СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

26 березня 2007 року

Справа № 2-23/8397-2006

Севастопольський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Котлярової
О.Л.,

суддів                                                                      Антонової
І.В.,

Лисенко В.А.,

за участю представників сторін:

скаржника: не з'явився;

відділу примусового виконання
рішень Державної виконавчої служби Автономної Республіки Крим: не з'явився;

заінтересованих осіб:

1. Державної податкової інспекції у
місті Сімферополі в Автономній Республіці Крим: не з'явився;

2. Головного Управління Державного
казначейства в Автономній Республіці Крим: Пермінова Т.О. за довіреністю;

розглянувши апеляційну скаргу
відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Автономної
Республіки Крим на ухвалу господарського суду Автономної Республіки Крим
(суддя    Іщенко Г.М.) від 16 листопада
2006 року у справі № 2-23/8397-2006

за скаргою           Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1
(АДРЕСА_1)

на дії           Відділу примусового виконання рішень Державної
виконавчої служби Автономної Республіки Крим (вул. Чернишевського, 2,
Сімферополь, 95053)

заінтересовані особи:

1. Державна
податкова інспекція у місті Сімферополі в Автономній Республіці Крим  (вул. М. Залки, 1/9, Сімферополь, 95053)

2.
Головне Управління Державного казначейства в Автономній Республіці Крим  (вул. Севастопольська, 19, Сімферополь,
95015)

ВСТАНОВИВ:

Суб'єкт підприємницької діяльності
ОСОБА_1 звернулась зі скаргою до господарського суду Автономної Республіки Крим
на дії відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби
Автономної Республіки Крим, в якій просила визнати постанову від 28 лютого 2006
року про повернення виконавчого
документу -наказу господарського суду Автономної Республіки Крим від 14
жовтня 2005 року стягувачу - недійсною. Скаржник вважав, що боржником у даній
справі є Державна податкова інспекція у місті Сімферополі в Автономній
Республіці Крим, орган, який є відповідачем у справі. Державний бюджет України
не може бути боржником у виконавчому провадженні, оскільки не підпадає  під поняття „боржника”.

Заявою від 29 серпня 2006 року,
скаржник уточнив свої вимоги, просив господарський суд визнати дії відділу
примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Автономної Республіки
Крим з винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувану
неправомірними та визнати недійсною постанову від 28 лютого 2006 року про
повернення виконавчого документу стягувачу.

Ухвалою господарського суду
Автономної Республіки Крим від 11 листопада 2006 року допущено заміну відділу
примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Автономної Республіки
Крим -на Державну виконавчу службу і здійснено
заміну заінтересованої особи: Управління державного казначейства в
Автономній Республіці Крим на його правонаступника -Головне Управління
державного казначейства в Автономній Республіці Крим.

Ухвалою господарського суду Автономної
Республіки Крим від 16 листопада 2006 року у справі №2-23/8397-2006  ( суддя Г.М. Іщенко) скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності  ОСОБА_1 на
дії Державної виконавчої служби Автономної Республіки Крим задоволено. Визнано
недійсною постанову Державної виконавчої служби Автономної Республіки Крим від
28 лютого 2006 року про повернення виконавчого
документу стягувачу.

Не погодившись з винесеною ухвалою суду першої інстанції, Державна
виконавча служба Автономної Республіки Крим звернулась до апеляційної інстанції
з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати дану ухвалу господарського суду
та прийняти нову, а також, відновити пропущений строк на апеляційне оскарження.

На думку апелянта, ухвала
господарського суду винесена в порушення норм матеріального і процесуального
права, а саме, вважає, що судом порушені вимоги Закону України „Про виконавче
провадження” та Закону України „Про державну виконавчу службу в Україні”. Більш
детальніше доводи вказані в апеляційній скарзі.

Представником Головного Управління
державного казначейства в Автономній Республіці Крим судовій колегії було
підтримано апеляційну скаргу.

У судове засідання не з'явились представники апелянта, скаржника та
Державної податкової інспекції у місті Сімферополі в Автономній Республіці
Крим.

Відповідно до статті 98 Господарського процесуального кодексу України
учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час і місце
розгляду справи.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України, зобов'язує сторони
добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в
судове засідання представників сторін -це право, а не обов'язок, справа може
розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що
господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього
Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні.

