СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

місто Севастополь                   Справа №

Севастопольський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  ,

суддів                                                                      ,

,

секретар судового засідання

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1,
паспорт  АНОМЕР_1

відповідача
Мацигайло Олена Василівна, довіреність №
10-004/223 від 21.08.06,                       розглянувши   на
(  ) від  у справі №

за позовом

до

про

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського
суду міста Севастополя від 13.12.2006 у справі № 20-3/323 (суддя Гоголь Ю.М.)
позов фізичної особи - підприємця -
ОСОБА_1до Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста
Севастополя про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_2
задоволено.

Постанова господарського
суду мотивована тим, що позивач правомірно сформував податковий кредит на
підставі належним чином оформлених податкових накладних, порушень з його боку
не припущено, тому донарахування податку на додану вартість та застосування фінансових
санкцій здійснено відповідачем неправомірно.

Не погодившись з постановою суду,
відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить постанову
господарського суду першої інстанції скасувати, в позові відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
позивач сформував податковий кредит на підставі податкових накладних, виписаних
неналежною особою. При цьому відповідач посилається на рішення Святошинського
районного суду, яким визнані недійсними установчі документи Товариства з обмеженою
відповідальністю „Торгцентр- БГТ”, яким були виписані податкові накладні, з
моменту їх складання. Також зазначеним рішенням були визнані недійсним
свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість.

В судовому засіданні відповідач
підтримав свої вимоги.

Позивач надав заперечення на
апеляційну скаргу, які мотивовані тим, що податковий кредит правомірно
сформований ним на підставі податкових накладних, виписаних Товариством з
обмеженою відповідальністю „Торгцентр- БГТ”, яке було юридичною особою під час
здійснення господарських операцій та було зареєстровано в якості платника
податку на додану вартість.

Позивач у судовому засіданні просив
апеляційну скаргу залишити без задоволення, постанову господарського суду
залишити без змін.

На підставі розпорядження першого
заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду від
05.02.2007 склад судової колегії було змінено: суддю Волкова К.В. було замінено
на суддю Дугаренко О.В.

В судовому засіданні
оголошувалась перерва з 05.02.2007 по 06.02.2007.

Переглянувши постанову суду
відповідно до статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, судова
колегія встановила таке.

23.06.2006 Державна податкова
інспекція у Ленінському районі міста Севастополя провела перевірку позивача з
питань дотримання податкового та валютного законодавства за період з 01.01.2003
по 31.12.2005, про що складено акт № НОМЕР_3 (а.с. 11-14). На підставі
зазначеного акту Державна податкова інспекція у Ленінському районі міста
Севастополя 29.06.2006 прийняла та надіслала на адресу позивача податкове
повідомлення -рішення № НОМЕР_4 (а.с. 15). Зазначеним податковим повідомленням
-рішенням позивачу донарахований податок на додану вартість у сумі 14893,00
грн. та застосовані фінансові санкції у сумі 7446,50 грн.

Підставою для донарахування податку
на додану вартість у сумі 14292,00 грн. та застосування фінансових санкцій у
сумі 7146,00 грн. стали наступні обставини. 05.06.2005 позивачем був укладений
договір поставки № НОМЕР_5 з Товариством з обмеженою відповідальністю
„Торгцентр- БГТ” (а.с. 16). Матеріалами справи підтверджується, що продавець за
договором, на виконання зазначеного договору передав позивачу товарно -матеріальні
цінності на загальну суму 71460,00 грн., в тому числі податок на додану
вартість у сумі 14292,00 грн. При здійсненні господарських операцій на
виконання зазначеного договору виписувались видаткові накладні, податкові
накладні та квитанції про отримання грошових коштів (а.с. 37-53). Сума податку
на додану вартість за зазначеними податковими накладними була включена
позивачем до складу податкового кредиту.

Відповідно до пункту 1.7 статті 1
Закону України „Про податок на додану вартість” податковий  кредит - сума, на яку платник податку має
право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим
Законом. Відповідно до підпункту 7.4.1. пункту 7.4 статті 7 Закону України „Про
податок на додану вартість” податковий
кредит звітного періоду складається із сум податків,  сплачених (нарахованих) платником  податку
у  звітному періоді у зв'язку з
придбанням товарів (робіт,  послуг),  вартість яких відноситься до складу валових
витрат виробництва  (обігу)  та основних
фондів   чи   нематеріальних   активів,
що  підлягають амортизації.

