ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

23 січня 2007 р.

№ 3/127"Д"

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді          Плюшка І.А.

суддів          Самусенко
С.С., Гоголь Т.Г.,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

касаційні скарги          1) Приватного підприємства
“Виробничо-комерційна фірма “Сервіс -Нова”;

2) Товариства з обмеженою
відповідальністю “Нейтрал СВ”;

на рішення
господарського суду Житомирської області від 24.03.2006
року;

на постанову
Житомирського апеляційного господарського суду від
20.09.2006 року;

у справі
№3/127 «Д»

за позовом
Першого заступника прокурора Житомирської області в
особі Адміністрації Державної прикордонної
служби України;

до           1)
Приватного підприємства “Виробничо-комерційної фірми “Геліос”;

2)
Приватного підприємства “Виробничо-комерційної фірми “Сервіс-Нова”.

про          визнання
недійсним договорів.

за участю представників сторін

-
позивача -Баклан Н.Ю. -прокурор відділу ГПУ;
Гребенюк Р.В. -заст.. нач. відділу
прокуратури Житомирської області; Бєляєв В.М.;

-          відповідача
-  2:
Павличенко М.С., Антонець Л.О.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши суддю доповідача, пояснення сторін у справі,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Житомирської області від 24.03.2006 року у справі №3/127 “Д” позовні вимоги
Першого заступника прокурора Житомирської області в особі Державної
прикордонної служби України до ПП “ВКФ “Сервіс -Нова” та ПП “ВКФ “Геліос” про
визнання недійсним договорів задоволені частково: визнано недійсним договір
№ДГ-7 від 20 лютого 2003 року укладений між ПП “ВКФ “Геліос” та ПП “ВКФ
“Сервіс-Нова”; зобов'язано ПП “ВКФ “Сервіс-Нова” повернути ПП “ВКФ “Геліос”
об'єкт незавершеного будівництва житлового будинку по вул.. Народницькій, 6 в
м. Житомирі. В частині позовних вимог щодо повернення об'єкта незавершеного
будівництва житлового будинку по вул. Народницькій, 6 в м. Житомирі Державній
прикордонній службі України -відмовлено.

Постановою Житомирського
апеляційного господарського суду від 20 вересня 2006 року у справі №3/127 “Д”
зазначене рішення господарського суду Житомирської області від 24.03.2006 у
справі №3/127 “Д” залишено без змін. Уточнено назву позивача у справі,
зазначивши, що позивачем є Адміністрація Державної прикордонної служби України.

Не погоджуючись з прийнятим у
справі №3/127 «Д»рішенням суду апеляційної інстанції, ПП “ВКФ “Сервіс Нова”
(надалі - Скаржник) звернулося з касаційною скаргою на зазначене вище судове
рішення, в якій просить скасувати останнє з мотивів неправильного застосування
судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального
права, та прийняти у справі нове рішення, яким в позові відмовити.

До Вищого господарського суду
України надійшла касаційна скарга ТОВ “НЕЙТРАЛ СВ” в якій останній просить
скасувати оскаржувані судові рішення по справі, оскільки вони були прийняті без
участі осіб прав та обов'язків яких вони стосуються, та передати справу №3/127
“Д” на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Розглянувши доводи касаційних
скарг, перевіривши оскаржувані судові рішення на предмет дотримання судами
першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права при
прийнятті останніх, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні
касаційних скарг, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1117
ГПК України, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові
господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних

доказів над іншими, збирати нові
докази або додатково перевіряти

докази.

Встановлення фактичних обставин
справи, перевірка та оцінка доказів, надання переваги одним доказам над іншими
є виключною прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.

При вирішенні справи по суті та прийнятті
оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з
того, що 14.08.2001 року між Державним комітетом у справах охорони державного
кордону України в особі начальника управління будівництва та розквартирування
та ПП “ВКФ “Геліос” було укладено Інвестиційний договір №9/2001-І на
інвестування будівництва житла для військовослужбовців Прикордонних військ
України та членів їх сімей у м. Києві, м. Житомирі, Київській та Житомирській
області, предметом якого є інвестування коштів та матеріальних активів
Інвестора в сумі 5000 тис. грн. на фінансування житлового будівництва у м.
Києві, м. Житомирі, Київській та Житомирській областях Замовнику для завершення
спорудження незакінчених будівництвом житлових будинків, реконструкції під житло
гуртожитків, передача замовником інвестору за актом у десятиденний термін після
підписання додаткових угод квартир для забезпечення житлом безквартирних
військовослужбовців Прикордонних військ України та членів їх сімей. Кількість
квартир, адресний перелік та їх характеристики, обсяг інвестицій уточнюються
додатковими угодами. Додатковими угодами від 14.08.2001 року за №1; від
17.12.2002 року №2/104, сторонами було уточнено виконання договірних
зобов'язань за Інвестиційним договором №9/2001-І щодо інвестування будівництва
44 квартирного, монолітного, 10 поверхового житлового будинку по вул. Ватутіна,
52 (Народницька, 6) в м. Житомирі, зокрема в частині передачі інвестору
замовником за актом після передачі інвестицій 39 квартир у зазначеному
житловому будинку. Судом першої інстанції встановлено, що позивач свої
зобов'язання в частині внесення інвестицій в суммі 4405306,30 грн. виконав.
Відповідач ПП “ВКФ “Геліос” виконав лише зобов'язання за додатковою угодою №2
до Інвестиційного договору №9/2001-І
щодо передачі  позивачу 8 квартир
в будинку по вул. Шорса, 153-а в м. Житомирі на суму 467 066,90 грн. Як
встановлено судом апеляційної інстанції, в іншій частині зобов'язання за
спірним договором та додатковими угодами до нього з боку відповідача в повному
обсязі виконані не були, будинок по вул. Ватутіна, 52 (поштова адреса
Народницька,6) на час розгляду справи в суді не добудований та в експлуатацію
не введений. Згідно встановлених судом апеляційної інстанції фактичних
обставин, відповідачем відповідно до актів прийому-передачі житла від
04.11.2002 року та 28.12.2002 року ПП “ВКФ “Геліос” передало частину квартир
(28 шт., 6 шт. та 5 шт.) за адресою м. Житомир, вул. Ватутіна, 52 (вул.
Народницька, 6) Державному комітету у справах охорони державного кордону.

