ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И

"03" травня 2007 р.                                                           Справа № 13/116-АП-07

Господарський суд Херсонської області у складі судді  Закуріна М. К. при секретарі Фінаровій О.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Спільного українсько-чеського підприємства товариства з обмеженоювідповідальністю "Ройал ЛТД"

до Державної  податкової  інспекції  у м.Херсоні

за участю представників:

позивача –Южбабенко І.В. (представника за дорученням),

відповідача –Тосік Н.Г. (головного державного податкового інспектора),

про визнання нечинним рішення відповідача від 22 листопада 2006 року № ,

в с т а н о в и в:

Відповідно до позовної заяви вимоги ґрунтуються на незаконності проведеної Державною податковою інспекцією у м. Херсоні перевірки щодо контролю за дотриманням положень Закону України „Про патентування деяких видів підприємницької діяльності” за таких підстав: 1) на думку позивача працівники відповідача, котрі проводили перевірку, перед її здійсненням зобов’язані були пред’явити посвідчення  та направлення на перевірку, проте ними цього не зроблено, а тому це є порушенням розпорядження ДПА України  від 20 травня 1997 року № 89-р „Про посвідчення на перевірку”; 2) позивач також зосереджує увагу на положеннях статті 11-1 Закону України „Про державну податкову службу в Україні”, за якою встановлено підстави та порядок проведення планових та позапланових перевірок. За його твердженнями цією статтею встановлена заборона на проведення планових виїзних перевірок за окремими видами зобов’язань перед бюджетом. Крім того, оскільки позивачу невідомо яка проводилась перевірка: планова чи позапланова; то ним зроблені припущення про проведення оперативної перевірки, проте її проведення є незаконним, так як вона може здійснюватися лише оперативними підрозділами; 3) крім цього позивачем зазначається незаконність спірного рішення з тих підстав, що ним взагалі не допущено будь-яких порушень, оскільки два гральних автомати, які стали предметом застосування штрафних санкцій у зв’язку з відсутністю патентів, були передані в оренду іншій особі за договором від 1 липня 2006 року.

Відповідачем зазначені вимоги не визнаються з посиланням на законність проведеної перевірки з тих підстав, що  положення статті 11-1 Закону України „Про державну податкову службу в Україні” не розповсюджуються на порядок проведення перевірок за дотриманням положень Закону України „Про патентування деяких видів підприємницької діяльності”, так як статтями 11-1 та 11-2 визначено підстави, порядок та умови проведення органами державної податкової служби планових і позапланових перевірок своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів (обов’язкових платежів), до яких перевірки з питань дотриманням положень Закону України „Про патентування деяких видів підприємницької діяльності” не відносяться. Що стосується застосування штрафних санкцій саме за відсутність патентів на двох гральних автоматах відповідач вказує на наявність пояснення приватного підприємця Кудмановської Т.Л., яка під час перевірки пояснила про надання позивачу в оренду приміщення для розміщення гральних автоматів саме його.

Розгляд справи проведено в судових засіданнях, що відбулися 20 березня поточного року з відкладенням до 10 квітня та оголошенням перерви до 3 травня. За результатами розгляду справи сторонам оголошену вступну та резолютивну частину рішення.

Відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Кодекс адміністративного судочинства України визначає повноваження адміністративних судів щодо розгляду справ адміністративної юрисдикції, порядок звернення до адміністративних судів і порядок здійснення адміністративного судочинства.

За змістом статті 2 вказаного Кодексу, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб’єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно до визначення наданого у пункті 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, справа адміністративної юрисдикції –переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб’єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку що за юридичною природою даний спір має публічно-правовий характер та на нього поширюється просторова сфера дії Кодексу адміністративного судочинства України. А тому, враховуючи суб’єктний склад оспорюваних правовідносин та нормативно-правовий припис пункту 6 Прикінцевих та Перехідних положень КАС України, за яким до початку діяльності окружного адміністративного суду адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішуються відповідним господарським судом за правилами КАС України, даний спір підвідомчий господарським  судам України.

