ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2007 р.
№ 17/113

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Т. Дроботової - головуючого
Н. Волковицької
Л. Рогач

за участю представників:

позивача
Мухіна Н.В. –довіреність від 25.10.2006 р.

відповідача
Фещенко В.Г. - довіреність від 01.11.2006 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Асоціації “Лиман”

на постанову
від 30.11.2006 Дніпропетровського апеляційного господарського суду

у справі
№ 17/113 господарського суду
Кіровоградської області

за позовом
Асоціації “Лиман”

до
Товариства з обмеженою відповідальністю багатогалузевого виробничого підприємства фірми “Радоніт” ЛТД

про
визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

Асоціація “Лиман” у квітні 2006 року звернулась до господарського суду Кіровоградської області з позовом до ТОВ багатогалузевого виробничого підприємства фірми “Радоніт” ЛТД (далі ТОВ “Радоніт”) про визнання недійсним договору від 01.03.2001 р., предметом якого є звільнення земельної ділянки та сплати відповідачу втраченої вигоди за перешкоду у користуванні цією земельною ділянкою.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилався на те, що президентом Асоціації “Лиман” Фещенком В.Г. в порушення положення пункту 3.4 Статуту, підписано спірний договір без відповідного погодження із засновниками Асоціації.

Пунктом 1.6.1 Статуту Асоціації “Лиман” передбачено, що договори, що зачіпають інтереси конкретного члена Асоціації, укладаються тільки за його згодою, а споруди № 1, 2, 3, 4, 5, від яких Асоціація “Лиман” взяла на себе зобов’язання звільнити земельну ділянку, належать одному із засновників Асоціації. У даному випадку,  позивач не мав право вільно розпоряджатися даними спорудами, оскільки дані споруди не передавалися позивачу на баланс, а належать ПП “Юг-Сервіс”, яким згода на вчинення дій, що випливають із умов спірного договору не надавалась.

Крім того, відповідно до рішення 20 сесії Сичавської сільської ради ІV скликання встановлено, що рішення № 158 від 16.05.2000 р., яким нібито було виділено відповідачу земельну ділянку є сфальсифікованим, а тому відповідач при складанні спірного договору від 01.03.2001 р. не мав у встановленому законодавством права, щодо користування земельною ділянкою, звільнення якої передбачалось умовами спірного договору.

В позовній заяві позивач посилається на вимоги статті 57 Цивільного кодексу УРСР та статті 232 Цивільного кодексу України, при цьому звертаючи увагу суду на те, що президент Фещенко В.Г., який здійснював керівництво діяльності Асоціації згідно Уставу та Контракту, під час укладення спірного договору діяв зловмисно.

Рішенням господарського суду Кіровоградської області (суддя Коротченко Л.С.) позовні вимоги задоволено повністю. Визнано недійсним договір, укладений 01.03.2001 між ТОВ багатогалузевого виробничого підприємства фірми “Радоніт” ЛТД та Асоціацією “Лиман”.

Ухвалюючи судове рішення, господарський суд дійшов висновку, що договір з боку Асоціації підписано особою з перевищенням повноважень, а тому договір має бути визнано недійсним на підставі статті 48 Цивільного кодексу УРСР, як такий, що не відповідає закону.

При цьому, судом також було визначено, що повноваження президента щодо укладення договорів, які зачіпають інтереси конкретного члена Асоціації обмежено встановленою Статутом Асоціації вимогою обов'язкового погодження та отримання згоди засновника або члена Асоціації.

Крім того, суд у рішення послався на те, що:

- за змістом довідки Асоціації “Лиман” від 06.09.2006 р. № 378 споруди 1, 2, 3, 4, 5, згідно план-схеми, додатку до спірного договору від 01.03.2001 р., розташовані на території ТОВ БВП фірми "Радоніт ЛТД" належать засновнику Асоціації "Лиман" приватному підприємству "Юг-Сервіс" з 2000 року, на баланс Асоціації дані споруди не передавались;

- на день укладення договору від 01.03.2001 р. споруди 1, 2, 3, 4, 5, згідно план-схеми до договору від 01.03.2001 р. позивачу не належали, а також не знаходились на його балансі, а тому, президент не мав повноважень розпоряджатися ним, у вигляді зобов'язання звільнити від них земельну ділянку;

- власником вказаних споруд погодження на укладення спірного договору не надавалось;

- при укладенні спірного договору від 01.03.2001 представник фірми “Радоніт”, що діяв від її імені, не мав повноважень на укладення такого роду договору, оскільки ТОВ “Радоніт” не належало право на оренду земельної ділянки, яку позивач зобов’язувався звільнити від споруд, а тому є безпідставним твердження про перешкоду в користуванні земельною ділянкою, обумовленої в договорі від 01.03.2001 р.;

