ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

15.01.07                                                                                           Справа  № 2/228

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

судді-доповідача                                                                                              Краєвської М.В.

суддів:                                                                                                         Духа Я.В.

Мурської Х.В.

при секретарі судового засідання –Кирись З.Л.

розглянувши апеляційну скаргу Кооперативного підприємства “Рівненське гуртово-роздрібне об”єднання” облспоживспілки № 1263 від 09.10.2006 р.

на постанову Господарського суду Рівненської області від 12.09.2006 р.

у адміністративній справі № 2/228

за позовом Кооперативного підприємства “Рівненське гуртово-роздрібне об”єднання” облспоживспілки, м.Рівне

до відповідача-1 ДВС у м.Рівне, м.Рівне

до відповідача-2 Управління у справах захисту прав споживачів у Рівненській області, м.Рівне

за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: 1) ВАТ “Державний ощадний банк України” в особі Рівненського обласного управління, м.Рівне,

2) Акціонерного поштово-пенсійного банку “Аваль” (далі –АППБ “Аваль”) в особі Рівненського обласного філіалу, м.Рівне

про визнання протиправними та нечинними постанов про арешт коштів боржника

За участю представників:

від позивача – не з”явився;

від відповідачів - не з"явилися;

від третіх осіб - не з"явилися

Протокол судового засідання від 15.01.2007 р. ведеться з дотриманням вимог п.2 1 розділу УП “Прикінцеві та перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) без забезпечення повного фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

За розпорядженням судді-доповідача від 18.12.2006 р. функції секретаря судового засідання виконує помічник судді.

Постановою Господарського суду Рівненської області від 12.09.2006 р. у адміністративній справі № 2/228 (суддя Савченко Г.І.) відмовлено в задоволенні позову про визнання протиправними та нечинними постанов ДВС у м.Рівне від 03.08.2006 р. про арешт коштів Кооперативного підприємства “Рівненське гуртово-роздрібне об”єднання” облспоживспілки, згідно з якими накладено арешт на кошти, що містяться на всіх рахунках боржника у Рівненських філіях ВАТ “Державний ощадний банк України” і АППБ “Аваль”, у межах суми стягнення 1 059, 92 грн., у т.ч. 847, 52 грн. штрафу, 84, 75 грн. виконавчого збору; 102 грн. державного мита, 10, 2 грн. виконавчого збору; 15, 45 грн. витрат на проведення виконавчих дій (акт від 01.08.2006 р., с.14 зведеного виконавчого провадження).

Постанова суду мотивована тим, зокрема, що зведене виконавче провадження відкрито на підставі постанови Управління у справах захисту прав споживачів у Рівненській області № 595 від 05.09.2005 р. про стягнення з боржника 847, 52 грн. штрафу в дохід держави та наказу Господарського суду Рівненської області № 3/257 від 02.03.2006 р. про стягнення до бюджету 102 грн. державного мита. Виконавчі документи прийняті до виконання. На підставі постанов від 10.02.2006 р. і 30.05.2006 р. відкриті виконавчі провадження. Постанова про відкриття виконавчого провадження на суму 102 грн. надсилалась боржникові 30.05.2006 р.

Оскільки відповідно до ч.2 ст.181 КАС України позивач не оскаржив у десятиденний строк до суду постанову про відкриття виконавчого провадження, то не можуть бути підставами визнання нечинними постанов про арешт коштів боржника ті обставини, які б могли бути при оскарженні постанов про відкриття виконавчого провадження, оскільки перші не спростовані в установленому порядку. Позивач оскаржував 03.03.2006 р. начальнику ДВС постанову від 10.02.2006 р., однак позитивного результату не отримав.

Постанови про арешт коштів боржника прийняті на підставі ст.50 Закону № 606-ХІУ, оскільки боржник не сплатив борг у добровільному порядку. Крім того, відповідач пояснив, що відповідно до п.9 ст.3 Закону № 606-ХІУ виконання рішення органів державної влади, в даному випадку управлінням захисту прав споживачів за законом покладено на ДВС. Таким законом є ч.3 ст.23 Закону України “Про захист прав споживачів”, відповідно до якої примусове виконання таких рішень (постанов) здійснюється ДВС в порядку, встановленому Законом України “Про виконавче провадження”.

Позивач з даною постановою не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову місцевого господарського суду скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задоволити повністю, з підстав неправильного застосування норм матеріального права. Свої вимоги скаржник обгрунтовує тим, зокрема, що в порушення вимог ст.30 Закону № 606-ХІУ ДВС у м.Рівне, не пересвідчившись в тому, чи отримана боржником постанова про відкриття виконавчого провадження, постановою від 03.08.2006 р. наклала арешт на кошти позивача, таким чином відповідач-1 –ДВС у м.Рівне позбавив можливості позивача добровільно виконати рішення у встановлений законом термін; книга реєстрації вихідної кореспонденції не є належним доказом отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження.

