ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2007                                                                                   Справа № 6/438-06

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Джихур О.В. (доповідача)

суддів: Виноградник О.М., Голяшкін О.В.

при секретарі судового засідання: Лазаренко Л.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Бобров Роман Вікторович, юрисконсульт, довіреність №00154 від 08.02.05;

від відповідача: Аржанухін Вадим Львович, представник, довіреність №41-4016 від 22.05.06;

розглянувши апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства “Нікопольський завод феросплавів”, м. Нікополь Дніпропетровської області на рішення господарського суду Дніпропетровської області  від  31 жовтня 2006р. у справі №6/438-06

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю “Торговий будинок вогнетривів”, м. Запоріжжя

до: відкритого акціонерного товариства “Нікопольський завод феросплавів”, м. Нікополь Дніпропетровської області

про  стягнення 491 900,34 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 31.10.2006 року (суддя Коваленко О.О.) позов товариства з обмеженою відповідальністю “Торговий будинок вогнетривів”, м. Запоріжжя  задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 456801грн 04 коп основного боргу, 30000 грн пені, 8258грн 32 коп річних, 5139,43 грн витрат по сплаті держмита, 188 грн витрат на інформаційно –технічне забезпечення судового процесу.

Рішення суду мотивовано ст.ст. 525,526,625 Цивільного кодексу України, заборгованість в розмірі 456801,04 грн підтверджена документально, відповідачем не спростована. Клопотання позивача про накладення арешту на грошові кошти відповідача відхилено, як необґрунтоване.

Не погодившись з зазначеним рішенням, відповідач його оскаржує на предмет невідповідності нормам матеріального права та фактичним обставинам справи. Скаржник зазначає, що відповідно до умов договору оплата повинна здійснюватись на підставі рахунків, однак рахунки –фактури позивачем для оплати  не пред’являлися. Таким чином, вважає скаржник, судом порушені приписи ст. 530 Цивільного кодексу України.

Відповідач просить рішення скасувати, в позові відмовити.

Позивач доводи апеляційної скарги заперечує, вважає рішення законним, просить залишити його без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Позивач зазначив, що 12.12.2006р відповідач оплатив основний борг в розмірі 456801, 04 грн перерахувавши грошові кошти платіжним дорученням №73468.

В судовому засіданні 15.01.2007р оголошувалась перерва до 29.01.2007р.

Перевіривши рішення на предмет відповідності діючому законодавству, дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

12.01.2006р між сторонами укладено договір поставки №99 відповідно до умов якого постачальник (позивач) постачає покупцю (відповідачу) продукцію, яку останній повинен оплатити за ціною, яка зазначена в специфікації.

Згідно умов договору в редакції додаткових угод оплата продукції здійснюється  на протязі 10 банківських днів після пред’явлення рахунку.

За період з 12.01.2006р по 15.05.2006р позивач поставив відповідачу продукцію на загальну суму 1466988 грн 01 коп, яка була оплачена частково в розмір 1010186,97 грн, що підтверджується банківськими виписками (а.с.20-42).

В копіях банківських виписок в пункті призначення платежу  мається посилання на рахунки, що свідчить про те, що рахунки на сплату продукції відповідач отримував.

Згідно ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовується загальні  положення про купівлю –продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

На підставі ч.2 ст.662 Цивільного кодексу України продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи  (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосується товару та підлягають передачі разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Пунктом 2.6 договору  поставки встановлено, що передача постачальником покупцю таких документів, як рахунок –фактура, податкова накладна, сертифікат якості, товарно –транспортна та залізнична накладна здійснюється на протязі 5 днів з дати поставки.

Відповідач не довів, що рахунки фактури йому не пред’являлися для оплати, докази, що відповідач звертався до позивача з вимогою щодо передачі документів для оплати, як це передбачено ст. 666 Цивільного кодексу в матеріалах справи відсутні, відповідачем не надані.

Таким чином, колегія суддів вважає вимогу позивача щодо стягнення основного боргу в розмірі  456801 грн 04 коп цілком обґрунтованою. Крім того, повне погашення боргу 12.12.2006р свідчить про те, що основний борг в розмірі 456801 грн 04 коп відповідач визнає.

Згідно п.6.5 договору покупець при порушенні строків оплати виплачує постачальнику пеню в розмірі 0,3 % від неоплаченої суми за кожен день прострочи платежу але не більше подвійної банківської ставки НБУ.

За прострочку оплати продукції позивач нарахував пеню за період з 27.01.2006р по 04.07.2006р в загальній сумі 48883 грн 95 коп (з врахуванням збільшених позовних вимог –т.2 а.с.14)

Оскільки факт неналежного виконання зобов’язання з оплати поставленої продукції доведено, відповідач повинен оплатити неустойку.

Розмір пені наведений позивачем в розрахунку  (т.2 а.с.18) відповідає договору, фактичним обставинам справи, ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, відповідачем не спростований, а тому підлягає стягненню 48883 грн 95 коп.

Господарський суд скористався правом на зменшення розміру пені, наданим йому п.6 ст. 83 ГПК України зменшив розмір пені до 30 000 грн.

Приймаючи до уваги, що позивач з цього приводу заперечень не має, в цій частині рішення не оскаржує, розмір пені, яка підлягає стягненню становить 30 000грн.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання на вимогу кредитора зобов’язаний  оплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

3% річних розраховані позивачем за період з 27.01.2006 по 04.07.2006р в розмірі 8258,32 грн, що відповідає закону, договору та фактичним обставинам справи.

За викладених обставин доводи скаржника до уваги не приймаються.

Таким чином, рішення господарського суду Дніпропетровської області від 31.10.2006 року відповідає діючому законодавству, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 103 - 105 Господарського  процесуального  кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Дніпропетровської області  від  31 жовтня 2006р. у справі №6/438-06 залишити без змін.

Апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства “Нікопольський завод феросплавів”, м. Нікополь Дніпропетровської області  - без задоволення.

Головуючий суддя                                                                                 О.В.Джихур

Судді:                                                                                                       О.М.Виноградник

О.В.Голяшкін