Харківський апеляційний господарський суд
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Адміністративна                                                   Головуючий по 1-й інстанції

Справа № АС-13/627-06                                          суддя Водолажська Н.С.

Доповідач  по 2-й інстанції

суддя Істоміна О.А.

"22" травня 2007 року

Колегія суддів у складі:

головуючого судді  Олійника  В.Ф., суддів Істоміної О.А., Кравець Т.В.

при секретарі  Кобзєвій Л.О.

за участю представників сторін:

позивача  –  Ольховського С.В., дов.б/н від 28.08.06 р. (копія у справі), Котляра А.О., дов.№96 від 12.03.07 р. (копія у справі)

відповідача – Барабицької Я.М., дов.№10657/10/10-013 від 03.10.06 р. (копія у справі)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Червонозаводському районі м. Харкова (вх. № 1104Х/2-5)

на постанову господарського суду Харківської області від 14 лютого 2007 року по адміністративній справі № АС-13/627-06

за позовом Державного підприємства "Харківський завод транспортного устаткування", м. Харків

до Державної податкової інспекції у Червонозаводському районі м. Харкова

про скасування повідомлень-рішень, -

встановила:

У грудні 2006 року Державне підприємство "Харківський завод транспортного устаткування" звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Державної податкової інспекції у Червонозаводському районі м. Харкова про скасування податкових повідомлень-рішень №1/0 від 10 липня 2006 року, №1/1 від 10 серпня 2006 року, №1/2 від 06 жовтня 206 року та №1/3 від 22 листопада 2006 року про застосування фінансових санкцій в розмірі 4287,51 грн., як необґрунтовані та незаконні, посилаючись на положення законів України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" .

Постановою господарського суду Харківської області від 14 лютого 2007 року позов було задоволено. Скасовано податкові повідомлення-рішення №1/0 від 10 липня 2006 року, №1/1 від 10 серпня 2006 року, №1/2 від 06 жовтня 206 року та №1/3 від 22 листопада 2006 року про застосування фінансових санкцій в розмірі 4287,51 грн. Державної податкової інспекції у Червонозаводському районі м. Харкова. Стягнути з державного бюджету на користь ДП "Харківський завод транспортного устаткування" 3,40 грн. судового збору.

Не погоджуючись з постановою суду Державна податкова інспекція у Червонозаводському районі м. Харкова звернулася до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій порушує питання про скасування постанови суду першої інстанції. При цьому, відповідач зазначає, що дана постанова прийнята внаслідок порушення норм матеріального та процесуального права, а саме: п.п 17.1.7 п. 17.1 ст. 17, п.п. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач, Державне підприємство "Харківський завод транспортного устаткування", у запереченнях на апеляційну скаргу просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, вважає її законною та обґрунтованою.

Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та докази на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, правильність застосування господарським судом Харківської області норм матеріального та процесуального права та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 195 Кодексу адміністративного судочинства України, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, оскаржені податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі акту від 24 травня 2006 року документальної невиїзної перевірки підприємства позивача з питань своєчасності сплати узгодженого зобов'язання по податку з власників транспортних засобів за 2004 рік, в якому зазначено, що використовуючи розрахунок податку № 514 від 29 січня 2004 року та облікову картку, перевіряючими були виявлені факти несвоєчасної сплати податку з власників транспортних засобів у період дії мораторію, запровадженого ухвалою господарського суду Харківської області від 23 грудня 2002 року по справі №Б-19/226-02.

Зважаючи на те, що ухвалою суду від 09 грудня 2004 року по справі про визнання підприємства банкрутом провадження було припинено у зв'язку із затвердженням мирової угоди, відповідачем були застосовані штрафні санкції в порядку підпункту 17.1.7 статті 17 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами".

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи та заслухавши представників сторін під час судового засідання, дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

По-перше, згідно розрахунку фінансових санкцій, наданого відповідачем, за даними перевіряючих податкові зобов'язання по строку сплати 14 жовтня 2004 р. в сумі 2569,75 грн. були погашені 13 січня 2006 р. (кількість днів прострочення - 456), а в сумі 6005,25 грн. були погашені 14 квітня 2006 р. (кількість днів прострочення - 548), що є підставою для застосування штрафних санкцій в 50% від суми проведених платежів.