У запереченні на апеляційну скаргу відповідач-1 просить постанову суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення з підстав, викладених у ньому.

11 січня 2007 року до Львівського апеляційного господарського суду поступило клопотання від відповідача-1 про відкладення перегляду справи в зв”язку з неможливістю забезпечити явку його уповноваженого представника в судове засідання через зайнятість у іншому судовому засіданні (вх. № 24).

Розглянувши подане клопотання, суд апеляційної інстанції відмовляє в його задоволенні з огляду на наступне: по-перше, клопотання не є документально обгрунтованим; по-друге, коло можливих представників у справі не обмежено КАС України; по-третє, ухвалою суду апеляційної від 18.12.2006 р. явка повноважних представників сторін і третіх осіб визнана необов”язковою, а на на власний розсуд, що не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті. За таких обставин колегія суддів вважає за доцільне переглянути справу у відсутності представників сторін і третіх осіб за наявними у ній матеріалами.

Розгляд апеляційної скарги відкладався з підстав, викладених в ухвалі Львівського апеляційного господарського суду від 18.12.2006 р.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до постанови від 08.06.2006 р. (с.12 зведеного виконавчого провадження) останнє відкрито на підставі постанови Управління у справах захисту прав споживачів у Рівненській області № 595 від 05.09.2005 р. про стягнення з боржника - Кооперативного підприємства “Рівненське гуртово-роздрібне об”єднання” облспоживспілки 847, 52 грн. штрафу у дохід держави (а.с.26) та наказу Господарського суду Рівненської області № 3/257 від 02.03.2006 р. про стягнення до бюджету 102 грн. державного мита (а.с.29).

10.02.2006 р. відкрито виконавче провадження на підставі постанови Управління у справах захисту прав споживачів у Рівненській області № 595 від 05.09.2005 р. про стягнення з боржника - Кооперативного підприємства “Рівненське гуртово-роздрібне об”єднання” облспоживспілки 847, 52 грн. штрафу у дохід держави (а.с.27).

Боржнику встановлено строк для добровільного виконання постанови –до 17.02.2006 р.

30.05.2006 р. відкрито виконавче провадження на підставі наказу Господарського суду Рівненської області № 3/257 від 02.03.2006 р. про стягнення до бюджету 102 грн. державного мита (а.с.31).

Боржнику встановлено строк для добровільного виконання наказу – до 07.06.2006 р.

03.08.2006 р. постановами ДВС у м.Рівне накладено арешт на кошти боржника, які містяться на всіх його рахунках у Рівненському обласному управлінні ВАТ “Державний ощадний банк України” та Рівненському обласному філіалі АППБ “Аваль” (а.с.4, 5).

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційну скаргу Кооперативного підприємства “Рівненське гуртово-роздрібне об”єднання” облспоживспілки слід задоволити частково, постанову Господарського суду Рівненської області від 12.09.2006 р. у адміністративній справі № 2/228 скасувати в частині відмови в задоволенні позову про визнання протиправними та нечинними постанов ДВС у м.Рівне про арешт коштів боржника щодо примусового виконання постанови Управління у справах захисту прав споживачів у Рівненській області № 595 від 05.09.2005 р. та прийняти нову постанову, якою позов у цій частині задоволити. Щодо решти позовних вимог (визнання протиправними та нечинними постанов ДВС у м.Рівне про арешт коштів боржника щодо примусового виконання наказу Господарського суду Рівненської області № 3/257 від 02.03.2006 р.) провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.157 КАС України.

При цьому колегія виходила з наступного.

Відповідно до п.9 ч.2 ст.3 Закону № 606-ХІУ державною виконавчою службою підлягають виконанню, зокрема, рішення інших органів державної влади у випадках, якщо за законом їх виконання покладено на державну виконавчу службу.

Таким законом у даному випадку є Закон України “Про захист прав споживачів” від 12.05.1991 р. № 1023-ХП з наступними змінами та доповненнями (далі –Закон № 1023-ХП), відповідно до ч.3 ст.23 якого в разі невиконання в добровільному порядку суб'єктами господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, визначених у статті 26 цього Закону рішень (постанов) спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів, його територіальних органів та їх посадових осіб про накладення стягнення примусове виконання таких рішень (постанов) здійснюється державною виконавчою службою в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Строк для добровільного виконання рішення встановлюється державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження, який не може перевищувати 7 днів, а рішень про примусове виселення –15 днів (ч.2 ст.24 Закону № 606-ХІУ).

