СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13.03.07                                                                                 Справа № 3/33ад.

Суддя Доманська М.Л., розглянувши матеріали справи за позовом

Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Краснодоні та Краснодонському районі Луганської області,   м. Краснодон Луганської області

до Відкритого акціонерного товариства "Краснодонвугілля" в особі структурного підрозділу шахтоуправління «Суходольське-Східне», м. Краснодон Луганської області

про стягнення 34130 грн. 70 коп.

за участю представників сторін:

від позивача –Гребенар О.В. (дов. від 09.01.07 № 2),

від відповідача - Сторчевой О.М. (дов. від 16.10.06 № 2),

в с т а н о в и в:

Суть спору: заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача в  порядку права зворотної вимоги (регресу) суми виплачених страхових виплат в розмірі 34130 грн. 70 коп.

Представниками сторін подано клопотання про відмову від здійснення технічної фіксації судового процесу, яке підлягає до задоволення.

Згідно з п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, який набрав законної сили  з 01.09.05, до початку  діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів підсудні їм справи вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарський суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи суб'єктний склад сторін у справі, характер спору,  де в якості позивача виступає суб'єкт владних повноважень, та з урахуванням рекомендацій Верховного суду України, провадження у даній справі порушено за правилами Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відзивом на позовну заяву від 20.02.07 № 12/541 та доповненням до відзиву від 13.03.07 № 12/189 відповідач проти позову заперечує з наступних підстав:

-          відповідно до ч.2 ст. 45 Закону України „Про загальнообов'язкове

державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (далі - Закон № 1105) роботодавець як страхувальник зобов'язаний своєчасно та повністю сплачувати в установленому порядку страхові внески до Фонду, а здійснення страхових виплат потерпілим покладено на Фонд згідно з розділом V цього Закону;

- взаємовідносини сторін, якими є страховик (позивач) і страхувальник (відповідач), врегульовано Законом № 1105, який не передбачає можливості пред'явлення страховиком вимог до страхувальника з приводу відшкодування Фонду страхових виплат в порядку регресу;

- наявність між сторонами зі справи відносин за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, відповідно до частини другої статті 1 Цивільного кодексу України виключає можливість застосування до них норм цього Кодексу, оскільки зазначені відносини не є цивільно-правовими;

- є необґрунтованим посилання позивача на приписи статті 1191 ЦК України, яка регулює цивільно-правові зобов'язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди, та передбачає можливість задоволення вимог страховика в порядку регресу іншими, ніж страхувальник, особами;

- позивачем невірно визначена підсудність даного спору;

- відповідно до ст.52 Закону № 1105 страхувальник несе   відповідальність   за  шкоду,  заподіяну застрахованому або  Фонду  соціального  страхування  від  нещасних випадків внаслідок невиконання своїх обов'язків із страхування від нещасного випадку, відповідно до закону; зобов»язання страхувальника, за невиконання яких настає відповідальність, що передбачена цією статтею Закону № 1105, визначені у ст.45 цього Закону; перелік цих зобов»язань є вичерпним та не передбачає можливість пред»явлення страховиком до страхувальника вимог щодо відшкодування Фонду (позивачеві) страхових виплат в порядку регресу.

Дослідивши обставини справи, додатково надані документи, вислухавши представників сторін, суд дійшов до наступного.

Позивач в обґрунтування заявлених вимог вказує на наступне:

- відповідно до Закону № 1105, що набрав законної сили з 01.04.01, Особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону;

- згідно з п. 1-2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.92 № 6  „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" особам, які потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001 року, Фонд сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги з того часу, коли відповідні підприємства передали йому в установленому порядку документи, що підтверджують право цих працівників (членів їхніх сімей) на такі виплати й послуги;

- відповідачем по справі до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Краснодоні та Краснодонському районі Луганської області були передані по актам особові справи з документами, що підтверджують право та розмір страхової виплати, наступних потерпілих:

- особова справа № 5414 потерпілого Пономарьова Ю.В. по акту приймання-передачи № 273 від 03.09.01  з довідкою про розмір втраченого потерпілим заробітку ві 01.09.01 у сумі 312,60 грн.;

- особова справа № 6272 потерпілого Смоляра В.С. по акту приймання-передачі № 366 від 01.10.01 з довідкою про розмір втраченого потерпілим заробітку від 29.09.01 у сумі 130,25 грн.;

- особова справа № 2607 потерпілого Смоляра А.В. по акту приймання-передачі № 61 від 06.07.01 з довідкою про розмір втраченого потерпілим заробітку від 08.06.01 у сумі 78,15 грн.;

