ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

30.01.07                                                                                           Справа№ 5/3355-28/392 А

11 год 10 хв

За позовом: Львівського міського комунального підприємства „Львівводоканал”, м. Львів

до відповідача: Державної податкової інспекції у   м. Львові, м. Львів

про  скасування податкових повідомлень –рішень ДПІ у м. Львові від 25.04.2006 року №/0/6898, №/0/6901, №/0/6902 та  №/0/6903

Суддя   Морозюк А.Я.

Секретар судового засідання

Онишко І.Р.

м. Львів,  вул.Личаківська,128,

Зал судового засідання № 302.

Представники сторін

Від позивача: Пастушин Н.П. –представник

Від відповідача: Палій М.В. - старший державний податковий інспектор

Позов заявлено Львівським міським комунальним підприємством „Львівводоканал” до Державної податкової інспекції у   м. Львові про скасування податкових повідомлень –рішень ДПІ у м. Львові від 25.04.2006 року №/0/6898, №/0/6901, №/0/6902 та № №/0/6903.

Ухвалою суду від 01.12.2006 року відкрито провадження в адміністративній справі, попереднє судове засідання призначено на 21.12.2006 року. Ухвалою суду від 21.12.2006 року підготовче провадження у справі закінчено, справу призначено до судового розгляду на 30.01.2007 року.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, наведених в по зовній заяві, просить скасувати податкові повідомлення –рішення від 25.04.2006 року №/0/6898, №/0/6901, №/0/6902 та  №/0/6903, свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 241 Господарського Кодексу України, грошова сума, що сплачується суб”єктом господарювання до відповідного бюджету  у разі порушення  ним встановлених правил здійснення господарської діяльності, розглядається  як адміністративно-господарський штраф. Статтею 239  Господарського Кодексу України цей штраф віднесено до групи адміністративно-господарських санкцій, які застосовуються органами державної влади чи органами місцевого самоврядування до суб”єктів господарювання, котрі порушили правила  здійснення господарської діяльності.

Враховуючи вищенаведене, позивач вважає, що штрафи, встановлені у ст. 17 Закону України  „Про  порядок  погашення  зобов’язань   платників   податків  перед  бюджетами  та державними цільовими фондами” від 21.12.2000р. № 2181-111 (із змінами та доповненнями), є  адміністративно-господарськими штрафами, оскільки, у визначеному  цією нормою переліку передбачено штрафні санкції за порушення, пов”язані з самостійно визначеними  податковим органом податковими зобов”язаннями  платника податків (п.п 17.1.3,  17.1.4,  17.1.8 Закону) та за  правопорушення, пов”язані з визначенням  податкового зобов”язання самим платником податків (зокрема, п.п 17.1.1, 17.1.7 Закону).

У даному  випадку штрафні санкції застосовано за порушення встановлених строків сплати узгоджених сум податкових зобов”язань, які передбачені п.п 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону.

Згідно із статтею 250 ГК України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб”єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше як через один рік з дня порушення цим суб”єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом. Спірними податковими повідомленнями –рішеннями до позивача, у відповідності до Закону України “Про порядок погашення зобов”язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” застосовано штраф за несвоєчасну сплату узгодженого податкового зобов"язання. Позивач вважає, що податковим органом по закінченні строку позовної давності неправомірно застосовано штрафні санкції до платника, оскільки від моменту правопорушення (20.08.2003 року; 20.11.2003 року; 20.08.2004 року; 22.11.2004 року) до застосування штрафу (25.04.2006 року) минуло більше одного року (акти перевірок від 19.04.2006 року №49/15-3, №52/15-3, №50/15-3, №46/15-3 Державної податкової інспекції у   м. Львові, які   наявні у матеріалах справи).

Відповідач у поданому суду письмовому поясненні на позовну заяву, а його представник в судовому засіданні проти позову заперечив, просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник відповідача пояснив, що посилання позивача на Господарський кодекс України відносно того, що штрафна санкція, визначена податковим органом, відноситься до адміністративно-господарських санкцій і застосовується не пізніше одного року, не заслуговує на увагу. Згідно ч. 1 ст. 4 Господарського Кодексу України від 16 січня 2003 року, не є предметом регулювання цього кодексу: фінансові відносини за участю суб”єктів господарювання, що виникають у процесі формування та контролю виконання бюджетів усіх рівнів; адміністративні та інші відносини управління за участю суб’єктів господарювання, в яких орган державної влади або місцевого самоврядування не є суб’єктом, наділеним господарською компетенцією, і безпосередньо не здійснює організаційно-господарських повноважень щодо суб’єкта господарювання. Відповідач зазначив, що Закон України “Про порядок погашення зобов”язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” № 2181-ІІІ від 21.12.2000 року є спеціальним законом по відношенню до інших норм законодавства щодо формування та контролю виконання бюджетів всіх рівнів.