Проте, позивачем до матеріалів справи надані копії платіжних доручень №331 від №15 від 13 січня 2006 р. на суму 6552,0 грн. та 14 квітня 2006 р. на суму 6552,0 грн., при цьому  представник відповідача не заперечується той факт, що саме ці платежі були використані при розрахунку штрафних санкцій.

З аналізу наданих копій платіжних доручень вбачається, що 14 квітня 2006 р. підприємство позивача здійснило платіж в погашення зобов'язань по податку з власників транспортних засобів за 1 квартал 2006 р., а 13 січня 2006 р. - за 4 квартал 2005 р.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що одна норма чинного законодавства не дає органам Державної податкової служби права на свій розсуд визначати за який податковий період або в погашення яких податкових зобов'язань слід зараховувати проведені платником податку платежі, відображення в обліку погашення зобов'язань за інші періоди (зобов'язання за 2004 р.) всупереч волевиявленню платника здійснено з перевищенням повноважень, а тому є неправомірним.

Таким чином, суд першої інстанції цілком правомірно визнав нарахування штрафних санкцій безпідставним, оскільки доказів проведення підприємством платежів в погашення зобов'язань по податку з власників транспортних засобів за 2004 р. відповідачем надано не було.

По-друге, відповідач наполягає на тому, що фінансові санкції були застосовані до позивача у відповідності підпункту 17.1.7 статті 17 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами").

В свою чергу, зазначеним підпунктом встановлено, що у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов'язаний сплатити штраф у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі 10% погашеної суми податкового боргу; при затримці від 31 до 90 календарних днів включно - у розмірі 20% погашеної суми податкового боргу; при затримці, що є більшою 90 календарних днів - у розмірі 50% погашеної суми податкового боргу.

При цьому, статтею 5 цього ж Закону передбачено, що податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації. Платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації.

Отже, з урахуванням строків подачі податкових декларацій вищевказаним Законом визначено наступні граничні строки сплати податкових зобов'язань: протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця; протягом 50 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя); протягом 60 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

Порядок нарахування та сплати податку з власників транспортних засобів визначений Законом України „Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів", в якому визначено, що у порядку, визначеному податковими органами, юридичні особи подають за місцем свого знаходження та за місцем постійного базування транспортних засобів до податкових органів у строки, визначені законом для річного звітного періоду, на основі бухгалтерського звіту (балансу) розрахунки суми податку за формою, затвердженою центральним податковим органом України.

Так, згідно статті 5 цього Закону податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів сплачується юридичними особами щоквартально   рівними   частинами  до   15  числа   місяця,   що   настає  за  звітним кварталом.

Відповідачем в розрахунку акту перевірки були вказані граничні строки сплати зобов'язань за період, що перевірявся, але визначення цих строків здійснено без врахування положень вищенаведеного Закону.

Таким чином, не передбачається сплата штрафних санкцій у розмірі та порядку, встановленому п. 17.1.7 ст. 17 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільоешми фондами" за прострочення встановлених строків сплати податку з власників транспортних засобів, оскільки ці граничні строки встановлені не вказаним Законом, а спеціальним Законом України „Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів".

По-третє, в матеріалах справи наявні документи, які свідчать про те, що ухвалою господарського суду Харківської області від 23 грудня 2002 року по справі №Б-19/226-02 було порушене провадження по справі про визнання Державного комунального підприємства „Харківський завод транспортного устаткування" та введений мораторій на задоволення вимог кредиторів. Ухвалою від 19 травня 2003 року по даній справі були задоволені клопотання про проведення процедури санації і дана ухвала не містила приписів щодо скасування мораторію. Ухвалою суду від 09 грудня 2004 року була затверджена мирова угода і провадження по справі припинено.

Тобто, дія мораторію продовжувалася з 23 грудня 2002 року по 09 грудня 2004 року.