- у спірному договорі від 01.03.2001 р. зазначено, що земельна ділянка орендується  ТОВ “Радоніт” в Сичавській сільській Раді Комінтернівського району Одеської області, підстав укладення договору оренди ТОВ “Радоніт” договір             від 01.03.2001 р. не  містить;

- рішенням двадцятої сесії Сичавської сільської ради ІУ скликання  № 241-ІУ від 15.09.2005 р., погоджено розторгнення договору оренди від 14.02.2001 р., укладеного між ТОВ “Радоніт” та Сичавською сільською радою у зв'язку з фальсифікацією рішення № 58 від 16.05.2000 р., як підстави укладення вказаного договору;

- також факт фальсифікації рішення № 58 від 16.05.2000 р. підтверджується постановою прокурора Комінтернівського району від 23.05.2006 р. про порушення кримінальної справи

З приводу застосування до спірних правовідносин строку позовної давності суд зазначив, що недійсні угоди, як правило не породжують для сторін прав та обов’язків, тому до вимог про визнання недійсними таких угод строки позовної давності не застосовуються.

За апеляційною скаргою ТОВ “Радоніт” Дніпропетровський апеляційний господарський суд переглянув рішення від 09.10.2006 в апеляційному порядку і постановою від 30.11.2006 (судді Лотоцька Л.О., Бахмат Р.М., Євстигнеєва О.С.) скасував його. Прийняв нове рішення, яким в позові відмовив.

Постанова мотивована тим, що у разі визнання угоди недійсною за приписами статті 48 Цивільного кодексу УРСР, суд повинен в рішенні послатися на нормативний акт, вимогам якого угода не відповідає. Приймаючи рішення у даній справі, суд не зазначив, вимогам якого нормативного акта не відповідає спірна угода.

Крім того, посилаючись на пункт 3.4 договору, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що укладаючи спірну угоду, президент Асоціації діяв в межах повноважень, наданих йому Статутом, оскільки за приписами цього пункту встановлено, що укладання угод є виключно компетенцією президента асоціації та її засновників.

Ухвалюючи постанову, господарський суд апеляційної інстанції визнав безпідставними посилання позивача на передбачені пунктом 1.6.1 Статуту обмеження повноважень президента Асоціації, з огляду на те, що вказаним пунктом встановлено укладання договорів тільки за згодою конкретного члена Асоціації, якщо зачіпаються його права.

Крім того, висновок господарського суду про не поширення позовної давності до позовів про визнання угоди недійсною, апеляційним господарським судом визнаний таким, що не відповідає вимогам статті 83 Цивільного кодексу УРСР та статті 268 Цивільного кодексу України.

Асоціація “Лиман” подала до Вищого господарського суду України касаційну скаргу на постанову від 30.11.2006 Дніпропетровського апеляційного господарського суду, в якій просить постанову апеляційної інстанції скасувати, а рішення у справі залишити без змін, обґрунтовуючи касаційну скаргу доводами про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заявник в касаційній скарзі посилається на те, що під час розгляду спору, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що укладаючи спірну угоду, президент Асоціації діяв в межах повноважень, наданих йому статутом у зв’язку з неправильним тлумаченням пункту 3.4 Статуту.

Висновок суду про те, що спірний договір не зачіпав інтереси жодного з засновників Асоціації спростовується змістом пункту 1.6.1 Статуту та протоколом зборів засновників Асоціації № 3 від 21.06.2000 р.

На думку скаржника, судом апеляційної інстанції не були застосовані загальні положення статті 5 Цивільного кодексу УРСР, що діяла на момент укладення спірного договору, а також положення статті 13 Цивільного кодексу України, відносно президента асоціації “Лиман”, який діяв від імені юридичної особи укладаючи спірний договір, яким порушувалися права власника майна, що не є стороною за договором, а також норми матеріального права, що регулюють право власності, а саме статі 2, 5 Закону України “Про власність”.

Крім того, скаржник вважає посилковим висновок суду апеляційної інстанції щодо застосування позовної давності до позовів про визнання угод недійсними, з огляду на Роз’яснення президії Вищого арбітражного суду України від 12.03.1999р. “Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з визнанням угод недійсними”.

Відзиву від ТОВ “Радоніт” на касаційну скаргу Асоціації “Лиман” до Вищого господарського суду України не надходило.

Заслухавши доповідь судді - доповідача та пояснення присутніх в судовому засіданні представників відповідача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція виходить з обставин, встановлених у даній справі судом першої та апеляційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами першої та апеляційної інстанції предметом спору у даній справі є визнання недійсним договору від 01.03.2001 р., за умовами якого Асоціація “Лиман” зобов’язувалась звільнити земельну ділянку, яка орендована ТОВ “Радоніт” в Сичавській сільській раді Комінтернівського району Одеської області та оплатити ТОВ “Радоніт” втрачену вигоду за перешкоду в користуванні цією земельною ділянкою.