Позивачем подано письмове клопотання (вх. №1596 від 30.01.2007 року), підтримане представником позивача в судовому засіданні,  про зупинення провадження у справі у зв’язку із неможливістю розгляду цієї справи до вирішення інших аналогічних справ №5/967-9/148 А та №5/308-13/50 А у Вищому адміністративному суді України.

Представник Відповідач (ДПІ у м. Львові) проти вищезазначеного клопотання позивача заперечує, зазначає, що немає обставин неможливості розгляду справи до вирішення інших аналогічних справ №5/967-9/148 А та №5/308-13/50 А у Вищому адміністративному суді України.

В судовому засіданні було досліджено письмові докази, які наявні в матеріалах справи (акт перевірки, податкові повідомлення-рішення, та інші наявні в матеріалах справи письмові докази).

Відповідно до п.6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 року № 2747-IV, справу розглянуто в порядку, встановленому цим Кодексом.

В судовому засіданні 30.01.2007 року відповідно до ч.3 ст.160 КАС України проголошено вступну і  резолютивну частину постанови, повний текст постанови складено 02.02.2007 року.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

Працівниками відповідача 19.04.2006 року було проведено перевірку позивача на предмет порушення термінів сплати узгоджених сум податкового зобов”язання із збору за спеціальне водокористування та збору за забруднення навколишнього природного середовища.

За результатами перевірки складено Акти №49/15-3, №52/15-3, №50/15-3, №46/15-3 від 19.04.2006 року про порушення термінів сплати узгоджених сум податкового зобов”язання, та прийнято  податкові повідомлення-рішення ДПІ у м.Львові:

-  №/0/6903 від 25.04.2006 року, відповідно до якого на підставі п.п. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобов”язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, за затримку на 254 календарних днів граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов”язання в розмірі 205784 грн 90 коп Львівське міське комунальне підприємство „Львівводоканал” зобов’язане сплатити штраф у розмірі 50 % в сумі 102892 грн 45 коп за платежем: плата за спец. використання водних ресурсів державного значення;

- №/0/6902 від 25.04.2006 року, відповідно до якого на підставі п.п. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобов”язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, за затримку на 362 календарних днів граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов”язання в розмірі 803636 грн 00 коп Львівське міське комунальне підприємство „Львівводоканал” зобов’язане сплатити штраф у розмірі 50 % в сумі 401818 грн 12 коп за платежем: плата за спец. використання водних ресурсів державного значення;

- №/0/6898 від 25.04.2006 року, відповідно до якого на підставі п.п. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобов”язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, за затримку на 191 календарних днів граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов”язання в розмірі 169917 грн 18 коп Львівське міське комунальне підприємство „Львівводоканал” зобов’язане сплатити штраф у розмірі 50 % в сумі 84958 грн 60 коп за платежем: збір за забруднення навколишнього природного середовища;

- №/0/6901 від 25.04.2006 року, відповідно до якого на підставі п.п. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобов”язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, за затримку на 398 календарних днів граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов”язання в розмірі 802825 грн 00 грн Львівське міське комунальне підприємство „Львівводоканал” зобов’язане сплатити штраф у розмірі 50 % в сумі 401412 грн 31 коп за платежем: плата за спец. використання водних ресурсів державного значення.

В вищезазначених актах перевірок відповідач вказує на порушення позивачем п. 5.3 ст. 5 Закону України “Про порядок погашення зобов”язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” № 2181-ІІІ від 21.12.2000 року (із змінами та доповненнями) –несвоєчасна сплата узгодженої суми податкового зобов”язання.

При прийнятті постанови суд виходив з наступного.

