Харківський апеляційний господарський суд
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2007 р.                                                           Справа № АС-16/173-06

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя , суддя  , суддя

при секретарі Євтушенкові Є.В.

за участю представників сторін:

позивача - не  прибув

відповідача -  Лесик  О.І., довіреність  №  ХОЦЗ-02/326 від 23.01.2007 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. № 937 Х/1-12) на рішення господарського суду Харківської області від 12.02.07 р. по справі № АС-16/173-06

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Козіївське", с.Козіївка Харківського району  Харківської області

до Фонду загальнообов"язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі Харківського обласного центру зайнятості, м. Харків

про визнання нечинним розпорядження

встановила:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Козіївське" звернулося до господарського суду  Харківської області з позовом  до Фонду загальнообов"язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі Харківського обласного центру зайнятості про визнання  нечинним розпорядження Фонду загальнообов"язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття  №  130 від 07.07.2005 р.

Постановою господарського суду Харківської області від  12.02.2007 р. (колегія  суддів  у  складі: головуючий  суддя  Здоровко Л.М., судді  Жельне  С.Ч., Хачатрян В.С.) позов задоволено. Визнано нечинним розпорядження Фонду загальнообов"язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття №  130 від 07.07.2005 р. в  частині  застосування  фінансових санкцій (пені) в розмірі 399,18 грн. та  в  частині визначення заборгованості зі  сплати страхових внесків в  сумі 3267,79 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області  від 27.02.2007 р. колегія  суддів  у  складі: головуючий  суддя  Здоровко Л.М., судді  Жельне  С.Ч., Хачатрян В.С.) було роз"яснено  постанову  від 12.02.2007 р., а  саме  роз"яснено, що в  частині застосування фінансових санкцій  в  розмірі 218,71 грн. та  в  частині стягнення 2052,29 грн. заборгованості зі  сплати страхових внесків розпорядження  відповідача № 130 від 07.07.2005 р. чинне, а  в  частині застосування фінансових санкцій в  розмірі 120,45 грн (339,16 грн.-218,71 грн.) та  в  частині  стягнення  1215,50 грн. (3267,79 грн. - 2052,29 грн.) заборгованості зі сплати страхових внесків розпорядження директора Харківського  областного центру зайнятості №  130 від 07.07.2005 р.  не  чинне.

Позивач  з постановою господарського суду Харківської області від 12.02.2007 р. та  ухвалою  господарського суду першої інстанції від 27.02.2007 р.  не  погодився, звернувся  до Харківського  апеляційного  господарського суду  з апеляційною скаргою, в  якій, посилаючись на  неправильне застосування  місцевим господарським судом  норм  матеріального  та процесуального  права просить зазначені  постанову  та  ухвалу скасувати та  прийняти нове  рішення.

Представник відповідача  у  відзиві та у  судовому  засіданні проти апеляційної скарги заперечує, вважає  оскаржувану  позивачем постанову та  ухвалу  законними та  обгрунтованими, просить  залишити їх без змін, а  апеляційну  скаргу  без задоволення.

Позивач правом  на участь  його  представника у  судовому  засіданні  не  скористався, хоча належним чином   був  повідомлений про дату, час  та  місце розгляду апеляційної скарги, про що свідчить  наявне на аркуші справи 54  повідомлення  про вручення позивачеві рекомендованого  листа з копіями ухвал від 26.03.2007 р. про відкриття апеляційного  провадження та  про закінчення підготовки та  призначення  справи до апеляційного розгляду.

Тому,  згідно з частиною  4  статті 196 Кодексу  адміністративного  судочинства  України неприбуття  у  судове  засідання представника   позивача  не  є перешкодою судовому  розгляду.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представника відповідача та  перевіривши правильність застосування  місцевим господарським судом  норм  матеріального  та  процесуального  права, колегія  суддів дійшла  висновку, що апеляційна  скарга  задоволенню не  підлягає, виходячи  з наступного.

13.06.2005 р. Краснокутським районним центром зайнятості була проведена перевірка ТОВ "Козіївське" на предмет правильності нарахування своєчасності і повноти перерахування страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття до Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття за період з 01.06.2004 р. по 31.03.2005  р. За  результатами  перевірки складено акт №  59 від  13.06.2005 р., в  якому  зазначено, що  страхові  внески  нараховувались  позивачем  своєчасно і  в  повному  обсязі, але  сплата  страхових внесків  проводилась  несвоєчасно, а  саме  недоїмка в  сумі 15173,88 грн. не  сплачена  станом  на  01.06.2004 р., прострочена  заборгованість   по сплаті  страхових внесків  за  перевіряємий  період складає  3267,79 грн., на  яку  нарахована  пеня  в  сумі  399,16 грн.