Крім викладеного з матеріалів справи слідує, що 16 листопада 2006 року працівниками Державної податкової інспекції у м. Херсоні проведена перевірка чотирьох  гральних автоматів, що розташовані в с. Дар’ївка, Білозерського району, Херсонської області, належних позивачу, з питань контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері готівкового  обігу та безготівкового обігу,  за результатами якої складено відповідний акт перевірки  № 21220285/0235.

За змістом даного акту перевірка здійснена на підставі серед іншого статті 11 Закону України „Про державну податкову службу в Україні” та Закону України „Про патентування деяких видів підприємницької діяльності”.

Під час проведення цієї перевірки податковим органом встановлено факт здійснення підприємницької діяльності позивачем у сфері грального бізнесу із застосуванням двох гральних автоматів без придбання відповідних торгових патентів.

Крім цього, з акту перевірки вбачається, що при перевірці була присутня ПП Кудмановська Т.Л., як орендодавець приміщення де встановлені ці гральні автомати. З пояснення Кудмановської Т.Л. слідує, що гральні автомати в кількості 4 штук були встановлені позивачем за договором оренди приміщення від 26 липня 2006 року.

Зокрема, за змістом цього договору ПП Кудмановська Т.Л. надала в оренду позивачу частину приміщення кафе площею 3 м2 за адресою: с. Дар’ївка, Білозерського району, Херсонської області; для розміщення та експлуатації гральних автоматів.

На виконання умов договору позивачем встановлено 4 гральні автомати. В той же час за твердженнями позивача два гральних автомати, на яких були відсутні патенти, передані ним в оренду за договором від 1 липня 2006 року громадянину Слободенюк В.В.

Так, відповідно до договору оренди обладнання № 2 від 1 липня 2006 року позивач зобов’язався передати вказаній особі 2 гральних автомати, що розташовані в кафе за адресою: с. Дар’ївка, Білозерського району, Херсонської області; строком на 10 місяців зі сплатою щомісячної орендної плати в розмірі 100 грн по закінчені строку оренди. За актом приймання-передачі від тієї ж дати позивач передав зазначені гральні автомати в оренду.

Основні засади функціонування та діяльності державної податкової служби в Україні визначені Законом України „Про державну податкову службу в Україні” (надалі Закон № 509-ХІІ).

Зокрема, статтею 1 названого Закону встановлено, що до системи органів державної податкової служби належать: Державна податкова адміністрація України, державні податкові адміністрації в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, державні податкові інспекції в районах, містах (крім міст Києва та Севастополя), районах у містах.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону № 509-ХІІ Державна податкова адміністрація України серед іншого виконує безпосередньо, а також організовує роботу державних податкових адміністрацій та державних податкових інспекцій, пов’язану із здійсненням контролю за додержанням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги) у встановленому законом порядку, а також контролю серед іншого за наявністю торгових патентів.  Крім того, за пунктом 2 частини 1 статті 11  даного Закону здійснення такого контролю віднесено до прав органів державної податкової  служби.

Безпосередньо правові засади порядку патентування торговельної діяльності за готівкові кошти, а також з використанням інших форм розрахунків та кредитних карток, діяльності у сфері торгівлі іноземною валютою, діяльності з надання послуг у сфері грального бізнесу та побутових послуг, що провадиться суб'єктами підприємницької діяльності визначені Законом України „Про патентування деяких видів підприємницької діяльності” (надалі Закон № 98/96-ВР).

Так, частиною 3 статті 9 названого Закону встановлено, що контроль за дотриманням вимог цього Закону здійснюється державними податковими органами та органами Міністерства внутрішніх справ України.

Таким чином, на підставі викладених правових позицій слідує висновок про наявність у податкових органів права на проведення перевірок, які можуть носити плановий або позаплановий характер, щодо контролю за додержанням суб’єктами підприємницької діяльності порядку патентування певних видів підприємницької діяльності.

