ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" травня 2007 р.                                                 Справа №  11/552/06

м. Миколаїв

За позовом:  Відкритого акціонерного товариства “Миколаївська теплоелектроцентраль”

(54002, м.Миколаїв, вул.Каботажний узвіз, 18)

до 1 відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю “Зоря-Сервіс”

(54001, м.Миколаїв, вул.В. Морська, 89)

до 2 відповідача: Державне підприємство “Науково-виробничий комплекс газотурбобудування “Зоря” - “Машпроект”  (54000, м.Миколаїв, пр.Жовтневий, 42-а)

Суддя Василяка К.Л.

ПРЕДСТАВНИКИ:

від позивача: Андрєєва К.М. –дов. №09/72 від 12.01.2007р.

від 1 відповідача: Склярів М.М. –дов. №1 від 27.11.2005р.

від 2 відповідача:

СУТЬ СПОРУ:  визнання недійсними договорів

1-й відповідач у відзиві на позов вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, просить позов залишити без задоволення,  посилаючись на те, що при здійсненні поставок товариство діяло в межах своїх повноважень відповідно до положень ст.395              ЦК УРСР, ТЕЦ не є належним відповідачем по справі, оскільки умови договорів не зачіпають інтересів позивача, останнім пропущені строки позовної давності для захисту прав.

Такі ж заперечення проти позову висловлені і Державним підприємством “Науково-виробничий комплекс газотурбобудування “Зоря” - “Машпроект”.

Заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи,  суд –

в с т а н о в и в:

Позивач просить визнати недійсними договори комісії: №003-98 від 20.04.1998р. (на поставку та реалізацію природного газу населенню, комунально-побутовим споживачам та бюджетним організаціям); №004-98 від 20.041998р. (на поставку та реалізацію природного газу промисловим підприємствам), договір комісії №001-99 від 17.02.1999р. (на поставку та реалізацію природного газу для бюджетних організацій та комунально-побутових підприємств),  та договори укладені між ЗАТ „Н. Ітера” та ДП „Миколаївська теплоелектроцентраль” на поставку природного газу: №П/98-7 від 12.01.1998р.;  №К/98-7 від 12.01.1998р.; №К/99-7 від 15.01.1999р. для теплогенеруючих споживачів; №К-00-7 від 29.02.2000р. для комунально-побутових споживачів посилаючись при цьому на наступне.

Спірні договори комісії суперечать вимогам чинного законодавства, оскільки вони укладені з порушенням порядку та вимог до діяльності з постачання природного газу з питань газозабезпечення, що діяло на момент їх укладання.

Так, пунктом 3 Порядку забезпечення природним газом народного господарства і населення у 1998 році, затверджених Постановою КМУ № 1027 від 19.09.1997р. (надалі Порядок) (в редакції Постанови №629 від 08.05.1998р. “Про забезпечення населення, комунально-побутових споживачів і бюджетних організацій Миколаївської області природним газом у 1998 році”), передбачено, що закупівля природного газу в акціонерного товариства „Укргазпром” і реалізація його населенню, комунально-побутовим споживачам і бюджетним організаціям Миколаївської області здійснюється ВО „Зоря”.

У відповідності до п.п.4-6 Порядку на 1998 рік, постачання природного газу суб’єктам господарської  діяльності здійснюють оптові постачальники природного газу, що є юридичними особами всіх форм власності, які зареєстровані на територій України і є власниками або консигнаторами природного газу.

Згідно п.3 Умов на 1998 рік, право на торгівлю природним газом на ринку України надано оптовим постачальникам –юридичним особам всіх форм власності, які зареєстровані на території України і є власниками або консигнаторами природного газу, та з якими Держнафтогазпром уклав угоду на право постачання та реалізації природного газу на ринку України.

Договорами комісії №003-98 від 20.04.1998р., №004-98 від 20.04.1998р. зазначено, що ВО „Зоря”- „Машпроект” діє на підставі договору з АТ „Укргазпром”, а ЗАТ „Н.Ітера” діє на підставі договору про сумісну діяльність, тобто у останнього відсутня угода на право постачання та реалізації природного газу на ринку України, він не є власником або консигнатором природного газу.

Таким чином, умови названих договорів щодо обов’язку ЗАТ «Н.Ітера»укласти договори від свого імені на постачання газу споживачам та від свого імені пред’являти позови у випадку неналежного виконання зобов’язань споживачами газу є такими, що суперечать вимогам названих вище нормативних документів.

Що стосується договору комісії №001-99 від 17.02.1999р., укладеного між відповідачами, то на думку заявника він суперечить пунктам 3-5 Порядку забезпечення природним газом народного господарства і населення у 1999 році, затвердженого постановою КМУ № 1978 від 15.12.1998р., якими передбачено, що потреба в природному газі населення, бюджетних установ і організацій, а також підприємств комунальної теплоенергетики та котелень промислових підприємств, які відпускають теплову енергію зазначеним споживачам, задовольняються за рахунок ресурсів НАК „Нафтобаз України”. Усі інші суб’єкти господарської діяльності задовольняють свої потреби в природному газі виключно шляхом його закупівлі за прямими договорами з постачальниками природного газу, в тому числі укладених на біржах, а також через аукціони.