Відповідно до вимог п. 1 ст. 12 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" виконавча дирекція Фонду є виконавчим органом правління Фонду, який забезпечує виконання рішень правління. Функції виконавчої дирекції Фонду покладаються на органи державної служби зайнятості.

У зв`язку з тим, що п. 4 ст. 38 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" право накладати фінансові санкції та адміністративні штрафи від імені Фонду надано керівникам виконавчої дирекції Фонду, його заступникам, керівникам робочих органів виконавчої дирекції, заступникам, Краснокутський районний центр зайнятості направив до Харківського обласного центру зайнятості звернення від 15.06.2005 р. про прийняття рішення про стягнення з відповідача недоїмки та фінансових санкцій.

Харківський обласний центр зайнятості виніс розпорядження № 130 від 07.07.2005 р. про затосування фінансових санкцій та перерахування  коштів в  порядку  статті  38 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", яким зобов`язав відповідача в 10-ти денний термін з дня отримання розпорядження перерахувати до Фонду страхові внески в сумі  3267,79 грн.  та нараховану пеню в сумі 399,16 грн.

Відповідно до п. 3 ст. 17 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" роботодавці та застраховані особи сплачують страхові внески один раз на місяць в день одержання роботодавцями в установах банків коштів на оплату праці.

Згідно з вимогами п. 2 ст. 35 та п. 1 ст. 38 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" роботодавець зобов`язаний своєчасно та в повному розмірі сплачувати страхові внески. Роботодавець несе відповідальність за несвоєчасну та неповну сплату страхових внесків, у тому числі страхових внесків, що сплачують застраховані особи через рахунки роботодавців.

Стаття 38 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" встановлює, що пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент оплати, нарахованої на повну суму недоїмки (без урахування штрафів) за весь її строк.

Зважаючи на те, що  при  проведенні взаємних розрахунків між сторонами   було виявлено   помилку в  розрахунку, який   є додактом до акту  перевірки № 59 від 13.06.2005 р. щодо перерахованих страхових внесків, а  саме не  враховано  перераховану позивачем 20.07.2004 р. суму 979,09 грн.,  відповідач  здійснив  перерахунок  суми недоїмки, розмір якої склав 2052,29 та  суми  пені, розмір якої склав 218,71  грн.

У  зв"язку  з перерахунком  розміру  недоїмки та  пені Харківським  обласним  центром  зайнятості було  прийнято розпорядження №  120 від 09.10.2006 р. про  внесення змін до розпорядження №  130 від 07.07.2005 р., яким  внесені  зміни щодо  суми  недоїмки (2052,29 грн.) та  пені (218,71 грн.).

Місцевим господарським судом цілком обгрунтовано зазначено, що  розпорядження № 120  від 09.10.2006 р. про  внесення  змін до розпорядження  № 130 від 07.07.2005 р.  прийнято  відповідачем  з перевищенням  повноважень, оскільки  чинне законодавство  не  передбачає прав  відповідача  вносити зміни  до розпоряджень  про  застосування  фінансових санкцій.

Як  вірно  зазначено місцевим господарським судом  на  підставі  матеріалів  справи, наявність  простроченої заборгованості  в  сумі  2052,29 грн  та  пені  в  сумі 218,71  грн.  за  період з 01.06.2004 р. по 31.03.2005 р. підтверджується матеріалами  справи, зокрема складеним та  підписаним  сторонами актом  звірки  взаєморозрахунків .

Місцевий  господарський  суд  обгрунтовано  відхилив  доводи  позивача  щодо  того, що він як  платник  фіксованого  сільськогосподарського  податку  звільнений  від сплати  страхових внесків  на  загальнообов"язкове  державне  соціальне  страхування  на  випадок  безробіття, виходячи  з наступного.