В свою чергу слід зазначити, що, дійсно, статтями 11-1, 11-2 Закону № 509-ХІІ передбачено підстави та порядок проведення планових та позапланових перевірок. Проте, як слідує з назви статті 11-1: „Підстави та порядок проведення органами державної податкової служби планових і позапланових виїзних перевірок своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів (обов’язкових платежів)”, а також з визначення поняття планової, позапланової  перевірки, підстав їх проведення, що зазначені в тексті цієї статті, її положення регулюють підстави та порядок проведення перевірок щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів (обов’язкових платежів).

В той же час, згідно до частини 7 статті 11-1 перевірки в межах повноважень податкових органів, визначених Законом України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” (№ 265/95-ВР) вважаються позаплановими.

З цього приводу необхідно зазначити, що системний аналіз статті 11-1 названого Закону надає можливість стверджувати, що цією статтею законодавцем, при надані визначення як планових, так і позапланових перевірок, передбачені конкретні підстави для їх проведення.

Зокрема, позаплановою виїзною перевіркою вважається перевірка, яка не передбачена в планах роботи органу державної податкової служби і проводиться за наявності хоча б однієї з таких обставин: 1) за наслідками перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків законів України про оподаткування, валютного законодавства, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов’язковий письмовий запит органу державної податкової служби протягом десяти робочих днів з дня отримання запиту; 2) платником податків не подано в установлений строк податкову декларацію або розрахунки, якщо їх подання передбачено законом; 3) виявлено недостовірність даних, що містяться у податковій декларації, поданій платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит органу державної податкової служби протягом десяти робочих днів з дня отримання запиту; 4) платник податків подав у встановленому порядку скаргу про порушення законодавства посадовими особами органу державної податкової служби під час проведення планової чи позапланової виїзної перевірки, в якій вимагає повного або часткового скасування результатів відповідної перевірки; 5) у разі виникнення потреби у перевірці відомостей, отриманих від особи, яка мала правові відносини з платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит органу державної податкової служби протягом десяти робочих днів з дня отримання запиту; 6) проводиться реорганізація (ліквідація) підприємства; 7) стосовно платника податків (посадової особи платника податків) у порядку, встановленому законом, податковою міліцією заведено оперативно-розшукову справу, у зв'язку з чим є потреба у проведенні позапланової виїзної перевірки фінансово-господарської діяльності такого платника податків; 8) у разі, коли вищестоящий орган державної податкової служби в порядку контролю за достовірністю висновків нижчестоящого органу державної податкової служби здійснив перевірку документів обов'язкової звітності платника податків або висновків акта перевірки, складеного нижчестоящим контролюючим органом, та виявив їх невідповідність вимогам законів, що призвело до ненадходження до бюджетів сум податків та зборів (обов'язкових платежів). Позапланова виїзна перевірка в цьому випадку може ініціюватися вищестоящим органом державної податкової служби лише у тому разі, коли стосовно посадових або службових осіб нижчестоящого органу державної податкової служби, які проводили планову або позапланову виїзну перевірку зазначеного платника податків, розпочато службове розслідування або порушено кримінальну справу; 9) платником подано декларацію з від’ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.

У зв’язку з цим слідує висновок про урегульованість підстав проведення позапланових перевірок, які спрямовані на контроль своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів (обов’язкових платежів), саме частиною 6 статті 11-1 Закону.

При цьому, віднесення до позапланових –перевірок, які здійснюються в межах повноважень податкових органів, визначених Законом № 265/95-ВР, не означає, необхідність застосування названих вище підстав, викладених в частині 6 статті 11-1 Закону № 509-ХІІ, оскільки за текстом цієї статті, як зазначено вище, підстави проведення позапланових перевірок направлених на контроль своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів (обов’язкових платежів) стосуються лише позапланових перевірок, спрямованих на контроль сплати податків, зборів (обов’язкових платежів).

