ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
Господарський суд Чернігівської області
________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

"09" січня 2007 р.                                                                                          Справа № 16/339/11

„12” год. „40” хв.

Господарський суд Чернігівської області у складі:

головуючого -  судді Фесюри М.В.,

при секретарі  - Козацькому А.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Крамаренко В.А.,                                                                                                              від відповідача - 1 –не з’явився,

від відповідача –2: Панькович О.Ф., Міхно Л.І.

розглянувши в м. Чернігові у відкритому судовому засіданні справу

за ПОЗОВОМ:                          Державної податкової інспекції в Ічнянському районі

(Чернігівська обл. м. Ічня вул. Леніна,23)

До ВІДПОВІДАЧА - 1:           Приватного підприємства „Оптпродукти –Луганськ”

(м. Луганськ Артемівський р-н кв.Зарічний,9/101)

До ВІДПОВІДАЧА –2:           Відкритого акціонерного товариства „Парафіївський цукровий завод”

(Чернігівська обл. Ічнянський р-н смт. Парафіївка вул. Шевченка,123)

Про визнання угоди недійсною.

Заявлено позов про визнання недійсним з підстав , передбачених п.1 ст.207 ГК України, укладеного відповідачами договору купівлі –продажу обладнання для виготовлення цегли № 34 від 10.01.2005р. Також позивачем заявлені вимоги щодо застосування наслідків , передбачених п.1 ст.208 ГК України.

Позивач обґрунтовує вимоги наявністю судового рішення, яким визнано недійсним запис про державну реєстрацію приватного підприємства „Оптпродукти – Луганськ” та припинено юридичну особу. Позивач стверджує , що виконуючи спірний договір дане підприємство мало на меті приховати від оподаткування дохід, отриманий від даної операції, та не сплачувати податку, що свідчить про наявність умислу діяти всупереч інтересам держави та суспільства.

Відповідач –1 заперечень не надав, представника в судові засідання не направив, судові повістки повернені відділенням зв”язку з відмітками про відсутність підприємства за зазначеною адресою.

Відповідно до ч.8 ст.35 КАС України вважається, що повістку вручено юридичній особі, якщо вона доставлена за адресою, внесеною до відповідного державного реєстру, або за адресою, яка зазначена її представником, і це підтверджується підписом відповідної службової особи.

Доставлення повісток відповідачу –1 та неможливість їх отримання представником підприємства за реєстраційною адресою підтверджується підписами відповідних службових осіб відділення поштового зв”язку, отже такі повістки вважаються врученими юридичній особі.

Відповідач –2 проти позову заперечив, посилаючись на наступне:

-          наявність умислу сторін при укладенні договору не може підтверджуватись рішенням суду про визнання статутних документів недійсними та скасування державної реєстрації, сам факт скасування реєстрації підприємства не тягне за собою недійсність  всіх договорів , укладених з моменту реєстрації до виключення підприємства з державного реєстру; ст.18 Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців” вказує , якщо до Єдиного державного реєстру внесено недостовірні відомості, то третя особа може на них посилатись у спорах як на достовірні;

-          обладнання , яке є предметом договору, не виключене із цивільного обігу і продаж його не вимагає спеціального дозволу;

-          протиправний умисел юридичної особи можливо встановити лише шляхом встановлення умислу фізичної особи, яка діяла від імені підприємства;

-          сторони договору не могли мати умислу на ухилення від сплати податків , оскільки проведена господарська операція носить характер бартерної, за якою у обох сторін одночасно виникають і податкові зобов’язання і податковий кредит на ту ж саму суму.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши надані докази, суд

ВСТАНОВИВ

Відповідача –1 - Приватне підприємство „Оптпродукти –Луганськ” зареєстровано як юридичну особу 31.08.2004р., взято на податковий облік ДПІ у Артемівському районі 01.10.2004р., зареєстровано платником податку на додану вартість 14.10.2004р., що підтверджується статутом, довідкою про включення до ЄДРПО України, свідоцтвом про державну реєстрацію та свідоцтвом про реєстрацію платника податку на додану вартість.

Відповідача –2 –Відкрите акціонерне товариство „Парафіївський цукровий завод” зареєстровано як юридичну особу 30.04.1996р. , зареєстровано платником ПДВ 10.07.1997р., що підтверджується довідкою про включення до ЄДРПО України, статутом та свідоцтвом про реєстрацію платника податку на додану вартість.