Відповідно до підпункту 7.5.1.
пункту 7.5. статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” датою
виникнення права платника  податку  на
податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій:

або
дата  списання  коштів
з  банківського  рахунку платника податку  в
оплату   товарів   (робіт,
послуг),   дата   виписки відповідного  рахунку
(товарного  чека)  -
в  разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

або дата  отримання  податкової накладної,  що засвідчує факт придбання платником податку
товарів (робіт, послуг).

Відповідно до підпункту 7.4.5
пункту 7.4 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” не
підлягають включенню до складу податкового кредиту суми  сплаченого
(нарахованого)  податку  у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не  підтверджені  податковими
накладними  чи митними   деклараціями
(іншими  подібними  документами
згідно  з підпунктом  7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону України „Про
податок на додану вартість”).

Позивачем не порушено зазначених
вимог Закону, які регулюють порядок застосування права на податковий кредит.
Податковий кредит був сформований на підставі належним чином оформлених податкових
накладних, виписаних особою, яка на момент здійснення господарських операцій
була  зареєстрована  як юридична особа та була зареєстрована як
платник податку на додану вартість, що підтверджується свідоцтвом (а.с. 17).

Доводи відповідача стосовно того, що
податковий кредит сформований на підставі податкових накладних, виписаних
неналежною особою суперечать нормам чинного законодавства та матеріалам справи.

Рішенням Святошинського районного
суду міста Києва від 18.04.2006 у справі № 2-970 визнані недійсними установчі
документи Товариства з обмеженою відповідальністю „Торгцентр - БГТ” з моменту
їх складення, визнано недійсним свідоцтво про реєстрацію платника податку на
додану вартість.          Але на дату
укладення договору поставки №НОМЕР_5 від 05.06.2005 та дату видачі податкових
накладних Товариство з обмеженою відповідальністю „Торгцентр- БГТ” перебувало
на податковому обліку як платник податку на додану вартість.

Відповідно до підпункту 7.2.4
пункту 7.2 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість”
зареєстровані платники податку мають право нараховувати покупцю податок на
додану вартість, складати та видавати йому податкові накладні.

Визнання в судовому порядку
недійсними з моменту реєстрації установчих документів платника податку і його
свідоцтва як платника податку на додану вартість, не є підставою для визнання
вчинених ним з іншими суб'єктами господарювання юридично значимих дій
недійсними.

Наступне задоволення позову
стосовно особи, що не сплачувала податки, але була зареєстрована платником
податку на додану вартість, при встановленні судом факту здійснення
господарської операції, внаслідок якої видана належно оформлена податкова
накладна, і необізнаності платника податку-покупця з обставинами, які могли
бути підставами для вимог до його контрагентів про припинення юридичної особи
або припинення підприємницької діяльності фізичної особи -підприємця, не може
бути підставою для покладення відповідальності за несплату податку на додану
вартість не на продавця, а на покупця.

Відповідно до частини 2 статті 18
Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців», якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного
реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може
посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на
них у спорі тільки у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі
відомості є недостовірними.

Не може тягнути за собою покладення
відповідальності за несплату податку на додану вартість не на продавця, а на
покупця й здійснення господарської операції внаслідок якої видана податкова
накладна, після задоволення позову про припинення юридичної особи або
припинення підприємницької діяльності фізичної особи -підприємця, при
необізнаності покупця з обставинами, які могли бути підставами для наведених
позовних вимог, коли запис про таке припинення не було здійснено в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців в
установленому законодавством порядку на дату укладення договору чи дату
здійснення господарської операції.

За змістом підпункту «б»підпункту
4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»контролюючий
орган зобов'язаний самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника
податків у разі, якщо дані документальних перевірок результатів діяльності
платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань,
заявлених у податкових деклараціях. Тобто, податкове зобов'язання може
нараховуватись лише платнику податку, яким покупець, за наведених обставин, не
є.

Статтею 67 Конституції України
встановлено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори у порядку і
розмірах, встановлених законом. Забезпечення податкової політики держави,
згідно з частини З статті 116 Конституції України, віднесено до компетенції
органів виконавчої влади. Відповідно до статті 4 Закону України «Про державну
податкову службу в Україні»державна податкова адміністрація є центральним
органом виконавчої влади, а статтею 2 зазначеного Закону встановлено, що
завданням органів державної податкової служби є здійснення контролю за
додержанням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і
своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків і зборів
(обов'язкових платежів), а також неподаткових доходів, установлених
законодавством.

