ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07.06.07 р.                                                                               Справа № 9/70

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Богатиря К.В.

при секретарі судового засідання Щитовій Л.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом  відкритого акціонерного товариства „Міттал Стіл Кривий Ріг” м. Кривий Ріг ()

до відповідача відкритого акціонерного товариства “Авдіївський коксохімічний завод”  м. Авдіївка  (5)

про стягнення суми  988,32 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Вдовенко М.В.  за довіреністю № 85-30 юр від 02.01.2007 р.

від відповідача: Толбатова Н.О. за довіреністю  № 11/18/962 від 25.09.2006 р.

До господарського суду Донецької області надійшла позовна заява відкритого акціонерного товариства „Міттал Стіл Кривий Ріг” до відкритого акціонерного товариства “Авдіївський коксохімічний завод” про стягнення суми  988,32 грн.

Ухвалою суду від 13.03.2007 р. позовна заява була прийнята до розгляду та порушено провадження у справі № 9/70.

На виконання ухвали від 02.03.2007 р.  сторонами були надані відповідні документи.

27.03.2007 року відповідач надав до суду відзив на позовну заяву з вимогою відмовити в задоволенні позову.

У судовому засіданні  представниками позивача та відповідача було заявлено письмове клопотання про ведення судового засідання без здійснення технічної фіксації, у зв’язку з чим відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України судом не здійснювалося фіксування судового процесу.

Відповідно до вимог статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, судом складено протокол, який долучено до матеріалів справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази та заслухавши у судовому засіданні пояснення представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Між відповідачем (продавцем за договором) та відкритим акціонерним товариством „Криворіжський гірничо-металургійний комбінат „Криворіжсталь”, правонаступником якого є ВАТ „Міттал Стіл Кривий Ріг”, відповідно до п.1.1. статуту ВАТ „Міттал Стіл Кривий Ріг”  (покупцем за договором) був укладений договір № 1185/05Сб/5128 від 29.12.2005 року з протоколом розбіжностей, підписаним сторонами 30.12.2005 року. При укладенні вказаного договору сторони домовились по усіх істотних умовах цього договору, що підтверджується діями сторін, направленими на його фактичне виконання.

Відповідно до п.1.1. договору продавець зобов’язується продати, а покупець прийняти та оплатити наступну продукцію: дріб’язок коксовий у кількості 24000 т +/- 5 % по опціону продавця. Продукція, що поставляється по якості повинна відповідати: ТУ У 322-. Сума договору приблизно складає  1920000 грн., в т.ч. ПДВ – 20 %.

Відповідно до п. 2.1. договору продукція поставляється залізничним транспортом на умовах „С.Р.Т., станція Кривий Ріг – Головний Придніпровської залізниці відповідно до умов поставки ІНКОТЕРМС, в редакції 2000 року.”

Пунктом 3.1. договору встановлено, що розрахунки за даним договором проводяться в національній валюті України.

Пунктом 3.2. договору встановлено, що оплата  продукції проводиться по факту поставки на підставі рахунків (платіжних вимог-доручень) продавця в продовж 3-х банківських днів з моменту надання наступних документів: рахунок (платіжні вимоги-доручення), податкова накладна, свідоцтво (сертифікат) якості, копія залізничної накладної.

При цьому ціна на продукцію на умовах СРТ станція Кривий Ріг – Головний Придніпровської залізниці встановлюється у розмірі 400 грн. за одну тонну сухої ваги без ПДВ.

Розділом четвертим договору передбачений порядок приймання товару. Зокрема п. 4.1. встановлено, що приймання товару за кількістю відбувається у відповідності з Інструкцією „Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за кількістю”, затвердженої постановою Держарбітражу № П-6 від 15.06.1965 р. з додатками та змінами від 14.11.1974 р. (далі Інструкція П-6) та якістю – Інструкцією „Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю”, затвердженої постановою Держарбітражу № П-7 від 25.04.1966 р. з додатками та змінами від 14.11.1974 р. (далі Інструкція П-7).

При цьому відповідно до п. 4.2. договору продукція вважається прийнята покупцем: за якістю у відповідності з сертифікатом якості, за кількістю -  у відповідності з товарносупровідними документами.

Відповідно до п. 5.2.2. покупець зобов’язаний сплатити повну вартість продукції на умовах, обумовлених договором.

