СУД
РІШЕННЯ

Іменем
України

04.06.2007

Справа №2-17/267-2007

За позовом СПД  ОСОБА_1, м. Євпаторія

До відповідача  Євпаторійської міської ради, м. Євпаторія

про визнання права власності

Суддя В.І.
Гайворонський

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

Від позивача -  ОСОБА_2, представник, дов.  від 03.01.2007 року

Від відповідача - Сеїтяг`яєва Е.С.-
зав.ю/с, дов. 01-13/29 від 12.01.2007 року.

Сутність спору:

Згідно позовної заяви та уточнення до
неї, позивач просить  визнати за     ним право власності на торгівельний
павільйон  за  адресою: АДРЕСА_1,  загальною площею  22,6 кв.м.

Згідно ст. 22 ГПК України, уточнення
позовних вимог є правом позивача. Таким чином, на момент прийняття рішення
підлягає розгляду вказана позовна вимога, яка вважається заявленою по справі.

Відповідач у  відзиві вказує, що згідно договору оренди від
25.06.2004 року в користування  позивача
передана земельна ділянка загальною площею 20 кв. м. для розміщення об'єкту
торгівлі. Спірний об'єкт не був у встановленому законом порядку  оформлений та просить рішення по справі  прийняти згідно діючого законодавства.

Позивач заявив про відмову  від відшкодування судових витрат, та просить
судові витрати  не стягувати.

В судовому засіданні, що відбулося
21.05.2006 року було оголошено перерву до 04.06.2007 року. Після перерви
представники позивача не з'явилися. Позивачем подана заява провести засідання
суду без його участі.

По справі проголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, суд -

ВСТАНОВИВ:

Згідно договору оренди земельної ділянки між позивачем та відповідачем
від 25.06.2004 року, в користування позивача передана земельна ділянка
загальною площею 20 кв.м. з умовою розміщення об'єкту торгівлі.

Згідно технічного висновку НОМЕР_1 по результатам обстеження
торгівельного павільйону позивача, об'єкт відповідає всім будівельним нормам та
правилам, дотримані будівельні та санітарні норми, що дозволяє використання
павільйону за призначенням.

Відповідач  у відзиву вказує, що  спірний об'єкт не був у встановленому законом
порядку введений в експлуатацію, та просить прийняти рішення по даній справі
згідно вимогам діючого законодавства.

Будівництво павільйону позивачем  (для
позивача) підтверджується  його
розташуванням на  земельній ділянці,
наданій в користування позивачу, технічним висновком, замовником якого
значиться позивач, актом перевірки дотримання санітарного законодавства, а також
тим, що відсутні відомості про те, що право власності позивача оспорюється
іншими особами.           .

Викладені обставини  свідчать про те, що об'єкт  належить позивачу.

Згідно технічного висновку, будову
зведено з дотриманням будівельних норм та правил.

Згідно
ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно
виникає з моменту завершення будівництва.

У відповідності  зі ст. 392 ЦК України  власник майна може пред'явити  позов про визнання його права власності,
якщо  це право  не визнається іншою особою.

Суд вважає, що виходячи із
закріпленого ст. 3 ЦК України одного з основних принципів цивільного
законодавства - принципа розумності, нерозумно залишати без реєстрації
збудований у відповідності з будівельними нормами  та правилами об'єкт нерухомості тільки тому,
що він на 2,6 м.кв. перевищує представлену земельну ділянку.

Реєстрація об'єкта без визнання права
власності в денному випадку неможлива.

Крім того, конфігурація об'єкта в цілому
відповідає конфігурації земельної ділянки, а тому незначні відхилення не можуть
істотним чином торкатися прав та інтересів інших осіб.

При цьому також необхідно відмітити, що
сам відповідач у відзиві не вказує на те, що він проти визнання за позивачем
права власності.

Позивач відмовився від  відшкодування
судових витрат  та просить судові
витрати  не  стягувати, що є  правом позивача.

Виходячи із закріпленого  ст. 129 Конституції України  принципу диспозитивності  сторін суд не повинен  розв'язувати питання, якщо зацікавлена  сторона не бажає їх  розглядання.

Згідно   ст. 8
Конституції  України   вона має вищу юридичну силу та її норми
являються нормами прямої дії.

Про необхідність дотримання принципу
диспозитивності  сторін також указується
в постанові  Верховного Суду України від
20.05.2002 року № 02/132. (справа № Д12/12), а в постанові  Пленуму
Верховного суду України від 01.11.1996 року “Про застосування  норм Конституції України при здійсненні  правосуддя” вказується, що  суди вправі
застосовувати безпосередньо  норми
Конституції як норми прямої  дії.

Таким чином, судові витрати позивачу
відшкодуванню не підлягають.

Позивачем сплачено держмито в сумі 85
грн. Однак, згідно ст. 3 п.2 п.п. а Декрета КМУ «Про державне мито», необхідно
сплатити 102 грн, у зв'язку з чим, з позивача підлягає стягненню до державного
бюджету України 17 грн. державного мита. Згідно технічного паспорту вартість
будівлі складає 4520 грн.

На підставі викладеного, а також
керуючись  ст. ст. 46, 82, 84,  85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Визнати за  суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1
право (АДРЕСА_2 ідентифікаційний номер - НОМЕР_2) право власності на
торгівельний павільйон  за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею  22,6 кв.м.

Стягнути з позивача-суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 право (АДРЕСА_2 ідентифікаційний номер -
НОМЕР_2) до державного бюджету України 17 грн. держмита.

Видати наказ після вступу рішення в
законну силу.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим
Гайворонський В.І.