10.01.2005р. Відповідачі уклали спірний договір купівлі –продажу № 34, за яким Відповідач -1 (Продавець) продає обладнання для виготовлення цегли загальною вартістю 252800 грн., в т.ч. ПДВ –42133,33 грн., а Відповідач –2 (Покупець) зобов’язується провести попередню оплату грошовими коштами на розрахунковий рахунок Продавця до 10.01.2006р.

16.02.2005р. згідно накладної № 147 та податкової накладної № 289 Продавець передав Покупцю обладнання вартістю 252800 грн.

Покупець повністю розрахувався з Продавцем шляхом відвантаження останньому цукру 26.09.2005р. - згідно видаткової накладної № 5104 та податкової накладної за тим же номером на суму 60000 грн. , в т.ч. ПДВ 10000 грн., 27.09.2005р. –згідно видаткової накладної № 5115 та податкової накладної за тим же номером на суму 150000 грн., в т.ч. ПДВ 25000 грн., 11.10.2005р. згідно видаткової накладної № 5473 та податкової накладної за тим же номером на суму 42800 грн., в т.ч. ПДВ 7133,33 грн.

29.11.2005р. господарський суд Луганської області прийняв постанову у справі № 8/577ад за позовом ДПІ у Артемівському районі м. Луганська до Приватного підприємства „Оптпродукти –Луганськ”, третя особа –Управління державної реєстрації та міського реєстру Луганської міської ради, якою позов задовольнив, постановивши визнати недійсним запис про державну реєстрацію суб’єкта підприємницької діяльності приватного підприємства „Оптпродукти –Луганськ” та припинити це підприємство як юридичну особу.

Відповідно до листа господарського суду Луганської області № 01-06 від 18.12.2006р. постанова не оскаржувалась та набрала законної сили 16.12.2005р.

Відповідно до наданої Позивачем довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців Серії АА № 218173 станом на 22.08.2006р. до ЄДР внесено запис № 1000484 від 29.12.2005р. про судове рішення щодо припинення юридичної особи, що не пов’язане з банкрутством, відомості про виключення з ЄДР відсутні.

На підставі судового рішення та відповідно до акту № 392 від 22.12.2005р. ДПІ у Артемівському районі м. Луганська анулювала свідоцтво про реєстрацію приватного підприємства „Оптпродукти –Луганськ” платником податку на додану вартість з моменту видачі такого свідоцтва.

Позивач, обґрунтовуючи позов, вважає що Відповідач –1, виконуючи спірний договір, мав на меті ухилитись від сплати податків, тобто діяв з метою, яка суперечить інтересам держави та суспільства. Наявність такого умислу підприємства , на думку Позивача, підтверджується вищенаведеним судовим рішенням.

Проте з таким висновком погодитись не можна з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.207 ГК України господарське зобов’язання, що не відповідає вимогам закону або вчинене з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, може бути на вимогу однієї із сторін або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

До набрання чинності ГК України аналогічна за змістом стаття 49 містилась у ЦК УРСР.

Відповідно до роз’яснень , наданих Пленумом Верховного Суду України в п.6 постанови № 3 від 28.04.1978р. „Про судову практику в справах про визнання угод недійсними”, при  розгляді  справ  про  визнання  угоди  недійсною  на підставі ст.49 Цивільного кодексу України судам слід мати на увазі,  що  дія  цієї  норми  поширюється  на  угоди,  які укладені  з  метою,  завідомо  суперечною  інтересам держави і суспільства, тобто порушують основні принципи існуючого суспільного ладу. До них, зокрема, належать угоди,  спрямовані  на приховування фізичними  та юридичними особами від оподаткування доходів.

Обґрунтовуючи позов, позивач посилався на протиправність умислу лише у ПП „Оптпродукти –Луганськ”. Однак наявність умислу не може бути підтверджена лише рішенням господарського суду про визнання недійсним запису про державну реєстрацію підприємства та припинення юридичної особи, оскільки предметом дослідження у такій справі є дотримання порядку державної реєстрації підприємства та усна угода щодо заснування підприємства, яка була укладена засновником Кривчун Л.В. з невідомою особою. Наявність протиправного умислу при укладенні спірного договору предметом такого дослідження не була.