Відповідно до вимог п. 5.1.ст. 5 Закону України  „Про  порядок  погашення  зобов’язань   платників   податків  перед  бюджетами  та державними цільовими фондами” від 21.12.2000р. № 2181-111 (із змінами та доповненнями) - податкове зобов”язання платника податків вважається узгодженим із дня подання платником податків податкової декларації.

Згідно з вимогами п.п. 5.3.1. п.5.3. ст. 5 цього ж Закону –платник податків зобов”язаний самостійно сплатити суму податкового зобов”язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступним за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого п.п. 4.1.4. п. 4.1. ст. 4 Закону України „Про порядок   погашення  зобов’язань   платників  податків  перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 21.12.2000р. № 2181-111 (із змінами та доповненнями).

Вищезазначений Закон дає визначення штрафної санкції як плату у фіксованій формі або у вигляді відсотків від суми податкового зобов”язання (без урахування пені та штрафних санкцій), яка справляється з платника податків у зв”язку з порушенням ним правил оподаткування, визначених відповідними законами. Зокрема в п.п. 17.1.7. п. 17.1. ст. 17 Закону  України  „Про   порядок   погашення  зобов’язань   платників  податків  перед  бюджетами  та державними цільовими фондами” від 21.12.2000р. № 2181-111 (із змінами та доповненнями), зазначено, що у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов’язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов’язаний сплатити штраф у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання, —у розмірі десяти відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці від 31 до 90 календарних днів включно, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання, —у розмірі двадцяти відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці, що є більшою 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання, —у розмірі п’ятдесяти відсотків погашеної суми податкового боргу.

Не  заслуговує  на  увагу  суду  покликання   позивача на те, що застосування штрафу було здійснено неправомірно (оскільки від моменту правопорушення (20.08.2003 року; 20.11.2003 року; 20.08.2004 року; 22.11.2004 року) до застосування штрафу (25.04.2006 року) минуло більше одного року, а   згідно статті  250  Господарського кодексу України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб”єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб’єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом), так як статтею 4 Господарського кодексу України передбачено, що не є предметом регулювання цього кодексу: фінансові відносини за участю суб”єктів господарювання, що виникають у процесі формування та контролю виконання бюджетів усіх рівнів; адміністративні та інші відносини управління за участю суб’єктів господарювання, в яких орган державної влади або місцевого самоврядування не є суб’єктом, наділеним господарською компетенцією, і безпосередньо не здійснює організаційно-господарських повноважень щодо суб’єкта господарювання.

Пунктом 2 ст. 241  даного  Кодексу  визначено, що перелік порушень, за які з суб’єкта господарювання стягується штраф, розмір і порядок його стягнення визначаються законами, що регулюють податкові та інші відносини, в яких допущено правопорушення.

Закон   України  „Про порядок погашення зобов”язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” є спеціальним законом з питань оподаткування, який встановлює порядок погашення зобов”язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов’язкових платежів), включаючи збір на обов’язкове державне пенсійне страхування та внески на загальнообов’язкове державне соціальне страхування, нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, та визначає процедуру оскарження дій органів стягнення.

Виходячи із вищенаведеного, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог Львівського міського комунального підприємства „Львівводоканал” про скасування податкових повідомлень-рішеннь ДПІ у м. Львові від 25.04.2006 року №/0/6898,  №/0/6901, №/0/6902 та  №/0/6903 слід відмовити.

Суд ухвалив відмовити у задоволенні клопотання позивача про зупинення провадження у справі, виходячи із наступного. Вирішення інших аналогічних справ №5/967-9/148 А та №5/308-13/50 А у Вищому адміністративному суді України не є тією обставиною, яка б обумовлювала неможливість розгляду даної справи по суті. Представник відповідача проти зупинення провадження у справі заперечив. Інші обставини, передбачені ч.1 чи ч.2 ст.156 КАС України, відсутні.

Судові витрати в сумі 3 грн 40 коп судового збору покладаються на позивача, решта суми судового збору може бути повернута в порядку ч.2 ст.89 КАС України за клопотанням особи, яка його сплатила.

На підставі вищенаведеного, керуючись п. 6 Прикінцевих та перехідних положень та ст.ст. 69-71,86,156,158, 160, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 року № 2747-IV (із змінами та доповненнями), господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          В задоволенні позову відмовити повністю.

2.          Судові витрати покласти на позивача.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в строк та в порядку, передбаченому ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя                                                                                                       Морозюк А.Я.