ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2007 р.
№ 31/221-06

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Т. Дроботової –головуючого

Н. Волковицької
Л. Рогач

за участю представників:

Позивача
не з'явився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином

Відповідачів

Борис І.Д. дов. від 20.02.07 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю “Ігротех”

на постанову
від 7.12.2006року Дніпропетровського апеляційного господарського суду

у справі

№ 31/221-06 господарського суду Дніпропетровської області

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю “Ігротех”

до

про

“Товариства з обмеженою відповідальністю “Чемпіонер”

стягнення штрафних санкцій

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ігротех” звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю з іноземною інвестицією "Чемпіонер" по стягнення штрафних санкцій в сумі 80 000.00грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 19.09.06р. в позові відмовлено.

Приймаючи рішення суд виходив з того, що позивачем не наведено обставин та не підтверджено доказами наявність достатніх підстав для задоволення позову.

За апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Ігротех” Дніпропетровський апеляційний господарський суд постановою від 7.12.2006року рішення господарського суду першої інстанції залишив без змін з тих же підстав.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ігротех” подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення та постанову скасувати  та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, мотивуючи касаційну скаргу доводами про  неправильне застосування норм матеріального права, а саме: статті 188 Господарського процесуального кодексу України.

Заявник зазначає, що згідно листа вих. № 24 від 14.11.2005 р. відповідач звернувся із вимогою до позивача про повернення грошових коштів у розмірі 100 000, 00 грн., запозичених останнім згідно договору № 5 від 31.06.2005 р. (зазначена обставина встановлена рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 19.09.2006 р. у справі № 31/221-06 за позовом ТОВ "Ігротех" до ТОВ з II "Чемпіонер").

Пропозицію про зміну чи розірвання спірних договорів позики відповідач позивачу не направляв.

Заслухавши доповідь  судді –доповідача та пояснення присутнього в судовому засіданні представника відповідача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові у даній справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга  підлягає  задоволенню  частково з наступних підстав.

Відповідно до вимог статей 108, 1117 Господарського процесуального кодексу України,  касаційна інстанція рішення місцевих господарських судів та постанови апеляційних господарських судів переглядає за касаційною скаргою (поданням) та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи предметом спору у даній справі є вимога про стягнення  штрафних санкцій у загальному розмірі 80 000,00 грн. за договорами поворотної фінансової  допомоги.

Судами першої та апеляційної інстанції  встановлено, що  згідно договору поворотної фінансової допомоги №5 від 31.06.2005 p., який укладений ніж ТОВ „Ігротех" та ТОВ „Чемпіонер", останній надає позивачу поворотну фінансову допомогу (безвідсоткову позику) у розмірі 100 000,00 грн. строком до 21.06.2008 р. (п. 1.1, п. 1,1., п. 5.1. Договору).

У відповідності до договору поворотної фінансової допомоги №6 від 23.06.2005 p., укладеного між тими ж сторонами, відповідачем надається позивачу поворотна фінансова допомога (безвідсоткова позика) у розмірі 60 000,00 грн. строком до 23.06.2008 р. (п.1.1, п.. І.І., п.5.1. Договору).

Згідно платіжних доручень № 486 від 24.06.2005 р. на суму 100 000,00 грн. та № 489 від 25.06.2005 р. на суму 60 000,00 грн. кошти за вказаними договорами перераховані позивачу.

У відповідності до п. 6.2. зазначених договорів кредитор не вправі вимагати повернення позики достроково. А згідно  п. 8.3 якщо кредитор вимагає дострокового повернення позики, то він зобов'язаний сплатити позичальнику штраф у розмірі 50% від суми позики.

Згідно листа за вих. №24 від 14.11.2005 p., відповідач звернувся з вимогою до позивача про повернення грошових коштів у розмірі 100 000,00 грн., запозичених останнім згідно договору №5 від 31.06.2005 р. Зазначена вимога, згідно повідомлення про вручення поштового відправлення, отримана позивачем 22.11.2005 р.

Відповідно до платіжного доручення № 114 від 21.03.2006 р. позивачем достроково повернуто відповідачу отриману за договорами №5 від 31.06.2005 р. та №6 від 23.06.2005 р. позику у розмірі 160 000,00 грн.

Відмолюючи у задоволенні позовних вимог суди не погодились з доводами позивача щодо повернення запозичених коштів саме на підставі та у зв'язку з вимогою відповідача про їх повернення, оскільки відповідна вимога, яка у даному випадку по своїй правовій природі є вимогою позикодавця про розірвання (припинення) договорів, не була розглянута та задоволена позивачем протягом розумного строку, зокрема, двадцятиденного строку для розгляду пропозиції про розірвання договору, встановленого статтею 188 Господарського  кодексу України.

Однак касаційна інстанція не може погодитись з таким висновком, оскільки застосування до даних правовідносин статті 188 Господарського  кодексу України є помилковим.

Статтею 193 Господарського  кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання  та  інші  учасники  господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є  правовідношення,  в  якому  одна  сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Порушення зобов'язання відповідно статті 611 цього Кодексу тягне правові наслідки, встановлені договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи позивач просив стягнути з відповідача штраф, передбачений пунктом 8.3 договорів. Штрафом відповідно статті 549 Цивільного кодексу України є неустойка, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Отже для  вирішення спору по суті судам необхідно було надати правову оцінку спірним правовідносинам, встановити об'єм зобов'язань сторін у  спірних правовідносинах, ступінь їх виконання та наявність чи відсутність підстав для застосування відповідальності.

Частина 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що господарськими судами при розгляді справи та прийнятті судових рішень не взято до уваги та не надано належної правової оцінки всім доказам у справі в їх сукупності, що, враховуючи суть спору, свідчить про не з’ясування судом всіх обставин, які мають суттєве значення для правильного вирішення господарського спору. Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного суду України, викладених у пункті 1 Постанови від 29.12.1976 № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Неповне з’ясування всіх обставин справи, які  мають значення для справи, дає підстави для скасування ухвалених у справі судових рішень та передачі справи на новий розгляд.

Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями чи відхилені ними, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення та постанова у справі підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до господарського суду першої інстанції. Під  час  нового  розгляду  справи  господарському  суду необхідно  врахувати  викладене,  всебічно  і  повно  з’ясувати  і  перевірити  всі  фактичні  обставини  справи,  об’єктивно  оцінити  докази,  що  мають  юридичне  значення  для  її  розгляду  і  вирішення  спору  по  суті,  і  в  залежності  від  встановленого,  правильно  визначити  норми  матеріального  права,  що  підлягають  застосуванню  до  спірних  правовідносин,  та  прийняти  обґрунтоване  і  законне  судове  рішення.

Керуючись статтями 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.09.06 року та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 7.12.2006 року скасувати, справу направити на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ігротех” задовольнити частково.

Головуючий                                                                             Т. Дроботова

Судді                                                                                        Н. Волковицька

Л.Рогач