Згідно з ч.5 ст.24 Закону № 606-ХІУ копія постанови про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного дня надсилається стягувачу, боржнику та органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ.

Відповідно до ч.1 ст.27 Закону № 606-ХІУ копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), які повинні бути доведені державним виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією.

Згідно з п.3.15 Інструкції з діловодства в органах державної виконавчої служби, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 5 липня 1999 року № 470/7, вихідна кореспонденція, у тому числі виконавчі документи, відсилається через діловода органу ДВС. Для обліку таких документів ведеться журнал реєстрації вихідної кореспонденції (додаток 6).

Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з долученого ДВС у м.Рівне до матеріалів справи реєстру на відправку поштової кореспонденції, постанову про відкриття виконавчого провадження від 10.02.2006 р. з терміном для добровільного виконання до 17.02.2006 р. та попередження про можливе стягнення виконавчого збору в розмірі 84, 75 грн. боржнику надіслано тільки 18.02.2006 р., тобто після закінчення встановленого строку. Крім того, в порушення ч.1 ст.27 Закону № 606-ХІУ як у матеріалах справи, так і в матеріалах зведеного виконавчого провадження відсутній супровідний лист, який б свідчив про відправку даної постанови боржнику.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону № 606-ХІУ державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Згідно з ч.ч.2, 4 ст.50 Закону № 606-ХІУ стягнення за виконавчими документами в першу чергу звертається на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, в тому числі кошти на рахунках та вкладах боржника в установах банків та інших кредитних організаціях, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів. За наявності даних про кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах та на зберіганні в банках чи інших кредитних організаціях, на них накладається арешт.

Оскільки боржник своєчасно не отримав постанову про відкриття виконавчого провадження від 10.02.2006 р., то підстави для примусового виконання постанови відсутні. Органом ДВС як суду першої, так і суду апеляційної інстанції не подано доказів надання реальної можливості боржнику виконати постанову в добровільному порядку.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що постанови ДВС про арешт коштів боржника щодо примусового виконання постанови Управління у справах захисту прав споживачів у Рівненській області є нечинні, оскільки прийняті з порушенням вимог чинного законодавства.

Що стосується постанов ДВС про арешт коштів боржника щодо примусового виконання наказу Господарського суду Рівненської області № 3/257 від 02.03.2006 р., то слід зазначити наступне.

Як встановлено в судовому засіданні та прослідковується з долученого ДВС у м.Рівне до матеріалів справи реєстру на відправку поштової кореспонденції, постанову про відкриття виконавчого провадження від 30.05.2006 р. з терміном для добровільного виконання до 07.06.2006 р. та попередження про можливе стягнення виконавчого збору в розмірі 10, 2 грн. боржнику надіслано 01.06.2006 р., що узгоджується з приписами ч.5 ст.24 Закону № 606-ХІУ. З врахуваням ч.1. ст.27 Закону № 606-ХІУ у матеріалах справи (а.с.30) та в матеріалах зведеного виконавчого провадження (с.10 останнього) міститься супровідний лист, який підтверджує факт відправки даної постанови боржнику.

Згідно з ч.2 п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року N 14 „Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження” суд може визнати стягнення виконавчого збору необґрунтованим, якщо встановлений державним виконавцем строк для добровільного виконання рішення не узгоджувався зі строками, встановленими в ч. 2 ст. 24 Закону N 606-XIV, і був нереальним.

Оскільки боржник добровільно не виконав наказ господарського суду, то підставним й обгрунтованим є примусове виконання останнього (стягнення 102 грн. державного мита та 10, 2 грн. виконавчого збору), постанови від 03.08.2006 р. про арешт коштів боржника щодо примусового виконання наказу Господарського суду Рівненської області № 3/257 від 02.03.2006 р. прийняті ДВС у м.Рівне відповідно до вимог чинного законодавства України та у визначеній законом компетенції, а також не порушують прав і охоронюваних законом інтересів позивача по справі.

Однак місцевий господарський суд всупереч вимогам Закону порушив провадження за позовом про визнання протиправними та нечинними постанов ДВС у м.Рівне про арешт коштів боржника щодо примусового виконання наказу Господарського суду Рівненської області № 3/257 від 02.03.2006 р., тоді як такий спір не може бути розглянутий у порядку позовного провадження.

Статтею 12 ГПК України передбачено, що господарським судам підвідомчі справи у спорах про визнання недійсним актів із підстав, зазначених у законодавстві.

