ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

06 червня 2007 р.

№ 2-6/04

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:

Кравчука Г.А.

суддів:

Мачульського
Г.М.

Шаргала В.І.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні

касаційну скаргу

Акціонерного поштово-пенсійного
банку "Аваль"

на ухвалу

Апеляційного суду Черкаської
області від 11.10.2004р.

у справі

№ 2-6/04  Золотоніського міськрайонного суду
Черкаської області

за позовом

Золотоніської об'єднаної
Державної податкової інспекції

до

1). Відкритого
акціонерного товариства "Золотоношаагрохім" 2). Товариства з
обмеженою відповідальністю "Агросервіс" 3). Акціонерного
поштово-пенсійного банку "Аваль" 4). ОСОБА_1 5).
ОСОБА_2 6). ОСОБА_3

про

визнання установчого договору ТОВ
"Агросервіс" недійсним в частині здійснення ВАТ
"Золотоношаагрохім" внеску до статутного фонду ТОВ
"Агросервіс", -

В С Т А Н О В
И В:

Оскарженою ухвалою Апеляційного
суду Черкаської області від 11.10.2004р. (колегія суддів у складі: головуючого
-судді Храпка В.Д., суддів Ювшина В.І., Бородійчука В.Г.) залишено без змін
рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 21.07.2004р.
(суддя Чирва О.І.), яким позов задоволено, постановлено визнати недійсним
установчий договір від 20.10.2001р. ТОВ "Агросервіс" в частині
здійснення ВАТ "Золотоношаагрохім" внеску в розмірі 586 864, 55 грн.
до статутного фонду ТОВ "Агросервіс".

Касаційна скарга Акціонерного
поштово-пенсійного банку "Аваль" на вказані рішення і ухвалу, подана
до Верховного Суду України, разом зі справою №2-6/04 супровідним листом
Верховного Суду України (вих. №6-1050 кс 05 від 17.04.2007р.), з посиланням на
п.6 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо визначення підсудності справ з питань
приватизації та з корпоративних спорів", передана до Вищого господарського
суду України для розгляду в касаційному порядку.

В касаційній скарзі відповідач-3
просить скасувати вказані судові рішення та направити справу на новий розгляд
до суду першої інстанції, посилаючись на невстановлення факту існування
податкового боргу у відповідача-1 на дату відчуження нерухомого майна, а також
порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права, а саме:
п.8.2.1, п.15.2.1 ст.15, п.18.1.1 ст.18 Закону України "Про порядок
погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовим
фондами", ст.48 Цивільного кодексу України (ред. 1963р.).

У запереченні на касаційну скаргу
відповідач-1 посилається на те, що на дату укладення установчого договору все
його рухоме майно та майнові права з 05.04.1999р. перебували в податковій
заставі; операції по передачі майна відповідача-1 до статутного фонду
відповідача-2, як інвестиція, повинні були бути узгоджені з податковим органом;
відсутність спору про факт наявності податкової застави між позивачем та
відповідачем-1 усуває необхідність доказування в суді її існування; письмового
підтвердження перевірки нотаріусом відсутності внесеного до статутного фонду
майна в Державному реєстрі застав рухомого і нерухомого майна відповідачем-3 до
суду надано не було; Постанови Пленуму Верховного Суду України дають судам
роз'яснення по застосуванню правових норм, а не їх тлумаченню; відповідач-1
повністю визнає позовні вимоги позивача; вихід відповідача-1 зі своїм внеском
зі складу засновників відповідача-2 ніяким чином не перешкоджає подальшій
діяльності даного товариства, а відтак відповідач-1 просить визнати касаційну
скаргу такою, що підлягає відхиленню.

У запереченні на касаційну скаргу
позивач посилається на те, що питання існування податкового боргу було
встановлено та підтверджено самим відповідачем-1; податкова застава була
належним чином зареєстрована і відповідач-1 не міг вносити своє майно до
статутного фонду відповідача-2 без погодження з контролюючим органом;  позивач дозволу на таку операцію не давав,
тому позивач просить відхилити касаційну скаргу а прийняті по справі судові
рішення залишити без змін.

Сторони не використали наданого
законом права на участь своїх представників у судовому засіданні.