Крім того, юридичним наслідком припинення юридичної особи в даному випадку мало бути здійснення ліквідаційної процедури, під час якої вирішуються питання про задоволення вимог кредиторів, зокрема держави. Сам факт визнання недійсним запису про державну реєстрацію підприємства не спричиняє недійсності всіх угод, укладених з моменту його державної реєстрації і до моменту виключення з державного реєстру.

Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців” якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Позивач не надав доказів того, що Відповідач –2, укладаючи спірний договір, знав або міг знати про недостовірність відомостей , внесених до реєстру відносно Відповідача –1.

Досліджуючи обставини, які стосуються укладення та виконання спірного договору, суд приходить до висновку про недоведеність в діях Відповідача –1 завідомої мети ухилитись від сплати податків, виходячи з наступного.

Відповідач –1 попередньої оплати грошовими коштами, як це передбачено п.1.2 спірного договору, не отримував, отже твердження, що він отримував від Відповідача –2 до поставки обладнання ПДВ, який був у складі ціни обладнання, є невірним.

Господарські зобов’язання за спірним договором виконані сторонами у повному обсязі шляхом обміну товарами і для цілей оподаткування така господарська операція є бартерною (товарообмінною).

Відповідно до п.1.19 ст.1 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” бартер (товарний обмін) -  господарська  операція,  яка передбачає  проведення  розрахунків за товари (роботи,  послуги) у будь-якій формі,  іншій,  ніж  грошова,  включаючи  будь-які  види заліку та погашення взаємної заборгованості,  в результаті яких не передбачається зарахування коштів на рахунки продавця для компенсації вартості таких товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п.п.11.3.4 ст.11 цього Закону датою  збільшення  валового  доходу у разі здійснення бартерних (товарообмінних) операцій вважається будь-яка з подій, що сталася раніше або дата відвантаження товарів,  а для робіт (послуг) -  дата фактичного надання результатів робіт (послуг) платником податку; або дата оприбуткування товарів,  а для робіт (послуг) –дата  фактичного отримання результатів робіт (послуг) платником податку.

Згідно з п.п.11.2.3 ст.11 датою збільшення валових витрат для  товарообмінних  (бартерних)  операцій - є дата здійснення заключної (балансуючої) операції, що здійснюється після першої  операції,  визначеної  згідно  з  підпунктом  11.3.4  цієї статті.

Отже , в даному випадку приватне підприємство „Оптпродукти –Луганськ”, отримуючи в складі ціни цукру, що надходив як оплата за поставлене обладнання, податок на додану вартість, одночасно отримало право як на збільшення валових витрат , так і на збільшення податкового кредиту на відповідну суму, тобто отримало право на зменшення податкового зобов’язання з податку на прибуток та податку на додану вартість на суму, яка виникла при виконанні свого господарського зобов’язання за спірним договором.

Слід також зазначити, сам по собі договір про продаж обладнання не є таким , що суперечить інтересам держави та суспільства. Такий товар не виключено законом із цивільного обігу, на торгівлю ним не вимагалась ліцензія, не було й інших законодавчих обмежень стосовно його купівлі –продажу.

Враховуючи викладене, Позивач всупереч вимогам ст.71 КАС України не довів наявність в діях будь –кого з Відповідачів при укладенні та виконанні спірного договору мети, яка суперечить інтересам держави та суспільства.

За відсутності підстав для визнання договору недійсним не підлягають застосуванню і наслідки недійсності, встановлені ст.208 ГК України.

За таких обставин, у задоволенні позову має бути відмовлено повністю.

При прийнятті постанови суд враховує висновки Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, які містяться в постанові № 21-321 во 05 від 14.02.2006р.

Керуючись ст.ст.94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          У позові відмовити повністю.

2.          Постанова набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано  заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна  скарга  не  була  подана у строк, встановлений  цим Кодексом, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає  законної  сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява.  Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в  апеляційній скарзі.

Заява  про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення.

Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу -  з  дня  складення  в  повному  обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після  подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова у повному обсязі складена 12 січня 2007 року.

Суддя                                                                                                              М.В.Фесюра