СУД
ПОСТАНОВА

Іменем
України

20.06.2007

Справа №2-17/2976-2007А

За позовом Управління ПФУ у
Ленінському районі АРК (смт. Леніне, АР Крим, вул. Трудовая 2)

До відповідача     Суб'єкта підприємницької діяльності  ОСОБА_1, АР Крим, Ленінський район, м.
Щолкіне

про
стягнення   251,52  грн.

Суддя В.І.
Гайворонський

При секретарі  Т.Ю. Шенягіной

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача -   Калашникова Г.З., дов. від 27.09.2006 року №
15

Від відповідача - не з'явився

За участю прокурора -  не з'явився

Сутність спору:  Згідно позовної заяви  Управління
ПФУ в  Ленінському районі  АРК
звернувся до господарського суду АР Крим з  позовом
про   стягнення  заборгованості  з СПД ОСОБА_1 по сплаті страхових
внесків  на  загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування   на  суму
251,52  грн.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, був сповіщений належним чином - рекомендованою кореспонденцією на
його юридичну адресу. Згідно ст.ст. 51, 93 ЦК України  СПД
повинен знаходитися  за  адресою своєї реєстрації. Якщо СПД  не знаходиться  за місцем своєї реєстрації,  це не може бути поважною причиною його не
участі в розгляді справи, та підставою не розглядати справу, оскільки
порушення  законодавства поважною
причиною не є.

Згідно статті 39 КАС України виклик
відповідача через засоби масової інформації є правом суду, а не обов'язком.

Використовуючи своє право  не робити такий виклик, з врахуванням
викладених обставин, суд процесуального законодавства не порушує.

Згідно  Звіту про нарахування та сплату суми
страхових внесків на відповідач має заборгованість по сплаті  страхових внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування за 2005 рік, відповідач має заборгованість
по  сплаті  страхових внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування в сумі
251,52 грн.

По справі проголошені вступна та
резолютивна частини постанови.

Розглянувши матеріали
справи, суд, -

в с т а н о в и в:

Відповідач  зареєстрований як платник збору на
загальнообов'язкове державне  пенсійне
страхування (реєстраційний номер 20-11-2609), що вказується самим відповідачем
у  Звіті про нарахування та сплату суми
страхових внесків на відповідач має заборгованість по сплаті  страхових внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування за 2005 рік.

Відповідно до п. 6. ст. 17 Закону
України № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»
страхувальник зобов'язаний нараховувати,
обчислювати й сплачувати у встановлений термін й у повному обсязі
страхові внески.

Відповідно до абзацу 1 п.п. 4.1 п. 4
Інструкції про порядок вирахування й сплати страхувальником і застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування  в Пенсійний фонд України, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 16.01.2004р. під № 64/8663, відповідач повинен був
сплатити страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Згідно  Звіту про нарахування та сплату суми
страхових внесків на відповідач має заборгованість по сплаті  страхових внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування за 2005 рік, відповідач має заборгованість
по  сплаті  страхових внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування в сумі
251,52  грн.

Однак, заборгованість відповідачем не
погашена, у всякому випадку відповідних доказів відповідачем не представлено.

Сума, указана в звіті  (розрахунку суми) є обов'язком, наданим самим
відповідачем, і згідно статті 106  Закону
України “Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування” № 1058-IV вважається простроченою
заборгованістю.

Таким чином у суду немає підстав  не приймати
її  до уваги.

Згідно статті 202 ЦК України
указаний звіт  є правочином.

Указані правочини у встановленому
Законом порядку  не  визнані недійсними, а цьому не приймати їх до
уваги  у суду немає підстав згідно статті
204 ЦК України.

Так, ст. 129 Конституції
України  передбачено, що  сторона вільна в наданні суду доказів та
доказуванні перед судом їх переконливості, а також закріплений принцип змагальності
сторін, та їх рівності перед Законом та судом.

Згідно   ст. 8
Конституції  України   вона має вищу юридичну силу та її норми
являються нормами прямої дії.

Про необхідність дотримання принципу
диспозитивності  сторін також указується
в постанові  Верховного Суду України від
20.05.2002 року № 02/132. (справа № Д12/12) по аналогічному питанню, а в
постанові  Пленуму  Верховного суду України від 01.11.1996 року
“Про застосування  норм Конституції
України при здійсненні  правосуддя” вказується,
що  суди вправі  застосовувати безпосередньо  норми Конституції як норми прямої  дії.

Відповідач не представив доказів
погашення заборгованості, а також доказів в обгрунтування заперечень.

Оскільки відповідні докази по справі
не представлені до винесення постанови, немає підстав їх залучати до
матеріалів  справи після прийняття
постанови по цій справі.

Якщо відповідач погасив
заборгованість до прийняття цієї
постанови, або ж у встановленому Законом порядку указаний правочин буде
визнаний недійсним, він вправі звернутися в суд з завою про  перегляд
постанови  за нововиявленими
обставинами.

За таких обставин позовні вимоги
підлягають задоволенню.

Згідно ч.2. ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України судові витрати у даному випадку
відшкодуванню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, а також
керуючись ст. ст. 94, 162-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути  з
відповідача   Суб'єкта
підприємницької діяльності  ОСОБА_1
(АДРЕСА_1; ідентифікаційний  код -
НОМЕР_1)  на  користь
Управління Пенсійного фонду  України
в  Ленінському районі АРК (98200, АР
Крим, смт. Леніно, вул. Трудовая 2; р/р 6501 у ВАТ “Державний Ощадний
банк України”, МФО 324805, ЗКПО 22259945)
заборгованість  у  сумі
251,52  грн.

Ст. 254 КАС України передбачено,
що  постанова першої інстанції, якщо інше
не встановлено КАСУ, набирає законної сили після закінчення строку подання
заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не
було подано.

Якщо було подано заяву про
апеляційне оскарження, але апеляційна

скарга не була подана у строк,
встановлений КАСУ, постанова суду першої інстанції  набирає законної сили після закінчення цього
строку.

У разі подання апеляційної  скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Якщо строк  апеляційного оскарження буде поновлено, то
вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова може бути
оскаржена  у порядку і строки,
передбачені ст. 186 КАСУ країни у Севастопольський апеляційний господарський
суд, якою встановлено, що:   про
апеляційне оскарження рішення  суду  першої
інстанції спочатку
подається  заява.     Обґрунтування  мотивів
оскарження  і вимоги до суду
апеляційної інстанції  викладаються  в
апеляційній скарзі.

Заява  про
апеляційне  оскарження  та
апеляційна  скарга подаються до
адміністративного суду  апеляційної  інстанції
через суд  першої  інстанції,
який  ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається  особою,  яка  її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява
про  апеляційне  оскарження
постанови  суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня її проголошення,  а  в
разі   складення   постанови
у  повному  обсязі
відповідно  до статті 160 КАСУ
-  з
дня  складення  в
повному  обсязі.

Апеляційна  скарга
на  постанову  суду першої інстанції подається  протягом
двадцяти  днів  після
подання  заяви   про
апеляційне  оскарження.

Апеляційна   скарга
може  бути  подана
без  попереднього подання заяви
про апеляційне оскарження,  якщо скарга
подається  у строк, встановлений для
подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява  про
апеляційне  оскарження  чи
апеляційна скарга, подані
після  закінчення  строків,
встановлених  цією   статтею, залишаються без розгляду, якщо суд
апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для
поновлення строку, про  що
постановляється ухвала.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим
Гайворонський В.І.