В свою чергу, статтею 11-2 Закону № 509-ХІІ посадові особи органу державної податкової служби вправі приступити до проведення планової або позапланової виїзної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим та іншими законами України, та за умови надання платнику податків під розписку: 1) направлення на перевірку, в якому зазначаються дата його видачі, назва органу державної податкової служби, мета, вид (планова або позапланова), підстави, дата початку та дата закінчення перевірки, посади, звання та прізвища посадових осіб органу державної податкової служби, які проводитимуть перевірку. Направлення на перевірку є дійсним за умови наявності підпису керівника органу державної податкової служби, скріпленого печаткою органу державної податкової служби; 2) копії наказу керівника податкового органу про проведення позапланової виїзної перевірки, в якому зазначаються підстави проведення позапланової виїзної перевірки, дата її початку та дата закінчення. Ненадання цих документів платнику податків або їх надання з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, є підставою для недопущення посадових осіб органу державної податкової служби до проведення планової або позапланової виїзної перевірки.

У зв’язку із зазначеним судом констатується помилковість думки позивача про необхідність здійснення перевірок податковими органами, визначених Законом 265/95-ВР та Законом № 98/96-ВР із дотриманням порядку та підстав, визначених в статтях 11-1 та 11-2 Закону № 509-ХІІ, в тому числі і щодо обов’язковості пред’явлення направлення на перевірку.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин дії відповідача по проведенню перевірки відповідають діючому законодавству, оскільки здійсненні без порушенням вказаних вище норм.

Що стосується законності нарахування штрафних санкцій судом констатується наступне.

За змістом статті 5 Закону № 98/96-ВР патентуванню підлягають операції з надання послуг у сфері грального бізнесу, які здійснюються суб'єктами підприємницької діяльності або їх структурними (відокремленими) підрозділами. Під гральним бізнесом у цьому Законі слід розуміти діяльність, пов'язану з влаштуванням казино, інших гральних місць (домів), гральних автоматів з грошовим або майновим виграшем, проведенням лотерей (крім державних) та розиграшів з видачею грошових виграшів у готівковій або майновій формі.  Торговий патент на здійснення операцій з надання послуг у сфері грального бізнесу має бути виданий на кожне окреме гральне місце (гральний автомат, гральний стіл). Торговий патент на здійснення операцій з надання послуг у сфері грального бізнесу не дає права на здійснення грального бізнесу, не зазначеного у такому патенті.

Статтею 3 названого Закону встановлена відповідальність суб’єктів господарювання, що здійснюють операції з надання послуг у сфері грального бізнесу. Так вони несуть відповідальність за здійснення операцій, передбачених цим Законом, без одержання відповідних торгових патентів або з порушенням порядку використання торгового патенту, передбаченого частиною другою статті 7 цього Закону, у вигляді штрафу в подвійному розмірі вартості торгового патенту за повний термін діяльності суб'єктів підприємницької діяльності із зазначеним порушенням.

Виходячи з того, що вартість торгового патенту за частиною 3 статті 5 Закону № 98/96-ВР складає 4200 грн, а кількість днів порушення –139, нарахований штраф складає 6397,81 грн.

Нарахування цього штрафу є правомірним, оскільки судом встановлено, що гральні автомати використовувалися саме позивачем, який їх встановив в названому вище місці за договором оренди із ПП Кудмановською Т.Л. Поряд з цим судом враховується та обставина, що за змістом пункту 5.1. договору оренди з останньою вона зобов’язалась не допускати встановлення в цьому ж приміщенні гральних автоматів інших фірм без погодження з позивачем.

Що стосується тверджень позивача про передачу гральних автоматів в оренду іншій особі слід зазначити, що зазначений вище договір оренди з громадянином Слободенюк В.В. сприймається судом скептично з урахуванням факту відсутності договірних відносин щодо оренди цим громадянином приміщення (місця) де вони знаходились.

Приймаючи до уваги той факт, що в задоволенні позовних вимог відмовлено, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 3,40 грн державного мита підлягає  віднесенню на нього.

На підставі  зазначених правових норм і керуючись статтями 58-163, пунктом 3 Прикінцевих та Перехідних положень КАС України,

п о с т а н о в и в :

1.В задоволенні позовних вимоги відмовити.

2.Роз’яснити сторонам, що дана постанова набирає законної сили  після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не буде подано. Якщо буде подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не буде подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі  подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Заява про апеляційне оскарження постанови суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Дата підпису постанови –7 травня 2007 року

Суддя                                                                  М.К. Закурін