ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста  КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

14.03.07                                                                                      6/126-А

м. Київ

12.38 год.

За позовом          Приватного підприємства «Полюс-плюс»

До відповідача           Київської міської ради

Про                          визнання незаконним та скасування рішення

Суддя Ковтун С.А.

Секретар судового засідання Мамонтова О.О.

Представники сторін:

від позивача                     Піддубна О.В. (за дов. б/н від 10.01.2007)

Соловйова М.М. (за дов. б/н від 10.01.2007)

від відповідача                     Долгополов В.Ю. (за дов. № 225-КР-115 від 31.01.2007)

Обставини справи:

До господарського суду міста Києва звернулося з позовом приватне підприємство «Полюс-плюс»до Київської міської ради про визнання дій відповідача по підготовці проекту рішення про скасування рішення Київської міської ради № 236-1/1111 від 27.11.2003 незаконними та такими, що порушують законні права та інтереси позивача, а також про зобов’язання відповідача припинити дії, що створюють загрозу порушення права користування позивачем земельною ділянкою, наданою йому в оренду рішенням Київської міської ради № 236-1/1111 від 27.11.2003, та виконувати належним чином зобов’язання за укладеним між сторонами договором оренди земельної ділянки.

Ухвалою суду від 25.02.2007 було відкрито провадження у справі № 6/126-А.

Позивачем було подано заяву про зміну позовних вимог. Зокрема, сторона просить визнати незаконним та скасувати рішення відповідача № 566/623 від 28.12.2006 «Про відміну рішення Київської міської ради  від 27.11.2003 № 236-1/1111 «Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею».

Відповідач у запереченнях проти позову зазначив, що спірне рішення прийнято ним у спосіб та у межах повноважень наданих чинним законодавством, оскільки позивачем не надано публікацію в засоби масової інформації про заплановану діяльність, що призвело до надходження на адресу відповідача численних скарг мешканців прилеглих будинків щодо будівництва.

Розглянувши надані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення їх повноважних представників, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

Рішенням Київської міської ради від 27.11.2003 № 236-1/1111 «Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею»був затверджений проект відведення земельних ділянок для будівництва житлового будинку на вул. Нагірній, 12-а у Шевченківському районі міста Києва та передано приватному підприємству «Полюс-Плюс»земельну ділянку загальною площею 0,34 га на вул. Нагірній, 12-а, за рахунок земель міської забудови.

Проект відведення зазначеної вище земельної ділянки був погоджений відповідно до ст. 124 Земельного кодексу України Головним управлінням земельних ресурсів КМДА (позитивний висновок від 14.11.2003 № 5202), Головним управлінням містобудування, архітектури та дизайну міського середовища (висновок від 24.11.2003 № 19-3337), санітарно-епідеміологічним органом (висновок Головного державного санітарного лікаря м. Києва від 22.09.2003 № 6920), Державним управлінням екології та природних ресурсів в м. Києві (висновок № 2068 від 20.10.2003), Головним управлінням охорони культурної спадщини та реставраційно-відновлювальних робіт (лист № 6143 від 23.10.2003), Комунальним підприємством спеціалізоване управління протизсувних підземних робіт (№ 8/1*1349 від 20.10.2003).

20.05.2004 між позивачем і відповідачем був укладений договір оренди

земельної ділянки, який був зареєстрований 01.06.2004 за № 91-6-00263 (далі –Договір).

Згідно з п. 1 вказаного Договору відповідач на підставі рішення Київської міської ради № 236-1/1111 від 27.11.2003 передав, а позивач прийняв в оренду на 4 роки земельну ділянку, місце розташування якої –вул. Нагірна, 12-а, у Шевченківському районі м. Києва, розміром 0,3400 га для будівництва житлового будинку.

Відповідно до п. 5.1 Договору обмеження та сервітути щодо земельної ділянки на день підписання цього Договору відсутні.

Згідно з умовами вказаного Договору відповідач зобов’язався не вчиняти дій, які перешкоджали б позивачу користуватися орендованою земельною ділянкою.

