СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

11 квітня 2007 року

Справа № 2-27/17666-2006А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Фенько Т.П.,

суддів                                                                      Волкова К.В.,

Дугаренко О.В.,

секретар судового засідання                                        Алєєва А.М.

за участю представників сторін:

позивача: Целіщева Г.О.,дов.№8 від 11.04.2007

Резникова В.В.,дов.№9 від 11.04.2007

відповідача: Лукпанова К.В.,дов.№3 від 09.01.2007

Забудько Г.М., дов.№22 від 10.04.2007

розглянувши апеляційну скаргу Джанкойської об'єднаної державної податкової інспекції в Автономній Республіці Крим на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Воронцова Н.В.) від 19.12.2006 по справі № 2-27/17666-2006А

за позовом           Джанкойського виробничого підприємства водопровідно-каналізаційного господарства (вул. Совєтська, 15-а, місто Джанкой,96100)

до           Джанкойської об'єднаної державної податкової інспекції в Автономній Республіці Крим (вул. Дзержинського, 30, місто Джанкой,96100)

про скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського суду Автономної Республіки Крим із позовною заявою про визнання нечинними податкових повідомлень -рішень №/0/1562/15-3 від 10.07.2006, №/0/1561/15-3 10.07.2006, №/0/1560/15-3 від 10.07.2006.

Позивач свої вимоги мотивує тим, що аналіз особових рахунків по розрахункам штрафних санкцій, а також аналіз платіжних доручень вказує на те, що в багатьох випадках відповідач, ігноруючи призначення платежу, вказане в платіжних дорученнях, спрямовував суми збору за забруднення навколишнього природного середовища не в рахунок погашення поточних платежів, а в рахунок погашення податкового боргу, що виник раніше.

Позивач вважає, що цими діями відповідач, по-перше, штучно збільшив суму штрафних санкцій, оскільки вони, у відповідності до пп. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами" від 21.12.2000 року № 2181 нараховуються на погашену суму податкового боргу, а, по-друге штучно створив нову податкову заборгованість, на яку при її погашенні також будуть нараховані штрафні санкції.

Позивач також вважає, що відповідачем порушені статті 8, 19, 22, 41 Конституції України, ст. 4 Закону України „Про власність", ст. 47 ГК України, якими закріплено право власника вільно володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю.

Позивач уточнив позовні вимоги та просив суд скасувати податкові повідомлення - рішення №/0/1562/15-3 від 10.07.2006, №/0/1561/15-3 від 10.07.2006, №/0/1560/15-3 від 10.07.2006, не міняючи підстав позову.

Постановою господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Воронцова Н.В.) від 19.12.2006 року у справі № 2-27/17666-2006А позов Джанкойського виробничого підприємства водопровідно-каналізаційного господарства до Джанкойської об'єднаної державної податкової інспекції в Автономній Республіці Крим про скасування податкових повідомлень - рішень задоволено. Суд скасував податкові  повідомлення - рішення Джанкойської ОДПІ №/0/1562/15-3 від 10.07.2006, №/0/1561/15-3 від 10.07.2006, №/0/1560/15-3 від 10.07.2006.

Судом стягнуто з  Державного   бюджету  України   на   користь Джанкойського виробничого підприємства водопроводно - каналізаційного господарства - 3, 40 гривень держмита.

Не погодившись з постановою суду, Джанкойська об'єднана державна податкова інспекція в Автономній Республіці Крим звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить постанову господарського суду першої інстанції скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що погашення суми податкового боргу проходило згідно до календарної черговості в особовому рахунку позивача, а факт несвоєчасної сплати податків встановлюється по даним, які надходять до податкового органу в електронному вигляді з установ банків.

Розглянувши справу у порядку, передбаченому статтею 195 Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія встановила наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, Джанкойською об'єднаною податковою інспекцією було проведено невиїздну документальну перевірку з питання оплати Джанкойським ВП ВКГ збору за забруднення навколишнього природного середовища за період з 21.11.2004 року по 21.03.2006 року.

За результатами перевірки було складено акт № 1405/15-3/03348100 від 06.07.2006. В ході проведення перевірки було встановлено порушення з боку позивача вимог пп. 5.3.1 ст. 5 Закону України № 2181, а саме затримка на 29, 67, 312 календарних днів граничного терміну сплати узгодженої суми податкового зобов'язання по збору за забруднення навколишнього природного середовища за перевіряємий період. Відповідальність за вказане порушення передбачена пп. 17.1.7 ст. 17 Закону № 2181.

На підставі акту перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення -рішення № /0/1561/15-3 від 10.07.2006 у сумі 713,62 грн., № /0/1562/15-3 у сумі 66,57 грн. та № /01560/15-3 у сумі 5580,74 грн., всього на суму 6360,93 грн.

Спеціальним законом з питань оподаткування, який встановлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів) є Закон України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами". Стаття 1 Закону України визначає, що податковим боргом (недоїмкою) є податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання.

Порядок подання податкових декларацій та визначення суми податкових зобов'язань визначений у ст. 4 вказаного Закону України, п.п. 4.1.4 якої визначає, що податкові декларації подаються за базовий податковий період що дорівнює календарному місяцю - протягом 20 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. Підпункт 4.1.5. пункту 4 статті 4 Закону України передбачає, що якщо останній день строку подання податкової декларації припадає на вихідний або святковий день, то останнім днем строку вважається наступний за вихідним або святковим операційний (банківський) день.