Переглянувши у касаційному порядку
судові рішення, колегія суддів Вищого господарського суду України, приймаючи до
уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, приходить до висновку, що
касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено господарськими судами
попередніх інстанцій, 20.10.2001р. між відповідачами був укладений установчий
договір про створення та діяльність відповідача-2. За умовами цього договору
відповідач-1 зробив внесок до статутного фонду відповідача-2 майном на суму 58
864, 55 грн., що становить 36,9% статутного фонду останнього.

Позивач, дійшовши до висновку про
існування у відповідача-1 на момент укладення вказаного установчого договору
податкового боргу і перебування з цієї причини майна відповідача-1 у податковій
заставі звернувся до суду із позовом про визнання установчого договору від
20.10.2001р. ТОВ "Агросервіс" недійсним в частині здійснення ВАТ
"Золотоношаагрохім" внеску в розмірі 586 864, 55 грн. до статутного
фонду ТОВ "Агросервіс".

Суд першої інстанції задовольняючи
позов виходив з того, що на дату укладання установчого договору 20.10.2001р. у
відповідача-1 дійсно існував податковий борг, і все майно товариства перебувало
в податковій заставі, про що свідчить запис про реєстрацію у Державному реєстрі
застав рухомого майна; відповідач-1 використав своє майно для здійснення прямої
інвестиції не погодивши дану операцію з податковим органом; відповідач-1
позовні вимоги визнав повністю і проти заявленого позову не заперечував, а
відтак суд першої інстанції, посилаючись на приписи п.п.8.6.1 п.8.6 ст.8 Закону
України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами
та державними цільовими фондами" та ст.48 Цивільного кодексу України (ред.
1963р.)  дійшов до висновків про
наявність правових підстав для задоволення позову. При цьому суд зазначив, що
він керується при вирішенні спору Цивільним кодексом України в ред. 1963р.
тому, що спірні правовідносини виникли 20.10.2001р., а дія Цивільного кодексу
України в ред. 2004р. розповсюджується на правовідносини, які виникли з
01.01.2004р.

Суд апеляційної інстанції погодився з
висновками місцевого суду, зазначивши також у своїй ухвалі, що податкова
застава виникла 05.04.1999р., заставодержателем якої є позивач, а заставодавцем
-відповідач-1; предметом застави є все майно та майнові права відповідача-1;
доводи відповідача-3 про те, що майно відповідача-1 на момент укладення
установчого договору не перебувало в податковій заставі не відповідають
матеріалам справи; помилкове посилання суду на ст.173 ЦПК України замість
ст.172 ЦПК України не може бути підставою для скасування правильного рішення.

Відповідно до п.1 ст.1119
ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має
право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без
змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що рішення або постанова
господарського суду прийняті з дотриманням вимог матеріального та
процесуального права.

З матеріалів справи вбачається що
суд апеляційної інстанції, у їх сукупності, дослідив подані сторонами в
обґрунтування своїх вимог і заперечень докази.

ВАТ “Золотоношаагрохім” в порушення
приписів ст.8 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” внесло до статутного
фонду ТОВ “Ангросервіс” майно на загальну суму в розмірі 586864, 55 грн., що
перебувало у податковій заставі.

Отже, при ухваленні рішень суди
першої та апеляційної інстанцій дійшли вичерпних юридичних висновків щодо
встановлених обставин справи і правильно застосували до спірних правовідносин
сторін норми матеріального та процесуального права.

Рішення судів першої та апеляційної
інстанції належним чином мотивовані і за своїм змістом та формою відповідають
вимогам процесуального закону.

Колегія суддів вважає, що доводи
касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування
судами норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло
призвести до неправильного вирішення справи.

За вказаних обставин ухвала суду
апеляційної інстанції є законною і обґрунтованою, а тому підстав для її
скасування немає.

Керуючись ст.ст. 1115,
1117, 1119 п.1, 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О
В И В:

Касаційну скаргу Акціонерного
поштово-пенсійного банку "Аваль" залишити без задоволення, а ухвалу
Апеляційного суду Черкаської області від 11.10.2004р. у справі № 2-6/04
Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області -без змін.

Головуючий суддя
Г.А. Кравчук

С у д д і                                                                                     Г.М.
Мачульський

В.І. Шаргало