У свою чергу, позивач зобов’язався використовувати земельну ділянку відповідно до її цільового призначення; виконати вимоги, викладені в листах Головного управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища від 24.11.2003 за № 19-3337, Державного управління екології та природних ресурсів у м. Києві 20.10.2003 за № 08-8-20/8077 від 15.10.2003 за № 10-1012/7987, Головного державного санітарного лікаря м. Києва від 22.09.2003 за № 6920 та Головного управління охорони культурної спадщини та реставраційно-відновлювальних робіт від 23.10.2003 за № 6143.

Уклавши договір оренди земельної ділянки, позивач почав оформлювати дозволи та погодження у представницьких та виконавчих органах на проектування та будівництво.

Орендну плату за земельну ділянку позивач сплачує своєчасно та у повному обсязі.

У травні 2006 позивач опублікував в газеті «Хрещатик»інформацію про те, що 02.06.2006 відбудуться громадські слухання про підготовку проекту забудови житлового будинку за адресою: Нагірна, 12-а в Шевченківському районі міста Києва.

28.12.2006 відповідач прийняв рішення «Про відміну рішення

Київської міської ради від 27.11.2003 № 236-1/1111 «Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею».

Зважаючи на численні скарги громадян та керуючись законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про столицю України - місто-герой Київ», Земельним кодексом України та ст. 188 Господарського кодексу України, відповідач вирішив: 1) відмінити рішення Київської міської ради від 27.11.2003 № 236-1/1111 «Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею»; 2) запропонувати позивачу надати згоду на розірвання договору оренди земельної ділянки від 01.06.2004. № 91-6-00263.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі,  в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 16 Закону України «Про оренду землі»особа, яка бажає отримати земельну ділянку в оренду із земель комунальної власності, подає до відповідного органу місцевого самоврядування за місцем розташування земельної ділянки заяву (клопотання). Розгляд заяви (клопотання) і надання земельної ділянки в оренду проводяться у порядку, встановленому Земельним кодексом України. У разі згоди орендодавця передати земельну ділянку в оренду сторони укладають договір оренди землі відповідно до вимог цього Закону. Передача земельної ділянки, межі якої визначено в натурі (на місцевості), в оренду без зміни її цільового призначення здійснюється без розроблення проекту її відведення. У разі зміни цільового призначення земельної ділянки надання її в оренду здійснюється за проектом відведення в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про оренду землі»договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; ліквідації юридичної особи - орендаря. Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі ст. 32 Закону України «Про оренду землі»на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов’язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об’єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Статтею 9 Земельного кодексу України (далі –Кодекс) визначено, що до повноважень Київської і Севастопольської міських рад у галузі земельних відносин на їх території належить: а) розпорядження землями територіальної громади міста; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності в порядку, передбаченому цим Кодексом; г) викуп земельних ділянок для суспільних потреб міста; д) припинення права користування земельними ділянками у випадках, передбачених цим Кодексом; є) прийняття рішення щодо звільнення самовільно зайнятих земельних ділянок; є) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок із земель державної власності, що проводяться органами виконавчої влади; ж) встановлення та зміна меж сіл, селищ, районів у містах; з) організація землеустрою; и) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; і) здійснення контролю за використанням і охороною земель     комунальної    власності,     додержанням     земельного    та    екологічного законодавства; ї) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) чи припинення використання земельної ділянки громадянами та юридичними особами в разі порушення ними вимог земельного законодавства; й) інформування населення щодо надання, вилучення (викупу) земельних ділянок; к) внесення у встановленому порядку пропозицій до Верховної Ради України щодо встановлення та зміни меж міст; л) вирішення земельних спорів; м) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Відповідно до ст. 93 Кодексу право оренди земельної ділянки  -  це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою,  необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно зі ст. 116 Кодексу громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ст. 124 Кодексу передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу місцевою   самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок юридичним особам із зміною цільового призначення та із земель  запасу під забудову здійснюється за проектами відведення в порядку, встановленому статтями 118, 123 цього Кодексу.

Згідно зі ст. ст. 125, 126 Кодексу право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Право оренди землі оформлюється договором, який реєструється відповідно до закону.