У пункті 5.3.1 статті 5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" визначено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1. статті 4 Закону, для подання декларації платника податків.

У разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов'язаний сплатити штраф, зокрема, при затримці, що є більшою 90 календарних днів, наступних за останнім днем, граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі 50% погашеної суми податкового боргу (п.п. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами").

Судова колегія згідна із висновком суду першої інстанції про те, що відповідач, ігноруючи призначення платежу, вказане в платіжних дорученнях, зараховував суми збору за забруднення навколишнього природного середовища не в рахунок погашення поточних платежів, а в рахунок погашення податкового боргу, що виник раніше.

Судова колегія, згідно з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач, збільшив суму штрафних санкцій, так як вони, у відповідності до п.п.17.1.7 п.17.1 статті 17 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" №2181, нараховуються на погашену суму податкового боргу, і штучно створив нову податкову заборгованість, на яку при ії погашенні будуть також нараховані штрафні санкції.

З акту перевірки вбачається, що позивачем несвоечасно були сплачені наступні суми узгоджених податкових зобов’язань зі збору за забруднення навколишнього природного середовища(а.с.18).

Проте матеріалами справи підтверджено, що позивач своєчасно сплачував поточні суми податкового зобов’язання зі збору за забруднення навколишнього природного середовища самостійно узгоджених позивачем у податкових розрахунках і платіжних дорученнях які визначені у податкових повідомленнях – рішеннях №/0/1562/15-3 від 10.07.2006, №/0/1561/15-3 від 10.07.2006, №/0/1560/15-3 від 10.07.2006, але відповідач, керуючись п.п.7.7 статті 7 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" №2181, не звертаючи уваги на призначення платежів в платежніх дорученнях, зараховував платежі на погашення не поточних податкових зобов’язань, а на погашення податкового боргу, що виник раніше.

Відповідач в апеляційній скарзі посилається на пункт 7.7 статті 7 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань перед бюджетами та державними цільовими фондами”, відповідно до якого податковий  борг  погашається попередньо погашенню податкових зобов'язань,  які  не  є податковим боргом,  у порядку календарної черговості його виникнення,  а в разі одночасного його  виникнення за різними податками, зборами (обов'язковими платежами) - у рівних пропорціях. У зв’язку з зазначеним податкова інспекція вважає правомірним зарахування коштів, сплачених за поточними податковими зобов’язаннями, на погашення податкового боргу, що виник раніше.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 13 Закону України „Про державну податкову службу України” посадові особи органів державної податкової служби зобов'язані дотримувати Конституції і законів України, інших нормативних актів, прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій, забезпечувати виконання покладених на органи державної податкової служби функцій та повною мірою використовувати надані їм права.

З аналізу норм Закону України „Про державну податкову службу в Україні” вбачається, що діючим законодавством не передбачено право податкового органу самостійно без згоди платника податків  або відповідного рішення суду визначати призначення платежу.

Відповідно до Інструкції про порядок ведення органами державної податкової служби оперативного обліку податків і зборів (обов'язкових платежів), що надходять до бюджетів та до державних цільових фондів, затвердженої наказом Державної податкової адміністрації №37 від 12.05.1994 року, облік, контроль і складання звітності щодо платежів, що надходять  до бюджету, проводяться органами державної податкової служби з використанням автоматизованої інформаційної системи.

Пунктом 5.3 зазначеної Інструкції встановлено, що при обробці розрахункових документів про сплату платежів до бюджету в автоматичному режимі з використанням даних електронного реєстру розрахункових документів, відповідальною особою, яка проводить їх обробку, перевіряються дані заповнення реквізиту „призначення платежу" на відповідність необхідним вимогам та на його паперовій копії проставляється дата та підпис відповідальної особи.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку про те, що відповідачем безпідставно не враховувалось призначення платежів, визначене позивачем у платіжних документах, та неправомірно перераховувались кошті, сплачені позивачем, на погашення податкової заборгованості, яка виникла раніше. Більш того нормами Закону України „Про порядок погашення зобов’язань перед бюджетами та державними цільовими фондами” передбачені повноваження органів державної податкової служби щодо застосування засобів примусового погашення податкового боргу.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача,   якщо   він   заперечує  проти адміністративного позову.

Таким чином, судова колегія вважає недоведеним факт несвоєчасності сплати позивачем сум узгодженого податкового зобов’язання, тому безпідставним є застосування до Джанкойського виробничого підприємства водопровідно-каналізаційного господарства штрафних санкцій на підставі підпункту 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

За наведених обставин постанова господарського суду Автономної Республіки Крим від 19.12.2006 у справі № 2-27/17666-2006А прийнята при повному з’ясуванні обставин справи, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись статтями  24, 195, 198, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Джанкойської об'єднаної державної податкової інспекції в Автономній Республіці Крим залишити без задоволення.

Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 19.12.2006 у справі № 2-27/17666-2006А залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено до Вищого Адміністративного суду України  протягом одного місяця з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя                                        Т.П. Фенько

Судді                                                                      К.В. Волков

О.В. Дугаренко