Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2007 р.                                                           Справа № 35/413-06

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя , судді  ,

при секретарі Байбак О.І.

за участю представників сторін:

позивача - Борко А.С.

відповідача -  Гребенюк В.Н., Фальковська Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. № 12Х/3-7) на рішення господарського суду Харківської області від 20.11.06 р. по справі № 35/413-06

за позовом Зміївської міської ради, м. Зміїв

до Українського Державного проектного інституту "Укрміськбудпроект", м. Харків

про визнання правочину недійсним та примусове стягнення 23363,60 грн.

встановила:

У серпні 2006 р. позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою, в якій просив суд визнати правочин, вчинений Зміївською міською радою та відповідачем на підставі договору № 481/98 від 30.11.1998 р. на виконання проектно-вишукувальних робіт та на підставі додаткової угоди № 1 до договору № 481/98 недійсним, стягнути з відповідача на користь позивача 23363,60 грн., а також віднести на відповідача витрати по сплаті держмита та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішенням господарського суду Харківської області від 20.11.2006 р. по справі № 35/413-06 (суддя – Швед Е.Ю.) в задоволенні позовних вимог відмолено, з посиланням на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки  позивачем документально не підтверджено, що виконання та прийом-передача виконаних робіт здійснена відповідачем після збігу терміну дії відповідної ліцензії, яка дає останньому право на виконання робіт.

Позивач з рішенням господарського суду не погоджується, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги, оскільки воно незаконне, необґрунтоване, судом не в повному обсязі з’ясовані обставини, що мають значення для справи. Позивач вказує, що суд першої інстанції повинен був при оцінці  актів здачі-приймання виконаних робіт за договором прийняти до уваги те, що остаточний акт здачі-приймання виконаних робіт за договором разом із грошовою оцінкою земель м. Змієва був переданий у кінці грудня 2004 р. Відповідно, датою складання акту здачі-приймання виконаних робіт по 3-му етапу на загальну суму 7998 грн. суд першої інстанції повинен був вважати кінець грудня 2004 р., як це стверджували сторони по справі.

Відповідач з обставинами, викладеними в апеляційній скарзі не погоджується, вважає рішення суду обґрунтованим, законним, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Судова колегія, перевіривши матеріали справи, вислухавши представників сторін, встановила:

між сторонами був укладений договір № 481/98 від 30.11.1998 р. на виконання проектно-вишукувальних робіт, відповідно до умов якого відповідач за дорученням позивача зобов’язався виконати розрахунок грошової оцінки землі в м. Зміїв Харківської області, договірна вартість робіт відповідно до п. 2.1 договору складала 4942,00 грн. з урахуванням ПДВ. Позивач відповідно до п. 2.3 договору зобов’язався перерахувати відповідачеві аванс в розмірі 50% від вартості робіт, що складає 2471,00 грн. з урахуванням ПДВ. Оплата робіт здійснюється відповідно до п. 2.4 договору поетапно, відповідно до календарного плану з урахуванням отриманого авансу.

Додатковою угодою № 1 від 30.03.04 р. внесені зміни до вищенаведеного договору, зокрема  загальна вартість робіт склала 23363,60 грн., строк початку виконання робіт був визначений датою одержання авансу по другому та третьому етапу робіт, а строк закінчення робіт через 1,5 місяців після початку робіт кожного етапу.

На час укладання договору та додаткової угоди до договору  відповідач мав відповідні ліцензії на проведення робіт із землеустрою, земле оціночних робіт  строком дії  25.11.1994 р. - 25.11.1999 р. та  26.11.1999 р. –26.11.2004 р.

Відповідно до ст..215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною/сторонами/ вимог, які встановлені часинами першою - третьою, п’ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Як передбачено частинами 1,2 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до ст. 91 ЦК України юридична особа може здійснювати окремі види діяльності, перелік яких встановлений законом, після одержання нею спеціального дозволу (ліцензії). У відповідності до п. 58 ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності»ліцензуванню підлягають проведення робіт із землеустрою, земле оціночних робіт та земельних торгів.

Як свідчать матеріали справи, на час укладання договору та виконання зобов’язань за договором відповідач на виконання цього виду робіт мав ліцензію серії ХВ № 03368, строк дії якої 25.11.94 р. –25.11.99 р., наступна ліцензія на цей вид робіт –УК № 02241 строк дії якої  26.11.99 р. –26.11.04 р.

Позивач не надав жодного доказу підтверджуючого, що договір № 481/98 від 30.11.1998 р. та додаткова угода від 30.03.2004 р. суперечать актам цивільного законодавства або укладені особами, яки не мали необхідного обсягу цивільної дієздатності.

Суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні позовних вимог, з посиланням на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки згідно з Постановами ВРУ від 19.09.96 р. № 379, КМУ від 23.03.95 р. №213 , наказу ДКУ у справах містобудування та архітектури №1/45-44 від 21.02.96р. на наказу ДКУ по Земельним ресурсам №10 від 31.01.97 р. відповідач був залучений до виконання робіт  по грошовій оцінці земель населених пунктів та мав відповідні ліцензії.

Посилання позивача на те, що на момент виконання своїх зобов’язань за договором щодо передачі виконаних робіт (грошової оцінки земель м. Зміїв Харківської області у 2004 році) відповідач не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності, а саме не мав чинної на цей період часу ліцензії на право виконання земле оціночних робіт, тому на підставі абзацу 2 ч. 1 ст. 216 ЦК України в разі недійсності правочину, кожна із сторін зобов’язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину необґрунтоване та спростовується матеріалами справи.

Суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що на актах передачі - прийомки проектної - вишукувальної продукції по додатковій угоді № 1 від 30.03.2004 р. та договору № 481/ 98 від 30.11.98 р. та на розрахунках грошової оцінки землі в м. Зміїв Харківської області по другому етапу на загальну суму 3999,6 грн., по третьому етапу на загальну суму 7998 грн. відсутні дати їх підписання та належного оформлення, а також відсутня дата передачі проектно –вишукувальних робіт, тобто позивач  документально не підтвердив, що виконання та прийом - передача  виконаних робіт здійснена відповідачем після збігу терміну дії відповідної ліцензії.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, що позивачем не виконано, не доведено

Таким чином, висновки, викладені в рішенні господарського суду відповідають чинному законодавству та фактичним обставинам справи, а мотиви позивача  не можуть бути підставою для його скасування, керуючись ст.ст. 91, 203, 215 ЦК України, ст.ст. 101-105 ГПК України

постановила:

Рішення господарського суду Харківської області від 20.11.2006 р. по справі № 35/413-06 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Головуючий суддя

Судді