На виконання умов даного договору 09.06.2006 року позивачу надійшов у вагонах №№ 67655209, 66629932, 66062779, 68777671, 66782947 за залізничними накладними №№ 52713127 від 05.02.2006 р., 52713167 від 06.02.2006 р., 52713168 від 06.02.2006 р., 52713174 від 06.02.2006 р.  дріб’язок коксовий.

При прийманні продукції у вищевказаних вагонах була виявлена вагова недостача у кількості 3,85 т., що підтверджується актом приймання продукції № 185 від 09.02.-10.02.2006 року.

На підставі п. 14 Інструкції П-6, відповідно до якої перевірка ваги „нетто” проводиться в порядку, установленому стандартами, технічними умовами та іншими обов’язковими для сторін правилами. У разі неможливості переваження продукції без тари, визначення ваги „нетто” проводиться шляхом перевірки ваги „брутто” в момент отримання продукції та ваги тари після вивільнення її з-під продукції. Результат перевірки оформлюється актами. Позивачем були складені акти № 185/1 від 11.02.2006 р.,  та № 185/2 від 11.02.2006 р., які долучені до матеріалів справи та з яких вбачається, що у вищевказаних вагонах виявлено нестачу у розмірі 3,85 т. За висновками комісії нестача  утворилася на місці завантаження вантажу у результаті недовантаження постачальником.

З урахуванням норми недостачі 1 % та норми надлишків 0,2 % відповідальна недостача склала 2,059 т, вартість якої за підрахунками позивача 988,32 грн.

Позивач на виконання п. 5.2.2. договору оплатив  згідно виставленим рахункам-фактурам поставлений продавцем коксовий дріб’язок, у тому числі у спірних вагонах на загальну суму 1203610,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1/02303 від 20.02.2006 р. У зв’язку з тим, що продукція за умовами договору оплачена позивачем у повному обсязі, останній вважає, що вартість вагової нестачі продукції у розмірі 988,32 грн., повинна бути стягнута з відповідача.

Відповідач відзивом на позовну заяву № 11/04/354 від 27.03.2007 р. заперечує проти задоволення позовних вимог. Відповідач зазначає, що акт приймання продукції у відповідності з п. 25 Інструкції П-6 - є основним документом, що відображає приймання продукції за кількістю та затверджується керівником  підприємства отримувача не пізніше ніж на наступний день. В свою чергу акт переважування порожньої тари, для визначення ваги нетто є додатком до основного акту приймання продукції та складається в процесі приймання, тобто до складання основного акту приймання продукції за кількістю. На думку, відповідача оскільки акт приймання продукції складений 10.02.2006 року, а акти переважування продукції порожньої тари складені 11.02.2006, тобто пізніше ніж основний акт, ці документи  взагалі не можуть бути доказами по даній справі.

Однак такі доводи відповідача спростовуються нормами п. 14 Інструкції П-6, відповідно до якого при неможливості  переважування  продукції  без тари визначення ваги нетто  проводиться  шляхом  перевірки  ваги  брутто  в  момент отримання  продукції  і  ваги  тари  після  звільнення її з-під продукції. Результати перевірки оформляються актами. Акт про вагу тари повинен  бути складений    не пізніше  10  днів після  її  звільнення,  а про вагу тари з-під вологої продукції - негайно по звільненню тари з-під продукції,  якщо інші терміни  не встановлені Особливими умовами поставки або договором. Тобто складання актів №№ 185/1 та 185/2 від 11.02.2006 року не суперечать вимогам законодавства.

Крім того, відповідач в обґрунтування своїх заперечень, зазначає, що посвідчення  позивача № 94, 15/1, 44 на приймання продукції видані відповідно Дарієнко Н.В., Коломієць А.В., Коневу І.Г. є недійсними, оскільки в них не зазначено на отримання саме якої продукції вони уповноважені, що порушує положення п. 21 Інструкції П-6.

Однак такі доводи відповідача суд до уваги не бере, оскільки у відповідності з листом Держарбітражу СРСР № ОП-15-55 від 15.12.1978 р. при видачі посвідчення на право участі у прийманні продукції по кількості у вихідні та святкові дні, нічні та вечірні години допускається видача посвідчень без вказівки конкретної партії продукції, але з обов’язковою вказівкою періоду часу, коли буде проводитися приймання вантажу.