Вказаний договір був укладений між ТОВ багатогалузевого виробничого підприємства фірми “Радоніт” ЛТД, в особі генерального директора Наливайко Т.Д та Асоціацією “Лиман”, в особі президента Фещенко В.Г.

Згідно пунктів 2.1 та 2.2 спірного договору, позивач зобов’язувався звільнити земельну ділянку, яка орендована відповідачем від споруд 1, 2, 3, 4, 5 згідно план –схеми додатку № 1 до договору і сплатити відповідачу втрачену вигоду за перешкоду в користуванні земельною ділянкою в розмірі 2160, 00 грн. на 1 місяць.

Строк дії договору з 01.03.2001 до 31.03.2006 р. (пункт 4.1 договору).

Підставою, з якої позивач просить визнати вказаний договір недійсним, є те, що з боку Асоціації “Лиман”, договір підписаний особою з перевищенням повноважень, визначених, зокрема у пунктах 1.6.1 та 5.6 Статуту.

Відповідно до пункту 7.4 Статуту Асоціації, поточне управління Асоціації здійснюється президентом.

Пунктом 3.4 Статуту передбачено, що укладення договорів, включаючи вибір партнерів за договорами, є виключною компетенцією президента Асоціації та її засновників.

Згідно пункту 1.6.1.Статуту, договори, які зачіпають інтереси конкретного члена Асоціації, укладаються тільки за його погодженням.

Пунктом 5.6 Статуту передбачено, що Асоціація має право продавати, обмінювати, здавати в оренду будівлі, споруди, обладнання, транспортні засоби, інвентар, сировину та інші матеріальні цінності, власником яких вона є, а також майно, яке передано на баланс Асоціації засновниками за їх згодою підприємствам, організаціям, громадянам, орендувати, з правом подальшого викупу, землю.

Під час здійснення судового провадження судом першої інстанції також було встановлено, що зборами засновників Асоціації “Лиман” Приватне підприємство “Юг-Сервіс” включено до складу засновників Асоціації у зв’язку з придбанням майна бази відпочинку, яке раніше належало ВАТ “Кіровоградводбуд”, що підтверджується протоколом зборів засновників Асоціації “Лиман” від 21.06.2000 р. (том 2 а.с. 30-32), а також новою редакцією Статуту Асоціації (том 1 а.с. 87-91).

Згідно листа від 05.09.2006 р. № 285 ПП “Юг-Сервіс” споруди 1, 2, 3, 4, 5 згідно план –схеми належать ПП “Юг-Сервіс” з 2000 р.

Президент Асоціації  Фещенко В.Г. з приводу укладення договору від 01.03.2001 до ПП “Юг-Сервіс” не звертався (том 2 а.с. 101).

З наданого переліку майна, яке знаходилось на балансі Асоціації “Лиман” станом на 01.01.2001 на балансі знаходились, зокрема, жилі будиночки в кількості 6 штук по ціні 50, 00 грн., всього 300, 00 грн. (том 2 а.с. 97).

За довідкою ВАТ “Завод Сегмент” № 104 від 06.09.2006 шість дерев’яних будиночків інвентарні № 104, 105, 106, 107, 108, 109 були передані 27.03.1997 р. ВАТ “Завод Сегмент” на баланс Асоціації “Лиман” в рахунок погашення заборгованості.

Зазначені будиночки були у позивача викуплені, згідно договору купівлі-продажу та поставлені на баланс ВАТ “Завод Сегмент”, що підтверджується актом здачі приймання від 03.05.2001 р. (том 2 а.с. 98, 99).

З договору купівлі –продажу між ВАТ “Завод Сегмент” та Асоціацією, а також додатку до нього вбачається, що мова йде про інші будиночки, що розташовані на іншій земельній ділянці.

Відповідно до статті 62 Цивільного кодексу України (в редакції 1963р., чинній на момент укладення договору), угода, укладена однією особою від імені другої особи в силу повноваження, що ґрунтується на довіреності, законі або адміністративному акті, безпосередньо створює, змінює і припиняє цивільні права і обов'язки особи, яку представляють.

При цьому, статтею 63 цього кодексу передбачено, що угода, укладена від імені другої особи особою, не уповноваженою на укладення угоди або з перевищенням повноважень, створює, змінює і припиняє цивільні права і обов'язки для особи, яку представляють, лише в разі дальшого схвалення угоди цією особою.