Згідно зі статтею 1 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" термін „мораторій на задоволення вимог кредиторів" вживається в цьому Закону у тому значенні, що це зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, та зупинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі, про що зазначається в ухвалі господарського суду про порушення провадження у справі про банкрутство. Відповідно частини 4 статті 12 Закону протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).

Таким чином, зазначена норма визначає конкретний проміжок часу, протягом якого не нараховуються штраф і пеня, і цей проміжок часу лише відповідає строку дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, але ніяк не пов'язаний з його суттю. Тобто, за змістом цієї норми боржник повинен виконувати зобов'язання, що виникли після введення мораторію, але пеня та штраф за їх невиконання або неналежне виконання не нараховуються.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано визнав незаконним податкове повідомлення-рішення №1/0 від 10 липня 2006 року.

В-четвертих, слід зазначити, що позивач скористався правом адміністративного оскарження даного рішення і звернувся із скаргою від 26 липня 2006 року до Державної податкової інспекції Червонозаводського району м. Харкова, проте рішенням від 10 серпня 2006 року вона була залишена без задоволення, а оскаржене податкове повідомлення-рішення без змін.

З урахуванням результатів розгляду первинної скарги відповідачем було прийняте нове податкове повідомлення-рішення № 1/1 від 10 серпня 2006 року про застосування штрафних санкцій в розмірі 4287,51 грн.

При подальшому оскарженні в межах адміністративної процедури підприємство звернулося із скаргою від 18 серпня 2006 року до Державної податкової адміністрації Харківської області, яка рішенням від 03 жовтня 2006 року була залишена без задоволення, а оскаржене податкове повідомлення-рішення без змін.

З урахуванням результатів розгляду повторної скарги відповідачем було прийняте нове податкове повідомлення-рішення № 1/2 від 06 жовтня 2006 року з тою ж самою сумою застосованих штрафних санкцій.

В подальшому підприємство звернулося із скаргою від 27 жовтня 2006 року до Державної податкової адміністрації України, яка рішенням від 15 листопада 2006 року була залишена без розгляду у зв'язку з порушенням ним строків на оскарження.

З урахуванням вказаного рішення відповідачем було прийняте нове податкове повідомлення-рішення №1/3 від 22 листопада 2006 року і ним також були застосовані штрафні санкції в розмірі 4287,51 грн.

Проте, суд апеляційної зазначає, що вище перелічені податкові повідомлення –рішення прийняті всупереч приписам статті 6 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", оскільки рішеннями за результатами розгляду первинної і повторної скарг не проведення зменшення або збільшення застосованих штрафних санкцій (скарги залишені без задоволення, а податкові повідомлення-рішення без змін, донарахування санкцій не проводилося), та є неправомірними.

Згідно частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України обов'язок доведення правомірності оскаржених податкових повідомлень-рішень покладено на відповідача.

Отже, колегія суддів вважає, що Державною податковою інспекцією у Червонозаводському районі м. Харкова не було надано доказів, які б спростували доводи позивача, а тому його вимоги задоволенню не підлягають.

Приймаючи до уваги викладене вище, колегія суддів доходить висновку, що заперечення Державної податкової інспекції у Червонозаводському районі м. Харкова позбавлені фактичного та правового обґрунтування, на їх підтвердження не було надано відповідних доказів, тому постанова господарського суду Харківської області від 17 січня 2007 року по справі № АС-13/627-06 була ухвалена без порушень норм матеріального та процесуального права та при повному з'ясуванні обставин справи судом, що не дає підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 195, 196, пунктом 1 статті 198, пунктом 1 статті 205, статтями 206, 209, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів апеляційного господарського суду, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Червонозаводському районі м. Харкова залишити без задоволення.

Постанову господарського суду Харківської області від 14 лютого 2007 року по адміністративній справі № АС-13/627-06 залишити без змін.

Дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Адміністративну справу №АС-13/627-06 повернути до господарського суду Харківської області.

Роз’яснити сторонам, що вони мають право на дану ухвалу подати касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя                                                                В.Ф. Олійник

суддя                                                               О.А. Істоміна

суддя                                                                Т.В. Кравець