Водночас, відповідно до ч.1 ст. 85 Закону № 606-ІУ у виконавчому провадженні на дії (бездіяльність) державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби по виконанню рішення або відмову у здійсненні передбачених цим Законом дій стягувачем чи боржником може бути подана скарга до начальника відповідного органу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до відповідного суду.

За правилами, викладеними в розділі VII ЦПК України, районні (міські) суди розглядають скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця під час примусового виконання ним всіх категорій рішень, визначених у ст. 3 Закону № 606-ІУ, крім рішень, ухвал, постанов господарських судів, які відповідно до ст. 1212 ГПК України розглядаються господарськими судами.

Статтею 1212 ГПК України визначений порядок оскарження дій чи бездіяльності органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів, а також порядок розгляду судом таких скарг.

Розгляд господарськими судами скарг у порядку ст.1212 ГПК України є однією з форм судового контролю щодо виконання рішень, ухвал, постанов, а виконання рішення, ухвали постанови господарського суду є невід”ємною частиною судового процесу.

Зазначені скарги щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів підлягають розгляду господарським судом, який розглянув відповідну справу у першій інстанції, інакше кажучи, тим господарським судом, який видав виконавчий документ (наказ чи ухвалу).

Оскарження ухвал, винесених за результатами розгляду скарг на дії (бездіяльність) органів Державної виконавчої служби, здійснюється в порядку, встановленому ГПК України.

Таким чином, і сам розгляд таких скарг здійснюється господарськими судами за правилами ГПК України, хоча б скарги й було мотивовано посиланням на приписи КАС України.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що постанова Господарського суду Рівненської області від 12.09.2006 р. у справі № 2/228 щодо відмови в задоволенні позову про визнання протиправними та нечинними постанов ДВС у м.Рівне про арешт коштів боржника щодо примусового виконання наказу Господарського суду Рівненської області № 3/257 від 02.03.2006 р. суперечить нормам процесуального права, в зв'язку з чим підлягає скасуванню, а провадження у даній справі щодо даних вимог закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.157 КАС України, оскільки останню не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Покликання апелянта на пропущення 3-місячного строку пред”явлення постанови Управління у справах захисту прав споживачів у Рівненській області № 595 від 05.09.2005 р. до виконання судом апеляційної інстанції не беруться до уваги, оскільки згідно з п. 4 ч.1 ст.21 Закону № 606-ХІУ такий строк пред”явлення виконавчого документа до виконання встановлений для постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст.213 Кодексу України про адміністративні правопорушення справи про адміністративні правопорушення розглядаються адміністративними комісіями при виконавчих комітетах сільських, селищних, міських рад; виконавчими комітетами сільських, селищних, міських рад;  районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами (суддями); органами внутрішніх справ, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Інші виконавчі документи можуть бути пред”явлені до виконання протягом року, якщо інше не встановлено законом (п.5 ч.1 ст.21 Закону № 606-ХІУ).

Отже, з огляду на вище викладене, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що постанова Господарського суду Рівненської області не відповідає матеріалам справи, не грунтується на чинному законодавстві, а доводи апелянта підлягають частковому задоволенню.

Керуючись п.п.6, 7 Прикінцевих та Перехідних положень, ст.94, п.1 ч.1 ст.157, ст.ст.195, 198, 202, 203, 207, 209 КАС України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити в задоволенні клопотання ДВС у м.Рівне про відкладення перегляду справи.

2. Апеляційну скаргу Кооперативного підприємства “Рівненське гуртово-роздрібне об”єднання” облспоживспілки  задоволити частково.

3. Постанову Господарського суду Рівненської області від 12.09.2006 р. у адміністративній справі № 2/228 скасувати в частині відмови в задоволенні позову про визнання протиправними та нечинними постанов ДВС у м.Рівне про арешт коштів боржника щодо примусового виконання постанови Управління у справах захисту прав споживачів у Рівненській області № 595 від 05.09.2005 р. та прийняти нову постанову, якою позов у цій частині задоволити.

Щодо решти позовних вимог (визнання протиправними та нечинними постанов ДВС у м.Рівне про арешт коштів боржника щодо примусового виконання наказу Господарського суду Рівненської області № 3/257 від 02.03.2006 р.) провадження у справі закрити.

4. Судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції та перегляд справи в суді апеляційної інстанції покласти на відповідачів порівну.

Доручити Господарському суду Рівненської області видати відповідні накази.

5. Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

6. Справу повернути в місцевий господарський суд.

Суддя-доповідач                                                                                                      М.В.Краєвська

Суддя                                                                                                        Я.В.Дух

Суддя                                                                                                      Х.В.Мурська