Відповідно до ст. 141 Кодексу підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється в судовому порядку у разі: а) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; б) не усунення допущених порушень законодавства в терміни, встановлені вказівками спеціально уповноважених органів виконавчої влади з питань земельних ресурсів; в) конфіскації земельної ділянки; г) викупу (вилучення) земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; ґ) примусового звернення стягнень на земельну ділянку по зобов’язаннях  власника цієї земельної ділянки; д) не відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом (ст. 143 Кодексу).

Нормами статті 144 Кодексу визначено, що у разі виявлення порушення земельного законодавства державний інспектор по використанню та охороні земель складає протокол про порушення та видає особі, яка допустила порушення, вказівку про його усунення у 30-денинй строк. Якщо особа, яка допустила порушення земельного законодавства. Не виконала протягом зазначеного строку вказівки державного інспектора щодо припинення порушення земельного законодавства, державний інспектор по використанню та охороні земель відповідно до закону накладає на таку особу адміністративне стягнення та повторно видає вказівку про припинення правопорушення чи усунення його наслідків у 30-денний строк. У разі не усунення порушення земельного законодавства у 30-денний строк державний інспектор по використанню та охороні земель звертається до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про припинення права користування земельною ділянкою

Наведені вище норми права чітко встановлюють підстави та порядок надання, зупинення та припинення права користування юридичними особами земельними ділянками.

Вказаними правовими нормами не передбачений такий спосіб припинення позивачу права користування земельною ділянкою шляхом відміни відповідачем свого раніше прийнятого рішення про надання позивачу в користування земельної ділянки. Такий спосіб дії не передбачений також жодними нормами Законів України «Про місцеве самоврядування», «Про столицю України - місто-герой Київ», а також нормативно-правовими актами самого відповідача.

За вказаних обставин, спірне рішення прийняте відповідачем з порушенням способів, встановлених Конституцією та законами України, внаслідок чого це рішення суперечить ст. 19 Конституції України, ст.ст. 9, 141, 143, 144 Земельного кодексу України, що є підставою для визнання вказаного спірного рішення відповідача протиправним та його скасування.

Згідно   з   ч.   2   ст.   71   Кодексу   адміністративного  судочинства  України   в адміністративних справах про протиправність рішень суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача,  якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач проти задоволення позову позивача заперечує, обґрунтовуючи правомірність спірного рішення невиконанням позивачем вимог, викладених в листі Державного управління екології та природних ресурсів в м. Києві № 08-8-20/6717 від 14.11.2002, а саме: не забезпечення позивачем до початку розробки проектно-кошторисної документації на будівництво опублікування в засобах масової інформації відомостей про заплановане будівництво, що призвело до надходження  на адресу відповідача численних скарг мешканців прилеглих будинків щодо будівництва на зазначеній земельній ділянці багатоповерхових житлових будинків.

Дане обґрунтування правомірності прийняття відповідачем спірного рішення не приймається судом до уваги з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 9 Земельного кодексу України до повноважень Київської міської ради у галузі земельних відносин на її території належить, в тому числі, інформування населення щодо надання, вилучення (викупу) земельних ділянок.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про основи містобудування» при

здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені: урахування державних та громадських інтересів при плануванні та забудові територій; урахування законних інтересів та вимог власників або користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місце будівництва; інформування через засоби масової інформації громадян про плани перспективного розвитку територій і населених пунктів, розміщення важливих містобудівних об'єктів; участь громадян, об'єднань громадян в обговоренні містобудівної документації, проектів окремих об'єктів і внесення відповідних пропозицій до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій; захист прав громадян та громадських .організацій згідно із законодавством.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про основи містобудування», до компетенції місцевих державних  адміністрацій  в сфері містобудування  належить прийняття рішень, в тому числі, щодо інформування населення про плани розміщення найважливіших містобудівних, промислових, енергетичних і транспортних комплексів.