-  особова справа № 5362 потерпілого Животова Ю.О. по акту приймання-передачі № 299 від 06.09.01 з довідкою про розмір втраченого потерпілим заробітку від 05.09.01 у сумі 104,20 грн.;

-   особова справа № 2738 потерпілого Бескоровайного В.О. по акту приймання-передачі № 199 від 16.08.01 з довідкою про розмір втраченого потерпілим заробітку віл 10.08.01  у сумі 130.25 грн.;

- особова справа № 5297 потерпілого Швечикова О.В. по акту приймання-передачі № 457 від 12.12.01 з довідкою про розмір втраченого потерпілим заробітку від 10.12.01, у сумі 137,06 грн.

- особові справи потерпілих були прийняті відповідно до п. 3 Прикінцевих положень Закону № 1105 та Інструкції про порядок передачі виконавчій дирекції Фонду СНВ України документів, що підтверджують право застрахованих або членів їх сім'ї на страхову виплату, затвердженої постановою правління Фонду СНВ України від 20.04.01  №10; цією Інструкцією передбачено прийняття особових справ потерпілих по акту за наявністю переліку необхідних документів, що підтверджують факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання у потерпілого;

- відповідальність за документи, які підтверджують право на страхові виплати та вказаний у довідці розмір відшкодування шкоди несуть підприємства, які передали їх відділенню;

- на підставі переданих довідок підприємства про суму виплати в рахунок відшкодування шкоди та розмір цієї виплати, інших документів, що підтверджують право на отримання соціальних виплат у відповідності до Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", вищезазначеним потерпілим були продовжені раніше призначені страхові виплати, щорічно 1 березня відповідно до ст. 29 Закону № 1105 провадився перерахунок щомісячної страхової виплати ;

- всього Пономарьову Ю.В. за період з 01.09.01 по 31.12.05  було виплачено щомісячних страхових виплат на суму 24020,68 грн.;  Смоляру В.С. - за період з 01.10.01 по 31.12.05  - на суму 10360,81 грн.;  Смоляру А.В. - за період з 01.07.01  по 31.12.05  - на суму 6161,36 грн.;  Животову Ю.О. - за період з 01.09.01  по 31.12.05  - на суму 8006,92 грн.;  Бескоровайному В.О. - за період з 01.08.01  по 31.12.05  - на суму 10269,30 грн.; Швечикову О.В. - за період з 01.12.01 по 31.12.05 - на суму 8466,90 грн. ; всього вищезазначеним потерпілим станом на 01.01.06  було виплачено 67285,97 грн.;

- при перевірці Територіальною державною інспекцією праці у Луганській області Державного департаменту нагляду за додержанням законодавства про працю додержання законодавства про працю щодо вірності нарахування та виплати відшкодування шкоди відповідно до акту № 12-19-67/74 перевірки додержання законодавства про працю від 17.11.05 та припису № 12-19-67/61 від 17.11.05 на відокремленому підрозділі відповідача -  „Шахта "Суходільська-Східна" виявлені порушення, які допущені Відповідачем по справі, при нарахуванні та виплаті відшкодування шкоди;  одним із основних порушень, які відображені в акті № 12-19-67/74 перевірки додержання законодавства про працю від 17.11.05  та приписі № 12-19-67/61 від 17.11.05 є порушення п.п. 22, 28 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 472 від 23.06.93, а саме розмір відшкодування шкоди не було відкориговано на коефіцієнти підвищення тарифних ставок, які були застосовані на підприємстві та для визначення розміру відшкодування шкоди неправильно визначався середньомісячний заробіток; ці порушення, в подальшому, при передачі Відповідачем справ вищезазначених потерпілих до відділення ВД Фонду СНВ України в м. Краснодоні та Краснодонському районі вплинули на розмір втраченого потерпілим заробітку, який в свою чергу, має значення при продовженні раніше призначених страхових виплат;

- за результатами перевірки Відповідача по справі зобов'язано привести нарахування виплат відшкодування шкоди та застосування коефіцієнтів підвищення тарифних ставок та посадових окладів потерпілим на підприємстві у відповідність до вимог Постанов Кабінету Міністрів України від 26.05.92 № 276, від 23.06.93  № 472, від 03.10.97 № 1100, та надати нову довідку про розмір втраченого заробітку з перерахованою сумою до відділення ВД Фонду СНВ України в м. Краснодоні та Краснодонському районі ;

- відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом; це конституційне право громадян було порушено Відповідачем по справі; потерпілі на виробництві не могли в повному обсязі скористуватися своїм конституційним правом на соціальний захист;