Посвідчення № 94 видане Дарієнко М.В. видане на період 3 19:00 09.02. до 07:00 10.02.2006 року, посвідчення № 15/1 видане Коломієць А.В. видане на період 3 19:00 10.02. до 07:00 11.02.2006 року, посвідчення № 44 видане Коневу І.Г. видане на період 3 7:00  до 15:00 11.02.2006 року. Тобто з урахуванням вказаного часу та вищевказаних вимог листа Держарбітражу СРСР № ОП-15-55 від 15.12.1978 р., суд дійшов висновку, що посвідчення на приймання продукції відповідають нормам законодавства і можуть бути належними доказами по справі.

Крім того, відповідач заперечував з приводу того, що розрахунок  до позовної заяви не містить  даних про те, яким чином позивач дійшов показника вологості, який має вплив на визначення нестачі, без її перевірки і визначив відповідну суму нестачі, що є порушенням вимог ДСТУ 322-12-2-94 „Кокс кам’яновугільний, пековий та термоантрацит. Правила приймання”, затвердженого наказом Міністерства промисловості України від 26.12.1994 р. з подальшими змінами та доповненнями.

Відповідно до ст. ч.1 ст. 687 Цивільного кодексу України  перевірка додержання продавцем умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару та інших умов здійснюється у випадках та в порядку, встановлених договором або актами цивільного законодавства.  Якщо нормативно-правовими актами з питань стандартизації встановлено вимоги щодо порядку перевірки кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару, порядок перевірки, визначений договором, має відповідати цим вимогам. Тобто правомірним є застосування норм ДСТУ 322-12-2-94 „Кокс кам’яновугільний, пековий та термоантрацит. Правила приймання” до правовідносин, що виникли між сторонами.

У відповідності з п. 4.3. вищевказаного ДСТУ дозволяється для визначення сухої маси партії коксу, який надійшов, використовувати масову долю загальної вологи, яка була виявлена у постачальника та вказана в документі про якість, в даному випадку - це сертифікати № 36 від 05.02.2006р., № 36 від 05.02.2006 р., № 37 від 06.02.2006 р., № 37 від 06.02.2006 р., № 37 від 06.02.2006 р., у яких визначені відсотки вологості, якими керувався позивач при визначенні ваги нестачі.

Тобто, суд з урахуванням наведених норм ДСТУ 322-12-2-94 та  матеріалів справи, дійшов висновку, що позивач при розрахунку суми позову (суми нестачі втраченої продукції)  вірно застосував масову долю загальної вологості, зазначену у сертифікатах, що не суперечить умовам договору № 1185/05Сб/5128 від 29.12.2005 року, нормам ДСТУ 322-12-2-94.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зі статті 526 Цивільного кодексу України вбачається, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 623 того ж кодексу боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Частинами 1 та 2 статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що  особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

З огляду на це, суд дійшов висновку,  що позов  позивачем обґрунтований, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджений відповідними доказами, тому підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати, а саме  витрати на державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення покладаються на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 12; 32-34; 36; 43; 49; 82-85; 115 Господарського процесуального кодексу України,  господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з відкритого акціонерного товариства „Авдіївський коксохімічний завод” (юридична адреса – 86065, Донецька область, м. Авдіївка, проїзд Індустріальний, 1; ; поточний рахунок № 5424 в філії ГУ ПІБ в Донецькій області; МФО 334635) на користь відкритого акціонерного товариства „Міттал Стіл Кривий Ріг” (юридична адреса: 50095, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Орджонікідзе, 1; ; поточний рахунок 3054 у філії „Центрально-міське відділення Промінвестбанку в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області”; МФО 305493) суму 988,32 грн., крім того витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 118 грн. та витрати на сплату державного мита у розмірі 102 грн.

У судовому засіданні 07.06.2007 р. за згодою сторін оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення підписаний судом 12.06.2007 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його оголошення.

У разі  подання  апеляційної скарги або внесення апеляційного подання рішення,  якщо його не скасовано,  набирає  законної  сили після розгляду справи апеляційною інстанцією.

Суддя

Пом. судді Дух І.О.

381-91-18