ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

21.06.07р.

Справа № А10/187-07

За позовом  Державного вищого навчального закладу "Дніпропетровський політехнічний коледж" , м. Дніпропетровськ

до  Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхуванняз тимчасової втрати працездатності , м. Дніпропетровськ

про визнання не відповідним рішення

Суддя  Кощеєв І.М.

Представники сторін:

Від позивача: Карабонцева Н.Ю. (дор. № 246 від 07.06.07р.)-представник

Мороз  Н.М.( дов.№ 226 від 29.05.07р.)- представник

Від відповідача: Паплик С.А. (дов.№07-08/3156 від 05.06.07р.)

СУТЬ СПОРУ:

Позивач  звернувся  до  господарського  суду  Дніпропетровської  області  з адміністративним позовом до Відповідача про визнання Рішення № 64/04 від 22.02.2007 р. Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності Дніпропетровського обласного відділення не відповідним до законодавства.

Підстави з якими Позивач пов’язує свої позовні вимоги : Законом України „Про освіту” від 23.12.1991 р. №1060 , держава забезпечує педагогічним і науково-педагогічним працівникам ряд гарантій , в тому числі виплату надбавки  за вислугу років та допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки , але у зв’язку з не фінансуванням з бюджету у 1997-2002 роках утворилась заборгованість держави перед зазначеною категорією працівників , яка була визнана Законом України „Про реструктуризацію  заборгованості” виплат , передбачених ст..57 Закону України „Про освіту” педагогічним , науково-педагогічним та іншим категоріям працівників навчальних закладів „ кредиторською заборгованістю Державного бюджету України.

Відповідне роз’яснення з цього питання було надано учбовим закладам спільним листом  Міністерства освіти і науки України та Міністерства фінансів України від 01.12.2005 року №1/9 , воно полягає в тому , що виплати , визнані  Законом України „Про реструктуризацію  заборгованості” як кредиторська заборгованість Державного бюджету не повинні включатися  до фактичних витрат на оплату праці найманих працівників , оскільки вони плануються і здійснюються за кодом економічної кваліфікації 1343 „Інші трансферти населенню” , а не за 1111 „Заробітна плата”.

Відповідач проти задоволення позовних вимог Позивача заперечує та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні 21.06.2007 р. було оголошено вступну та резолютивну частини судової постанови.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін,  господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

За результатами цільової перевірки ДВНЗ „Дніпропетровський політехнічний коледж” Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності  Дніпропетровського обласного  відділення Ленінської районної виконавчої дирекції було винесено Рішення про застосування та зарахування до бюджету ФСС з ТВП, відображення у звіті (Ф-4-ФССзТВП) сум фінансових санкцій, неправомірних витрат, донарахованих сум внесків та пені за порушення законодавства про загально обов’язкове державне соціальне страхування від 22.02.2007 року № 64/04.

Відповідно до ст. 20 ГК України Держава   забезпечує  захист  прав  і  законних  інтересів  суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та  споживач  має  право  на захист своїх прав і законних інтересів.  Права та законні інтереси

зазначених суб'єктів захищаються шляхом : визнання  повністю  або  частково  недійсними  актів  органів державної  влади та органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб що передбачені Конституцією та законами України.

Рішення, яке оспорюється Позивачем - це юридична форма рішення Відповідача,  тобто офіційний письмовий документ,  який породжує певні правові наслідки,  спрямовані на регулювання тих  чи  інших суспільних  відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Підставами для визнання акта недійсним  є  невідповідність його  вимогам  чинного  законодавства  та/або  визначеній  законом компетенції  органу,  який  видав  цей  акт.

Згідно з п. 3 ст. 2 КАС України, у  справах  щодо  оскарження рішень,  дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:  1) на   підставі,  у  межах  повноважень  та  у  спосіб,  що передбачені Конституцією та законами України; 2) з  використанням  повноваження  з   метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано,  тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з  урахуванням  права  особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Обов’язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв’язку з  прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації –позивача у справі.

Компетенції адміністративних судів, згідно ст. 17 КАС України поширюється на спори юридичних осіб із суб”єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень                   ( нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії ).

Відповідно до п. 6 Розділу VІІ Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України - до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року , вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Повноваження суду при вирішенні справи регламентуються ст. 162 КАС України. Так, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про:

1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення;

2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії;

3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій;

4) стягнення з відповідача коштів;

5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян;

6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян;

7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України;

8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Позивач просить суд визнати рішення не відповідним до законодавства.

Визнання судом при вирішенні справи по суті - акту не відповідним до законодавства, не передбачено  ст. 162 КАС України.

Прийняття судом постанови, яку просить Позивач –не може гарантувати дотримання і захист прав, свобод, інтересів Державного вищого навчального закладу "Дніпропетровський політехнічний коледж" у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги.

Позивачем не доведені обставини, на яких ґрунтуються його вимога.

Враховуючи наведене та приймаючи до уваги те, що Позивачем вибраний не той спосіб захисту, господарський суд вважає, що заявлені Позивачем позовні вимоги  задоволенню не підлягають.

Згідно вищезазначеного, керуючись ст. ст.  71, 72, 87, 94, 98, 158, 159, 160, 161, 162, 163 КАС України, господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні  адміністративного  позову  Позивача – відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя

І.М. Кощеєв

Дата підписання постанови, оформленої у відповідності до ст.163 КАС України –22.06.2007 р.