-  Відповідачем по справі своїми неправомірними діями, а саме порушенням Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 472 від 23.06.93, вищезазначеним потерпілим була завдана майнова шкода щодо недоплати по відшкодуванню шкоди, заподіяної працівнику ушкодженням здоров'я, за період з моменту передачі їх особових справ до відділення ВД Фонду СНВ України в м. Краснодоні та Краснодонському районі Луганської області до 01.01.06 (до моменту, коли щомісячні страхові виплати були призначені згідно з новою довідкою про розмір втраченого заробітку;

- 05.01.06 до відділення ВД Фонду СНВ України в м. Краснодоні та Краснодонському районі Луганської області надійшов лист Відповідача по справі від 29.12.05 за № 2473 з новими довідками про розмір втраченого потерпілими заробітку на Пономарьова Ю.В., Смоляра В.С., Смоляра А.В., Животова Ю.О., Бескоровайного В.О, Швечикова О.В. з перерахованими сумами втраченого заробітку;

- відділення ВД Фонду СНВ України в м. Краснодоні та Краснодонському районі Луганської області було вимушено зробити нарахування щомісячних страхових виплат у новому розмірі згідно довідок щодо вищезазначених потерпілих з моменту передачі до відділення ВД Фонду СНВ України в м. Краснодоні та Краснодонському районі Луганської області особових справ та документів, що підтверджують право та розмір страхової виплати, та виплатити потерпілим недоплачені з вини Відповідача по справі щомісячні страхові виплати;

- потерпілому Пономарьову Ю.В. було нараховано 24592,54 грн. та виплачені недоплачені страхові виплати у сумі 571,86 грн.; потерпілому Смоляру В.С. було нараховано 25527,87 грн. та виплачені недоплачені страхові виплати у сумі 15167,06 грн., потерпілому Смоляру А.В. було нараховано 11756,02 грн. та виплачені недоплачені страхові виплати у сумі 5594,66 грн.; потерпілому Животову Ю.О. було нараховано 11590,08 грн. та виплачені недоплачені страхові виплати у сумі 3583,16 грн.; потерпілому Бескоровайному В.О. було нараховано 14864,98 грн. та виплачені недоплачені страхові виплати у сумі 4595,68 грн.; потерпілому Швечикову О.В. було нараховано 13085,18 грн. та виплачені недоплачені страхові виплати у сумі 4618,28 грн.; всього вищезазначеним потерпілим було нараховано 101416,67 грн. та виплачені недоплачені з вини Відповідача по справі страхові виплати у сумі 34130 гри. 70 коп ;

- ст. 52 Закону № 1105 передбачено, що страхувальник (відповідач по справі) несе відповідальність  за шкоду, заподіяну застрахованому або Фонду соціального страхування від нещасних випадків внаслідок невиконання своїх обов'язків із страхування від нещасного випадку відповідно до законодавства;

- законодавством України, зокрема, ст. 1191 Цивільного кодексу Україні передбачається, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має праві зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом;

- позивачем виплатило потерпілим на виробництві недоплачені їм відшкодування шкоди у розмірі 34130 грн. 70 коп., яка склалася з вини Відповідача, тому Відповідач по справі зобов'язаний відшкодувати позивачеві сплачену третім особам (потерпілим на виробництві) суму в повному обсязі.

У письмових поясненнях по справі, зданих у судовому засіданні 13.03.07, позивач уточнив нормативне обґрунтування позову, зазначивши, що ст.52 Закону № 1105 застосована позивачем в обґрунтування позову неправильно, оскільки безпосередньо відповідач не порушував обов»язку  зі страхування від нещасного випадку; тому в обґрунтування позовних вимог необхідно застосовувати лише ст.1191 Цивільного кодексу України.

На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача в  порядку права зворотної вимоги (регресу) суми виплачених страхових виплат в розмірі 34130 грн. 70 коп.

Відповідач проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві та доповненні до відзиву.

Оцінивши доводи сторін та обставини справи у їх сукупності,  суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню,  з огляду на  наступне.

Принципи, загальні правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян в України визначені Основами законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі -Основи).

Відповідно до статті 21 Основ внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань сплачує виключно роботодавець. Розмір внесків встановлюється у відсотках до сум фактичних витрат на оплату праці та інших виплат найманим працівникам, які підлягають обкладенню прибутковим податком з громадян.

Статтею 11 Основ та статтею 13 Закону № 1105 визначено, що страховий ризик -це обставини, внаслідок яких може статися страховий випадок, а страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 Закону № 1105, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг.

