ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2007 р.

Справа №  6/54/07

м. Миколаїв

Миколаїв

за позовом
Дочірнього підприємства відкритого акціонерного товариства “Мостобуд” –Мостобудівельний загін № 73, м. Миколаїв, вул. Новозаводська, 5.

до відповідача
Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва, м. Миколаїв, вул. Гмирьова, 1/1.

про
Визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 13.02.2006 року № /0/2202.

Суддя   Ткаченко О.В.

Секретар Засядівко О.О.

Представники:

Від позивача
Редченко Я.І., довіреність від 18.01.2007 року № 67.

Від відповідача
Курганов О.Ю., довіреність від 28.12.2006 року № 4128/9/10-007.

Предмет спору:   Позивач звернувся до суду з позовом, з урахуванням уточнень від 15.05.2007 року № 836, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 13.02.2006 року № /0/2202, згідно якого відповідачем застосовано штрафні санкції за платежем податок з власників водних транспортних засобів  в сумі 33,66 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на п. п. 5.3.1. п. 5.3. ст. 5 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими  фондами”, згідно якої платник податків зобов’язаний самостійно сплатити узгоджену суму протягом десяти календарних днів наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого п. п. 4.1.4 п. 4.1. ст. 4 цього ж Закону для подання податкової декларації.

Відповідач проти позову заперечує, вказуючи у запереченнях від 28.02.2007 року, що позивач помилково керується при сплаті податку з власників транспортних засобів  строками, передбаченими Законом України № 2181-ІІІ від 21.12.2000 року “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими  фондами”, оскільки цей закон не встановлює єдиного порядку і строків сплати всіх податків, а передбачає можливість застосування інших Законів України з питань оподаткування (п. 1.2. ст. 1). А тому, в даному випадку спеціальним Законом з питання утримання податку з власників транспортних засобів є Закон України “ Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів” № 1963 від 11.12.1991 року, згідно ст. 5 якого податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів сплачується юридичними особами щоквартально рівними частинами до 15 числа місяця, що настає за звітним кварталом.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

За результатами проведеної документальної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства дочірнім підприємством відкритого акціонерного товариства “Мостобуд” –Мостобудівельний загін № 73 за період з 01.07.2003 року по 30.09.2005 року відповідачем складено акт від 03.02.2006 року № 58/23-612-30126124/7.

Зазначеним актом, зокрема, встановлено (а. с. 29), що позивачем в порушення вимог статті 5 Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів»від 11.12.1991 року № 1963-ХІІ не сплачено податок з власників водних транспортних засобів в строки, передбачені для сплати юридичними особами – щоквартально рівними частинами до 15 числа місяця, що настає за звітним кварталом.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 13.02.2006 року № /0/2202, яким згідно з п. п. 17.1.7. п. 17.1. ст. 17 Закону України № 2181-ІІІ від 21.12.2000 року “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” за затримку на 15 календарних днів граничного строку сплати податку з власників водних транспортних засобів в сумі 306,60 грн. застосовано штрафні санкції в сумі 30,66 грн.

Як свідчить наданий позивачем розрахунок штрафних санкцій (додаток до акту від 03.02.2006 року), зазначені штрафні санкції застосовані відповідачем у зв’язку з затримкою сплати на 15 днів сум податкових  зобов’язань за 3, 4 квартал 2003 року, 1 квартал 2004 року за розрахунками податку № 3909 від 03.03.2003 року, № 2811 від 26.02.2004 року. При цьому на думку відповідача кінцевий строк сплати  сум податку за вказані періоди це: 14.10.2003 року, 14.01.2004 року, 14.04.2004 року відповідно.

Встановивши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів» від 11.12.1991 року № 1963-ХІІ у  порядку,  визначеному податковими органами, юридичні особи подають  за  місцем  свого  знаходження  та  за  місцем постійного базування  транспортних  засобів  до податкових органів  у строки, визначені   законом   для  річного  звітного  періоду,  на  основі бухгалтерського звіту (балансу) розрахунки суми податку за формою, затвердженою  центральним  податковим  органом  України.

Згідно п. 2 Порядку заповнення і подання розрахунку суми податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів, затвердженого Наказом ДПА України від 17.09.2001 року № 373, розрахунок податку подається на підставі бухгалтерських звітних даних про кількість транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів станом на 1 січня поточного року і подається платником податку до органів державної податкової служби за місцезнаходженням та місцем постійного базування транспортних засобів у строки, визначені підпунктом 4.1.4 ст. 4 Закону України № 2181-ІІІ від 21.12.2000 року “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

Відповідно до вимог п.п. «в»п.п. 4.1.4. п. 4.1. ст. 4 Закону України № 2181-ІІІ від 21.12.2000 року “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” податкові  декларації  подаються за базовий податковий (звітний) період, що дорівнює календарному року,  крім випадків, передбачених підпунктом "г" підпункту 4.1.4 цього пункту,  - протягом 60 календарних  днів за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

Враховуючи викладене, базовим податковим звітним періодом для податку з власників транспортних засобів є саме календарний рік.

Згідно з приписами п.п. 5.3.1. п. 5.3. ст. 5 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” платник податків зобов»язаний самостійно сплатити суму податкового зобов»язання, зазначену у поданій ним декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого п.п. 4.1.4. п. 4.1. ст. 4 цього Закону для подання податкової декларації.

Таким чином висновок відповідача, що оплата податкового зобов»язання з податку з власників транспортних засобів повинна здійснюватись відповідно до вимог ст. 5, 6 Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів»від 11.12.1991 року № 1963-ХІІ щоквартально  рівними частками суперечить правилам Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, які підлягають застосуванню в данному випадку як норми спеціального закону з питань оподаткування, якими врегульовано порядок погашення зобов’язань юридичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків, зборів (обов»язкових платежів).

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідачем неправомірно застосовано штрафні санкції за несплату позивачем податкових зобов»язань з податку з власників водних транспортних засобів у строк, передбачений статтею 5 Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів»від 11.12.1991 року № 1963-ХІІ, а тому позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 94,161-163 КАС України,

господарський суд

П О С Т А Н О В И В  :

1.          Позов задовольнити.

2.          Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 13.02.2006 року № /0/2202..

3.          Стягнути з Державного  бюджету України на користь Дочірнього підприємства відкритого акціонерного товариства “Мостобуд” –Мостобудівельний загін № 73 (м. Миколаїв, вул. Новозаводська, 5, ) 3,40 грн. судового збору.

4.          Повернути з Державного бюджету України з р/р 0006 банк ГУДКУ у Миколаївській області, код банку 826013, одержувач УДК у м. Миколаєві, код 23626095 на користь Дочірнього підприємства відкритого акціонерного товариства “Мостобуд” –Мостобудівельний загін № 73 (м. Миколаїв, вул. Новозаводська, 5, ), надмірно сплачений судовий збір в сумі 97,60 грн.

5.          Повернути Дочірньому підприємству відкритого акціонерного товариства “Мостобуд” – Мостобудівельний загін № 73 (м. Миколаїв, вул. Новозаводська, 5, ) надміру сплачені 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постанова  або ухвала суду першої інстанції,  якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд  першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала

Суддя