Відповідно до ст. 18 «Врахування громадських і приватних інтересів під час планування і забудови територій на місцевому рівні» Закону України «Про планування і забудову територій»при здійсненні планування і забудови територій на місцевому рівні врахування громадських інтересів полягає у визначенні потреби територіальної громади в територіях, необхідних для розташування, утримання об'єктів житлово-комунального господарства, соціальної, інженерно-транспортної інфраструктури. Для врахування громадських і приватних інтересів виконавчі органи міських рад, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації в межах повноважень, визначених законом: протягом двох тижнів після прийняття рішення про розроблення відповідної містобудівної документації, місцевих правил забудови повідомляють через засоби масової інформації про початок їх розроблення, а також про форми, місце і строк подання фізичними та юридичними особами пропозицій щодо цієї документації; протягом місяця після завершення розроблення відповідної містобудівної документації, місцевих правил забудови повідомляють через засоби масової інформації про місце їх розгляду, форми, місце і строк подання пропозицій (зауважень), порядок їх обговорення; оприлюднюють через засоби масової інформації рішення про затвердження містобудівної документації, місцевих правил забудови та змін до них, а також дають роз'яснення про їх зміст; інформують про правові, економічні та екологічні наслідки планування території, а також про порядок врахування законних інтересів та вимог власників або користувачів земельних ділянок, будівель і споруд, що оточують місце будівництва.

Згідно зі ст. 25 Закону України «Про архітектурну діяльність»громадяни та громадські організації, які не беруть безпосередньої участі у створенні об’єктів архітектури, мають право: одержувати в органах влади інформацію щодо підготовки і прийняття рішень з планування, забудови та реконструкції населених пунктів, окремих територій і конкретних об’єктів архітектури, додержання при цьому вимог законодавства про збереження пам’яток історії та культури, довкілля; брати участь в обговоренні архітектурних рішень проектів у встановленому порядку.

3 наведеного вбачається, що норми чинного законодавства України саме на відповідача та його  виконавчі  органи  (а  не  на позивача)  покладають обов’язок інформувати населення через засоби масової інформації про планування і забудову територій, та враховувати громадські інтереси. Таке інформування громадськості та

врахування її інтересів повинно здійснюватись відповідачем та його виконавчими органами ще під час розроблення містобудівної документації (схеми планування території, генерального плану міста, проект забудови території), до прийняття рішень про надання конкретних земельних ділянок для будівництва об’єктів, а не після передачі фізичним та юридичним особам конкретних земельних ділянок за договорами оренди під будівництво конкретних об'єктів.

Тому покладання відповідачем на позивача свого обов’язку опублікувати до початку розробки проектно-кошторисної документації на будівництво в засобах

масової інформації відомостей про заплановане будівництво не ґрунтується на

чинному законодавстві України.

Разом із тим, як встановлено судом, позивач у травні 2006 року опублікував в газеті «Хрещатик»повідомлення про те, що 02.06.2006 о 18:30 відбудуться громадські слухання, про підготовку проекту забудови житлового будинку за адресою: Нагірна, 12-А в Шевченківському районі міста Києва, чим виконав вимоги листа Державного управління екології та природних ресурсів в м. Києві №08-8-20/6717 від 14.11.2002, що підтверджується поданою суду копією вказаного  інформаційного видання.

Також судом не можуть бути прийняті до уваги доводи відповідача про прийняття спірного рішення на підставі ст. 9 Земельного кодексу України, яка передбачає відповідні повноваження відповідача.

Зокрема, вказана норма встановлює повноваження відповідача зупиняти і припиняти саме використання земельної ділянки та лише у випадку порушення користувачами вимог земельного законодавства. Отже, дана норма не дає повноважень відповідачу відміняти своє рішення про надання земельної ділянки. Припинення права користування земельною ділянкою, яка вже  надана в оренду,  можливо лише на підставах та в порядку, передбачених вищенаведеними нормами Земельного кодексу України та Закону України «Про оренду землі».

Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Судовий збір підлягає стягненню на користь позивача з тюжте міста Києва.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 7, 17, 72,  158, 161, 162, 163 та п. 6 прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1.  Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Київської міської ради             № 566/623 від 28.12.2006 «Про відміну рішення Київської міської ради від 27.11.2003 № 236-1/1111 «Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею.

3. Стягнути з бюджету міста Києва на користь приватного підприємства «Полюс-плюс»3,4 грн. судового збору.

4. Дана постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження або апеляційної скарги в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Дана постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя                                                                                                      С.А. Ковтун

Постанова підписана 4 квітня 2007 року.