Згідно зі статтею 2 Закону № 1105 дія цього Закону поширюється на осіб, які працюють на умовах трудового договору.

Статтею 6 цього Закону встановлено, що суб'єктами страхування від нещасного випадку є застраховані громадяни, а в окремих випадках - члени їх сімей та інші особи, страхувальники та страховик. Застрахованою є фізична особа, на користь якої здійснюється страхування (працівник); страхувальниками є роботодавці, а в окремих випадках - застраховані особи; страховик -Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі -Фонд).

Відповідно до частини другої статті 45 Закону № 1105 роботодавець як страхувальник зобов'язаний своєчасно та повністю сплачувати в установленому порядку страхові внески до Фонду, а здійснення страхових виплат потерпілим покладено на Фонд згідно з розділом V цього Закону.

Диференціювання страхового тарифу з урахуванням умов і стану безпеки праці, виробничого травматизму та професійної захворюваності на кожному підприємстві відповідно до статті 5 Закону № 1105 є одним з основних принципів страхування від нещасного випадку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не здійснено переплат страхових виплат, позивач лише доплатив суму страхових виплат, яка належала до сплати відповідним потерпілим, тобто безпосередньо позивачеві шкода не заподіяна.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Взаємовідносини сторін, якими є страховик (позивач) і страхувальник (відповідач), врегульовано Законом № 1105, який не передбачає можливості пред'явлення страховиком вимог до страхувальника з приводу відшкодування Фонду страхових виплат в порядку регресу.

Як зазначалось вище, у письмових поясненнях по справі, зданих у судовому засіданні 13.03.07, позивач уточнив нормативне обґрунтування позову, зазначивши, що ст.52 Закону № 1105 застосована позивачем в обґрунтування позову неправильно, оскільки безпосередньо відповідач не порушував обов»язку  зі страхування від нещасного випадку; тому в обґрунтування позовних вимог необхідно застосовувати лише ст.1191 Цивільного кодексу України.

Статтею 1191 Цивільного кодексу Україні передбачається, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має праві зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Посилання позивача на згадану норму є необґрунтованим з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 1 ЦК України до сфери регулювання цього кодексу віднесені майнові і пов’язані з ними особисті немайнові відносини, у тому числі різних організацій між собою. До майнових відносин, основаних на адміністративному підпорядкуванні однієї сторони другій, а також до податкових і бюджетних відносин цивільне законодавство (цей Кодекс) не застосовується. Ознаками цивільних відносин є юридична рівноправність суб’єктів, які відокремлені один від одного в організаційно - правовому і майновому сенсі, відносини сторін регулюються на засадах ініціативи учасників і диспозитивності норм, головною підставою  виникнення правовідносин між суб’єктами цивільного права є домовленість (договір) сторін, учасники цього виду правовідносин виступають як носії цивільних прав і обов’язків. До майнових відносин, що  засновані на адміністративному або іншому владному підпорядкуванню однієї сторони другій стороні цивільне законодавство не застосовується, оскільки такі відносини регулюються за допомогою імперативного методу.

Як вбачається із матеріалів справи, сторони у справі не є рівноправними між собою.

Наявність між сторонами зі справи відносин за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, відповідно до частини другої статті 1 Цивільного кодексу України виключає можливість застосування до них норм цього Кодексу, оскільки зазначені відносини не є цивільно-правовими і не регулюються цивільним законодавством.

З огляду на наведене, судом відхиляється посилання позивача на приписи статті 1191 ЦК України, яка регулює цивільно-правові зобов'язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди, та передбачає можливість задоволення вимог страховика в порядку регресу іншими, ніж страхувальник, особами.

За таких обставин, суд вважає, що у задоволені позову слід відмовити.

Питання щодо розподілу судових витрат не вирішується, оскільки позивач звільнений від їх сплати у встановленому законом порядку.

Згідно ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні, в  якому закінчився розгляд справи, оголошено вступну та резолютивну частини постанови та повідомлено про те, що постанову у повному обсязі буде виготовлено протягом п'ятиденного строку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 17, 87, 94, 98, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України,   суд

постановив:

У задоволенні позову відмовити.

Постанова  набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано.

Постанову складено у повному обсязі та підписано 16.03.07 у відповідності до вимог ст. 167 КАС України.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява.  Обґрунтування  мотивів  оскарження  і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява  про  апеляційне  оскарження  та  апеляційна  скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява  про  апеляційне  оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення,  а в разі   складення   постанови  у  повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу -  з  дня  складення  в  повному  обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                                                           М.Л. Доманська