Отже, донарахування податку на
додану вартість у сумі 14292,00 грн. здійснено відповідачем неправомірно, з тих
же підстав неправомірним є і застосування фінансових санкцій у сумі 7146,00
грн., а податкове повідомлення -рішення Державної податкової інспекції у
Ленінському районі міста Севастополя від 29.06.2006 № НОМЕР_4 в цій частині
підлягає визнанню нечинним.

Підставою для донарахування податку
на додану вартість у сумі 601,00 грн. та застосування фінансових санкцій у сумі
300,50 грн. стали наступні обставини.

Відповідно до книги обліку доходів
та витрат за 2 квартал 2003 року обсяг виручки складає 75803,23 грн. Сума
податку на додану вартість складає 12633,87 грн., за даними позивача -1,00 грн.
Таким чином занижена сума податкового зобов'язання на 12633,00 грн. Але під час
перевірки були надані податкові накладні, які позивач не включив до суми
податкового кредиту на суму 12032,00 грн. Тому сума заниження податкового
зобов'язання склала 601,00 грн. (12633,00 грн. -12032,00 грн.). Позивач не
оскаржує зазначеного факту заниження податкового зобов'язання. Донарахування
податку на додану вартість у сумі 601,00 грн. за порушення вимог пункту 7.4.5
пункту 7.4 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” здійснено
відповідачем правомірно.

Відповідно до підпункту 17.1.3
пункту 17.1 статті 17 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами” у разі коли
контролюючий орган самостійно донараховує суму
податкового  зобов'язання  платника
податків за підставами, викладеними у підпункті "б" підпункту
4.2.2 пункту  4.2  статті
4 цього Закону, такий платник податків зобов'язаний сплатити штраф у
розмірі  десяти  відсотків
від  суми  недоплати
(заниження  суми податкового   зобов'язання)   за
кожний  з  податкових
періодів, установлених  для  такого
податку, збору (обов'язкового платежу), починаючи  з податкового періоду, на який припадає така
недоплата, та  закінчуючи  податковим
періодом,  на  який припадає отримання таким    платником
податків    податкового   повідомлення   від контролюючого  органу,
але  не  більше п'ятидесяти відсотків такої суми  та
не  менше  десяти
неоподатковуваних  мінімумів  доходів громадян  сукупно за весь строк недоплати, незалежно
від кількості податкових  періодів,  що
минули. В даному випадку заниження податку відбулось у другому кварталі
2003 року, порушення було виявлено у 2006 році, тому відповідач правомірно
застосув фінансові санкції в порядку зазначеної норми закону у розмірі 50
відсотків суми заниження вне залежності від кількості податкових періодів.

Отже, підстав для визнання нечинним
податкового повідомлення -рішення Державної податкової інспекції у Ленінському
районі міста Севастополя від 29.06.2006 № НОМЕР_4 в частині донарахування
податку на додану вартість у сумі 601,00 грн. та застосування фінансових санкцій
у сумі 300,50 грн. немає.

При вирішенні справи господарським
судом неповно вияснені обставини донарахування податку на додану вартість у
сумі 601,00 грн. та застосування фінансових санкцій у сумі 300,50 грн.

З огляду на викладене, постанова
господарського суду міста Севастополя підлягає скасуванню, апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково.

Керуючись статтями  Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.  Апеляційну скаргу Державної податкової
інспекції у Ленінському районі міста Севастополя від 09.01.2006 задовольнити
частково.

2.   Постанову господарського суду міста
Севастополя від 13.12.2006 у справі № 20-3/323 скасувати.

3.     Прийняти нову постанову.

4.     Позов задовольнити частково.

5.  Визнати нечинним податкове повідомлення -
рішення Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Севастополя
від 29.06.2006 № НОМЕР_4 в частині донарахування податку на додану вартість у
сумі 14292,00 грн. та застосування фінансових санкцій у сумі 7146,00 грн.

6.    В решті позову відмовити.

Постанова набирає   законної
сили  з  моменту
проголошення          і може бути
оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду
України протягом одного місяця після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя

Судді