Судами першої та апеляційної
інстанцій також встановлено, що 20.02.2003 року між ПП “ВКФ “Геліос” та ПП “ВКФ
“Сервіс - Нова” було укладено спірний договір №ДГ-7 про передачу об'єкта
незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Народницька,
6, ПП “ВКФ “Сервіс-Нова” в рахунок погашення боргів за виконані роботи по цьому
будинку згідно договору підряду №47.

Переглядаючи оскаржувані судові
рішення, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з правильністю
застосування відповідними судовими інстанціями норм матеріального права,
зокрема в частині застосування положень ст. 7 Закону України “Про інвестиційну
діяльність”, відповідно до якої, права володіння, користування і розпорядження
інвестиціями, а також результатами їх здійснення можуть бути передані іншим
громадянам та юридичним особам у порядку, встановленому законом лише за
рішенням інвестора. Взаємовідносини при такій передачі прав регулюються ними
самостійно на основі договорів. Інвестор має право володіти, користуватися і
розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та
торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів
України.

Відповідно до ст. 128 ЦК УРСР право
власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо
інше не передбачено законом або договором. Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, умовами Інвестиційного договору №9/2001 -І та
додатковими угодами до нього визначено, що інвестор набуває прав на спірне
майно за актами передачі. Судом апеляційної інстанції встановлено, що
відповідач передав частину квартир Державному комітету у справах охорони
державного кордону згідно актів від 04.11.2002 року та 28.12.2002 року.

Вищий господарський суд України
вважає обґрунтованими доводи суду апеляційної інстанції в частині визнання
спірної угоди №ДГ-7 від 20.02.2003 року недійсною на підставі ст. 48 ЦК УРСР,
оскільки укладення останньої суперечить положенням закону, зокрема, ст. 7
Закону України “Про інвестиційну діяльність” яка визначає приналежність права
користування, володіння та розпорядження інвестиціями та результатами вкладення
інвестицій Інвестору. Відчуження відповідачем ПП “ВКФ “Геліос” спірного об'єкту
незавершеного будівництва, порушує вимоги закону щодо розпорядження майном яке
знаходиться у власності третіх осіб. Зі змісту ст. 4 Закону України “Про
власність”, ст. 86 ЦК УРСР випливає, що повноваження щодо розпорядження майном
належить його власнику.

Колегія суддів касаційної інстанції
погоджується також з висновками судів першої та апеляційної інстанцій в частині
відмови в задоволенні позовних вимог щодо повернення спірного майна позивачу,
оскільки, Державна прикордонна служба України не була стороною договору ДГ-7
від 20.02.2003 року, то застосування правових наслідків визнання угоди
недійсною на підставі ч. 2 ст. 48 ЦК УРСР щодо останнього є безпідставним.

Відносно заявлених вимог викладених
в касаційній скарзі ТОВ “Нейтрал СВ”, колегія суддів касаційної інстанції
дійшла висновку про відмову в задоволенні останніх, оскільки з матеріалів
справи та встановлених судами першої та апеляційної інстанцій фактичних
обставин виплаває, що ПП “ВКФ “Сервіс Нова” не набуло майнових прав на спірне
майно, а отже відчуження останнім спірного майна є неправомірним.

Згідно роз'яснень пленуму Верховного
Суду України викладених в п.1 постанови від 29.12.1976 року № 11 “Про судове
рішення”, обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини
і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються
достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні. Законним рішення є
тоді, коли суд, дотримавшись всіх вимог процесуального законодавства і всебічно
перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до вище викладеного,
керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційні скарги Приватного
підприємства “Виробничого -комерційної фірми “Сервіс - Нова” та Товариства з
обмеженою відповідальністю “Нейтрал СВ” залишити без задоволення.

2.          Постанову Житомирського апеляційного
господарського суду від 20.09.2006 року у справі №3/127 «Д»залишити без змін.

Головуючий суддя
І. Плюшко

Судді
С. Самусенко

Т. Гоголь