Судова колегія вважає можливим розглянути справу за відсутності не
з'явившихся представників сторін за наявними документами в матеріалах справи.

Розпорядженням першого заступника
Севастопольського апеляційного господарського суду від 26 березня 2007 року у
справі № 2-23/8397-2006 Шевченко Н.М. суддя Заплава Л.М. була замінена на суддю
Антонову І.В.

Розглянувши справу повторно, в
порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України та вислухавши
представника Головного Управління державного казначейства в Автономній
Республіці Крим, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши
правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та
процесуального права і відповідність висновків суду обставинам справи, судова
колегія встановила наступне.

Рішення господарського суду
Автономної Республіки Крим від 22 березня 2005 року у справі №2-23/2624-2005
позов суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у місті Сімферополі в Автономній
Республіці Крим, Управління державного казначейства в Автономній Республіці
Крим про стягнення 42820,00 грн. задоволено частково. З Державного бюджету
України на користь позивача
стягнуто   25820,00 грн.   Також
з   Державної   податкової
інспекції у місті Сімферополі в Автономній Республіці Крим на користь
позивача  стягнуто держмито у сумі 258,20
грн. та судові витрати у сумі  71,15грн.

Постановою Севастопольського
апеляційного господарського суду від 29 серпня 2005 року у справі
№2-23/2624-2005 рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від   22 березня 2005 року було залишено без змін.

На примусове виконання вищезазначеного рішення судом першої
інстанції  14 жовтня 2005 року був
виданий наказ.

28 лютого 2006 року головним державним
виконавцем  відділу примусового
виконання Державної виконавчої служби Автономної Республіки Крим було винесено
постанову про повернення виконавчого документу на   підставі
пункту   2   частини
1    статті   40
Закону   України   „Про виконавче провадження”.

Судова колегія вважає апеляційну
скаргу такою, що не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно   до
статті   115   Господарського   процесуального   кодексу
України, рішення господарського суду, що набрали законної сили,
виконуються у порядку, встановленому цим Кодексом та Законом України „Про
виконавче провадження".

Частиною 1 статті  116 Господарського процесуального кодексу
України передбачено, що виконання рішення місцевого господарського суду
проводиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Пунктом 6 частини 1 статті 26 Закону України „Про виконавче
провадження" встановлений вичерпний перелік   обставин,
наявність   яких   дозволяє відмовити у відкритті виконавчого
провадження, зокрема невідповідальність виконавчого документу вимогам,
передбаченим статтею 19 зазначеного Закону.

Відповідно до статті 19 Закону, у
виконавчому документі повинні бути зазначені:

1) назва  документа,  дата
видачі  та  найменування
органу, посадової особи, що видали документ;

2) дата і номер рішення, за яким видано виконавчий документ;

3)  найменування  (для
юридичних  осіб)  або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові за
його наявності для фізичних осіб) стягувача і
боржника,  їх  місцезнаходження  (для юридичних осіб) або місце проживання
(для  фізичних  осіб),
ідентифікаційний  код  суб'єкта господарської  діяльності
стягувача та боржника за його наявності (для  юридичних
осіб),  індивідуальний   ідентифікаційний   номер стягувача   та
боржника   за   його
наявності   (для  фізичних осіб - платників податків),  а також
інші  відомості,  якщо
вони відомі  суду чи іншому
органу,  що видав виконавчий
документ,  які ідентифікують стягувача та
боржника чи можуть сприяти  примусовому
виконанню,  такі як дата і місце
народження боржника та його місце роботи
(для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника тощо;

4) резолютивна частина рішення;

5) дата набрання чинності рішенням;

6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Таким чином, статтею 19 Закону України „Про виконавче провадження” не
передбачено обов'язкового зазначення у виконавчому документі відомостей
стосовно розрахункового рахунку боржника, тому, ствердження апелянта відносно
невідповідності наказу господарського суду вимогам Закону України „Про
виконавче провадження" є безпідставним.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 40 закону України „Про виконавче
провадження”, яким передбачено, що, виконавчий документ, прийнятий   державним
виконавцем  до виконання,  за яким стягнення не провадилося  або
було проведено частково, повертається стягувачеві: якщо у боржника
відсутнє майно,  на яке може бути
звернено стягнення,  і здійснені
державним виконавцем відповідно  до  цього Закону заходи щодо розшуку такого
майна   виявилися безрезультатними.