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

А тому, беручи до уваги встановлені господарським судом першої інстанції обставини, що на день укладення договору від 01.03.2001 р. споруди 1, 2, 3, 4, 5 згідно план-схеми до договору від 01.03.2001 Асоціації “Лиман” не належали, а також не знаходились на його балансі, президент не мав повноважень розпоряджатися ним, у вигляді зобов’язання  звільнити від них земельну ділянку, оскільки власником вказаних споруд погодження на укладення спірного договору не надавалось. Враховуючи те, що договір з боку Асоціації підписано особою з перевищенням повноважень, судова колегія вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що договір має бути визнано недійсним на підставі статті 48 Цивільного кодексу УРСР, як такий, що не відповідає вимогам закону.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що господарським судом Кіровоградської області під час розгляду справи було також встановлено, що на момент укладення спірної угоди від 01.03.2001 ТОВ “Радоніт” прав на використання вказаної у договорі земельної ділянки не мало. Так, у спірному договорі зазначено, що земельна ділянка орендується ТОВ “Радоніт” в Сичавській сільській Раді Комінтернівського району Одеської області, проте підстав укладення договору оренди не зазначено.

За рішенням двадцятої сесії Сичавської сільської ради ІV скликання № 241- ІV від 15.09.2005 у зв’язку з фальсифікацією рішення № 58 від 16.05.2000 р. як підстави укладення договору оренди від 14.02.2001 р., укладеного між відповідачем та Сичавською сільською радою, даний договір розірвано (том 1 а.с. 137).

Крім того, з постанови прокурора Комінтернівського району від 23.05.2006 р. про порушення кримінальної справи вбачається, що згідно документів, отриманих з архівного відділу в Комінтернівському районі, рішення № 58 від 16.05.2000 р.  Сичавської сільської ради стосується лише питання виконання бюджету 2000 року і в цьому не йде мова про надання в оренду земельної ділянки фірмі “Радоніт”.

В постанові також вказано, що опитаний в ході перевірки колишній голова Сичавської сільської ради Шелепов І.Г. пояснив, що Фещенко В.Г. ні в письмовій, ні в усній формі з приводу надання йому земельної ділянки для фірмі “Радоніт” до Сичавської сільської ради не звертався.

А тому, господарський суд зробив висновок, що при укладенні спірного договору від 01.03.2001 р. представник фірми “Радоніт”, що діяв від її імені не мав повноважень на укладення такого роду договору, оскільки йому не належало право на оренду земельної ділянки, яку позивач зобов’язувався звільнити від споруд, а тому визнано безпідставним твердження про перешкоду у користуванні земельною ділянкою, обумовленої в договорі від 01.03.2001 р.

Разом з цим, розглядаючи даний спір судом першої інстанції не були взяті до уваги надані до суду відповідачем –ТОВ “Радоніт” листи № 105 від 05.08.1999 р. та № 27-01 від 15.02.2001 р. за підписом президента асоціації "Лиман" Фещенко В.Г., оскільки вказані листи засвідченні не належним чином, а саме представником відповідача, а не позивача. Зі змісту наданих листів не можна зрозуміти про які саме будиночки йде в них мова і де саме вони розташовані.

При цьому господарський суд звертає увагу на те, що документи подані суду представником відповідача містять на підтвердження дій з боку Асоціації "Лиман" підпис від імені президента Асоціації - Фещенко В.Г., тобто тієї самої особи, яка представляє у даній справі інтереси відповідача –ТОВ “Радоніт” і є зацікавленою у вирішенні на її користь спору.

Безпідставним також визнано й посилання ТОВ “Радоніт” на протокол № 19 від 26.04.2005 р., мова в якому йдеться про знаходження на орендованій "Радоніт" земельній ділянці споруд асоціації "Лиман", оскільки по-перше в протоколі відсутні відомості про те, які споруди, що належать асоціації "Лиман" знаходяться на земельній ділянці, що орендує "Радоніт", а по-друге протокол датується квітнем 2005 р., в той час як оспорюваний договір датується березнем 2001 року.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 104 Господарського процесуального кодексу України  підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з’ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; недоведеність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Проте, скасовуючи рішення господарського суду Кіровоградської області, суд апеляційної інстанції не спростував висновків суду першої інстанції та встановлених ним обставин справи стосовно предмету спору та підстав його виникнення.

Разом з цим, судова колегія погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, який був зроблений на підставі приписів пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень, статей 257, пункту 1 статті 261, статті 268 Цивільного кодексу України, що до вимог про визнання угод недійсними застосовується загальний строк позовної давності.

Отже, постанова Дніпропетровського апеляційного господарського суду у справі підлягає скасуванню, а рішення господарського суду Кіровоградської області - залишенню без змін, з мотивів викладених в цій постанові.

Зважаючи на викладене, керуючись статтями 1117, пунктом 2 статті 1119, статтями 11110, 11111, Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду                    від 30.11.2006 р. у справі № 17/113 господарського суду Кіровоградської області скасувати.

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 09.10.2006р. залишити без змін.

Касаційну скаргу Асоціації “Лиман” –задовольнити.

Головуючий                                                                                        Т. Дроботова

С у д д і                                                                                                Н. Волковицька

Л. Рогач