Постачальниками природного газу можуть бути юридичні особи всіх форм власності, які отримали ліцензію НКРЕ на право здійснення відповідних видів підприємницької діяльності, які зобов’язані дотримуватись встановленого на 1999 рік порядку забезпечення природним газом народного господарства і населення України та виконувати ці умови.

Відповідач –2 у відповідності до п.п. 7.2.2., 7.2.8. договору комісії, згідно з якими відповідач –1 укладає зі споживачами договори та стягує у судовому порядку заборгованість від свого імені, передав право виступати постачальником природного газу.

Поставки природного газу у 2000 році було врегульовано  постановою КМУ №753 від 29.04.1999р. „Про порядок видачі ліцензій Національною комісією регулювання електроенергетики та здійснення окремих видів підприємницької діяльності”; Порядком забезпечення галузей національної економіки і населення природним газом у 2000 році, затвердженого постановою КМУ  №  2184 від 28.11.1999р.;  Умовами та правилами здійснення підприємницької діяльності з постачання природного газу за нерегульованим тарифом, затверджених постановою НКРЕ № 1042 від 12.08.1999р.; Умовами та правилами здійснення підприємницької діяльності з постачання природного газу за регульованим тарифом, затверджених постановою НКРЕ № 1043 від 12.08.1999р.

Пунктом 4 Порядку на 2000 рік  передбачено, що постачальниками природного газу можуть бути суб’єкти підприємницької діяльності, що отримали ліцензію НКРЕ на право постачання природного газу.

В той же час, у відповідності до п.12 Порядку на 2000 рік, дію постанови КМУ № 629 від 08.05.1998 р. відносно здійснення закупівлі та продажу природного газу і його реалізації ВО «Зоря»продовжено на 2000 рік.

Отже, укладені договори поставки між відповідачем –1, в тому числі і з позивачем за №П/98-7 від 12.01.1998р., №К/98-7 від 12.01.1998р., №К/99-7 від 15.01.1999р. для теплогенеруючих споживачів, №К-00-7 від 29.02.2000р. здійснено в порушення постанови КМУ від 08.05.1998р. №629, оскільки право на закупівлю природного газу і його реалізацію споживачам Миколаївської області повинно було здійснюватись лише відповідачем –2.

Таким чином, всі перелічені вище договори є такими, що суперечать вимогам чинного на момент їх укладання законодавству.  Спірні договори також суперечать вимогам ст. 245 ЦК УРСР, оскільки ДП „Зоря” –Машпроект” не мало права виступати постачальником природного газу.

Відповідно до ст.5 Указу Президента України від 10.06.1997р. № 503/97 „Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності” постанови, розпорядження та інші нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, які не визначають права та обов’язки громадян набувають чинності з дня їх прийняття, якщо більш пізній строк не передбачений самими актами.

Отже, з моменту оприлюднення ці нормативні акти є загальновідомими.

Враховуючи викладене у суду відсутні правові підстави вважати, що позивачу лише 12.10.2006р. стало відомо про підстави укладання спірних договорів тільки після перевірки проведеної УМВС України Миколаївській області оскільки, як вказано в договорі № К/99 –7 від 15.01.1999р., № К/98 –7 від 12.01.1998р., № П/98 –7 від 12.01.1998р. ЗАТ „Н. Ітера” діє як постачальник на підставі  договорів комісії, і які він мав можливість отримати та дати їм правову оцінку.

Згідно положень ст. 48 ЦК УРСР недійсною є угода, що не відповідає приписам закону.

Однак, положення Цивільного кодексу УРСР щодо укладання та виконання договорів купівлі-продажу, комісії змін не потерпіли.

Обмежень щодо укладання договорів цивільно-правового характеру, в тому числі  і стосовно реалізації природного газу, в ЦК УРСР внесено не було.

Положеннями  ст.395 ЦК УРСР встановлено, що за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов’язується за дорученням іншої сторонни (комітента) за винагороду зщдійснити одну або декілька угод від свого імені за рахунок комітента.

Як було передбачено ст.396 названого кодексу договір комісії повинен бути укладений в письмовій формі.

Ці умови були дотримані відповідачами під час укладання спірних угод.

Відповідно до п.7 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до позовів про визнання запере чуваного правочину недійсним і про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, право на пред’явлення якого виникло до 1 січня 2004 року, застосовується позовна давність, встановлена для відповідних позовів законодавством, що діяло раніше.

Загальний строк позовної давності, відповідно до ст. 71 ЦК УРСР та ст.257 ЦК України встановлено законодавством у три роки.

Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права.

Таким чином, позивачем пропущені строки позовної давності які були передбачені ст.71 ЦК УРСР.

Згідно приписів ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення.

Така заява була подана до суду відповідачами.

Пропущення строку позовної давності є підставою для відмови в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 44,49, 82-85 ГПК України, суд –

В И Р І Ш И В:

В  позові відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

У разі подання  апеляційної скарги, або внесення апеляційного подання рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією.

Суддя

15.05.2007р.