Судова колегія вважає посилання Державної виконавчої служби Автономної
Республіки Крим необґрунтованими, тому , що такі підстави були відсутні.

Як встановлено господарським судом, при
прийнятті оскарженої постанови від 28 лютого 2006 року державним виконавцем
встановлено, що у виконавчому документі найменування боржника не відповідає
реквізитам, тоді як реєстраційні рахунки, які вказані у виконавчому документі,
відкриті на ім'я Державної податкової інспекції в місті Сімферополі в
Автономній Республіці Крим. Це підтверджує той факт, що боржником у виконавчому
провадженні є Державна податкова інспекція в місті Сімферополі в Автономній
Республіці Крим - орган, який був відповідачем у справі №2-23/2624-2005.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що
Державний бюджет України не може бути боржником у виконавчому провадженні,
оскільки не підпадає під поняття "боржника", яке встановлено статтею
11 Закону України "Про виконавче провадження".

Статтею 25 Бюджетного кодексу України зазначається, що безспірне
списання коштів з рив, на яких обліковуються кошти Державного бюджету України
та місцевих бюджетів, за рішенням, яке було прийняте державним органом, що
відповідно до Закону, має право на його псування, здійснює Державне
казначейство України.

Відповідно до частини другої статті 9
Закону України "Про виконавче провадження", виконання рішень про
стягнення коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти Державного бюджету
України місцевих бюджетів або з бюджетних установ, здійснюється органами
Державного казначейства України в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів
України.

10 квітня 2006 року Департаментом
державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було скеровано роз'яснення
начальникам Державної виконавчої служби Автономної республіки Крим, областей та
міст Києва і Севастополя вих. №25-2/261/7 з метою виключення випадків порушень
чинного законодавства стосовно порядку виконання рішень про стягнення коштів з
рахунків, на яких обліковуються кошти Державного бюджету України та місцевих
бюджетів або з бюджетних установ в частині примусового списання таких коштів.

Як вбачається з вищевказаного Роз'яснення Департаменту державної
виконавчої служби Міністерства юстиції України, на даний час порядок виконання
зазначених категорій рішень Кабінетом Міністрів
України  не  встановлений,
виконання  повинно  здійснюватись
державним виконавцем у загальному порядку, визначеному Законом України
"Про виконавче провадження", зокрема, шляхом вжиття передбачених цим
Законом заходів примусового виконання.

Відповідно до пункту 2.5 Порядку примусового, коштів з рахунків-установ
і організацій, відкритих в органах Державного казначейства України,
затвердженого наказом Державного казначейства України від 05 жовтня 2001 року
за НОМЕР_1, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 03 грудня 2001 року
за І0О1/6192, виконавчий документ, на підставі якого оформлено платіжну вимогу,
стягувач подає до органу Державного казначейства України разом з цією платіжною
вимогою.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо
врахування вимог Бюджетного кодексу України, Закону України "Про виконавче
провадження" та інших нормативно-правових актів, державний виконавець
відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Автономної
Республіки Крим зобов'язаний відкрити виконавче провадження на підставі
виконавчого документа - наказу господарського суду Автономної республіки Крим
від 14 жовтня 2005 року у справі №2-23/2624-2005, виданого на виконання рішення
господарського суду Автономної Республіки Крим від 22 березня 2005 року та
постанови Севастопольського апеляційного господарського суду від 29 серпня 2005
року про стягнення з рахунків, на яких обліковуються кошти Державного бюджету
України та місцевих бюджетів або з бюджетних установ, і направляє такий
виконавчий документ разом із платіжною вимогою до управління Державного
казначейства в Автономній Республіці Крим.

Таким чином, постанова державного виконавця від 28 лютого 2006 року про
повернення виконавчого документа стягувачу є протиправною та обґрунтовано і
правомірно визнана господарським судом Автономної Республіки Крим недійсною.

З урахуванням викладеного, судова колегія
вважає ухвалу господарського суду Автономної Республіки Крим винесеною без
порушення та з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому,
залишає її без змін.

Керуючись статтями 101, пунктом 1
статті 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України,
суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу відділу
примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Автономної Республіки
Крим залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду Автономної
Республіки Крим від 16 листопада 2006 року у справі № 2-23/8397-2006 залишити
без змін.

Головуючий суддя                              підпис                    О.Л. Котлярова

Судді
підпис                    І.В. Антонова

підпис                    В.А.
Лисенко