесків регулюються виключно цим Законом.

Згідно
п.5 ст.14 даного Закону страхувальниками є, серед інших,  фізичні особи - суб'єкти підприємницької
діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок,
придбали спеціальний торговий патент), які використовують працю фізичних осіб
на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених
законодавством,  або за договорами
цивільно-правового характеру.

Зазначене свідчить про те, що
незважаючи на те, що згідно Указу Президента “Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва”  позивач обрав особливий спосіб оподаткування
та перейшов на спрощену систему оподаткування шляхом сплати єдиного податку, на
нього стосовно сплати  страхових
внесків  поширюється дія Закону України
“Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”.

Крім
того, не приймаються до уваги доводи позивача про те, що він не повинен
сплачувати  страхові внески згідно Закону
в силу дії Указу Президента “Про спрощену систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого підприємництва” , оскільки згідно з п.15
Прикінцевих  положень Закону України
"Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" передбачено,  що
до відносин у сфері загальнообов'язкового державного пенсійного страхування до
приведення законодавства  України у
відповідність з цим Законом, дані нормативно - правові акти застосовуються в
частині, що не суперечать цьому Закону.

Крім
того, Указ Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого підприємництва" регулює податкові
правовідносини, суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали спрощену
систему оподаткування, згідно Указу звільнені від сплати збору на обов'язкове
держане пенсійне страхування, а не від сплати страхових внесків.  Однак, збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування -це платіж, який ст. 14 Закону України  "Про систему оподаткування "
віднесено до загальнодержавних податків
і зборів, сплачується  в порядку,
передбаченому Законом України "Про порядок погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними цільовими фондами".  Натомість,
згідно  ст.18 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" страхові
внески є цільовим загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій
території України в порядку, встановленому цим Законом, вони не включаються до
складу податків, інших обов'язкових платежів, що  складають систему оподаткування, на ці внески
не поширюється податкове  законодавство.

Крім того, згідно п.п. 1 п 8 Прикінцевих
положень Закону визначено, що страхові внески, які перераховуються до
солідарної системи (крім страхових внесків, що перераховуються особами,
зазначеними в пунктах 3 і 4 статті 11 та у статті 12 цього Закону, а також страхових
внесків, сплачуваних за осіб, зазначених у пунктах 8, 13, 14 статті 11 цього
Закону), сплачуються страхувальниками та застрахованими особами на умовах і в
порядку, визначених цим Законом, та в розмірах, передбачених Законом України
"Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" для
відповідних платників збору.
Враховуючи вищезазначене, позивач виступає платником страхових внесків
до солідарної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Пунктом
6 ч. 2 ст. 17 Закону передбачено, що страхувальники зобов'язані нараховувати,
обчислювати і сплачувати у встановлений строк та в повному обсязі страхові
внески.

Наявними
в матеріалах справи доказами підтверджується факт заниження (не нарахування та
не сплати) позивачем суми страхових внесків ( на момент  вирішення спору -653,64 грн.), що
підтверджується   актом  перевірки НОМЕР_5, додатками № 1  та   №
2    до нього , картками особового
рахунку     позивача. При цьому    данні
останніх відповідають чинному законодавству, тому  приймаються судом до уваги.

Згідно ст. 106 Закону України “Про
загальнообов'язкове  державне пенсійне
страхування” суми страхових  внесків
своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені
статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами
Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього
Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків  і стягуються з нарахуванням пені та
застосуванням фінансових санкцій.  При
цьому  згідно  пункту 3
даної статті   територіальні органи
Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду,
надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Зважаючи
на викладене, відповідачем правомірно виставлено позивачу спірні вимоги на суму
нарахованої недоїмки.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення. Оскільки позивачем не доведена неправомірність прийняття
відповідачем вимог про сплату боргу, натомість доводами відповідача
спростовуються позовні вимоги , у позові належить відмовити.

У зв'язку з відмовою у позові
судові    витрати , понесені   позивачем , покладаються на нього.

Керуючись ст.ст.6, 14, 71, 86, 94, 104,
105, 158-163, 167, 254-259, п.п.3, 6 Розділу 7 „Прикінцеві та перехідні
положення” Кодексу адміністративного судочинства України, СУД

ПОСТАНОВИВ:

У
позові Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 АДРЕСА_1   до Управління Пенсійного фонду України в
Дунаєвецькому районі  м. Дунаївці про
визнання нечинними вимог про сплату боргу НОМЕР_1 та НОМЕР_2  відмовити.

Згідно
з   ст.ст. 185-186 КАС України  сторони та   інші
особи, які   беруть участь у  справі
мають право    оскаржити  в
апеляційному  порядку Постанову
повністю або частково. Заява про
апеляційне    оскарження   подається протягом  10 днів з дня проголошення,  апеляційна
скарга  подається протягом  20 днів після подання   заяви про апеляційне оскарження.
Подаються    до      апеляційного     суду
через  суд  першої інстанції.

Згідно  з ст.
254 КАС України постанова , якщо інше не встановлено КАС України  набирає законної сили  після   закінчення
строку  подання   заяви
про апеляційне   оскарження , якщо
таку   заяву не було подано. Якщо було
подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у
строк, постанова  суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після
закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя
Ю.П. Олійник

Віддрук.  прим. :

- до справи,

- позивачу,

- відповідачу.