У відповідності до положень  Закону України “Про фіксований сільськогосподарський податок” від 17.12.1998р. №320, платники фіксованого сільськогосподарського податку перераховують кошти у визначений строк на окремий рахунок відділень Державного Казначейства України за місцем розташування земельної ділянки. Відділення Державного Казначейства України у районах наступного дня після надходження коштів перераховують суми фіксованого сільськогосподарського податку у таких розмірах: до місцевого бюджету –30 відсотків; на обов‘язкове державне пенсійне страхування –68 відсотків; на обов‘язкове соціальне страхування –2 відсотки.

Статтею 1 Закону України від 17.12.1998р. № 320 “Про фіксований сільськогосподарський податок” (з подальшими змінами і доповненнями) визначено, що фіксований сільськогосподарський податок сплачується в рахунок чотирьох податків і шести зборів (обов‘язкових платежів), у тому числі і в рахунок збору на обов‘язкове соціальне страхування.

Закон України "Про фіксований сільськогосподарський податок"  від 17.12.1998 р. № 320-ХІV набрав чинності 01.01.1999 р.

Згідно з ч. 2 статті 1 цього Закону фіксований сільськогосподарський податок сплачується, зокрема у рахунок збору на  обов"язкове соціальне страхування. Також згідно п. 4 статті 9 цього  закону для сільськогосподарських товаровиробників - платників фіксованого сільськогосподарського податку було зупинено дію Закону України "Про систему оподаткування від 25.06.1991 р.№  1251-ХІІ у частині сплати сум податків і  зборів (обов"язкових платежів, що  включені  до складу фіксованого сільськогосподарського податку,який на час набрання чинності Законом України "Про фіксований сільськогосподарський податок"  визначав  збір на обов"язкове державне соціальне страхування як загальнообов"язковий платіж, та  дію Закону України "Про збір на  на обов"язкове соціальне страхування".

Відповідно до  п.2 розділу ІІ Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про систему  оподаткування", дія  цього  закону поширюється на відповідні правовідносини у  сфері соціального страхування щодо зборів на соціальне страхування до прийняття законів України з питань соціального страхування.

14.01.1998 р.  Верховною радою України прийнято  Основи законодавства України про загальнообов"язкове державне соціальне страхування.

Згідно зі статтею 4 “Основ законодавства України про обов‘язкове державне соціальне страхування” від 14.01.1998р. № 16/98-ВР страхування на випадок безробіття є одним із видів загальнообов‘язкового соціального страхування.

На виконання  цих Основ 01.01.2001 р.  прийняті  Закон України "Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та Закон України "Про розмір внесків на деякі види загальнообов"язкового державного соціального страхування".

Згідно з п. 2 Прикінцевих положень  Закону України" Про  загальнообов"язкове державне соціальне страхування на випадок  безробіття" до приведення законодавства України у  відповідність із цим Законом закони та інші нормативно- правові  акти застосовуються в  частині, що не суперечить цьому  Закону та  відповідно до  п. 3 ст. 6  Закону України "Про розмір внесків на деякі види загальнообов"язкового державного соціального страхування" Закон України "Про  збір на  обов"язкове соціальне страхування " визнано таким, що втратив чинність  з 01.01.2001 р.

Також   пункт 16 ч. 1. ст. 14 Закону України "Про систему  оподаткування", який  передбачав  збір на  обов"язкове соціальне страхування виключено на  підставі п.п. 2 п. 9  Закону України "Про  внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо загальнообов"язкового державного соціального страхування" від 16.01.2003 р.

Таким чином,  виходячи  з наведених положень  законодавства з 01.01.2001 р. збір  на обов"язкове соціальне страхування, від сплати  якого звільняв  сільгосптоваровиробників - платників  фіксованого  сільськогосподарського податку   Закон України "Про фіксований сільськогосподарський податок" було скасовано, та з цієї дати  законодавством  були встановлені внески  на  загальнообов"язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, які не входять  до складу  податків  та зборів (обов"язкових платежів), від сплати яких звільняє  зазначений  закон платників  фіксованого сільськогосподарського податку.

Також місцевий  господарський суд обгрунтовано  відхилив  доводи  позивача, щодо того, що  ним  сплачувались  страхові  внески у  більшому  розмірі, ніж нараховано  за період, що перевірявся оскільки як  вбачається  з наданих  позивачем   платіжних доручень  від 23.06.2004 р. № 255 та  №  257 ним  сплачено  5375,85 грн.  страхових внесків  за  січень-травень 2004 р., а  згідно  з п. 9.3. Інструкції, якщо  за платником до наступного  чергового  строку  сплати  страхових внесків є недоїмка , то вона  сплачується  у  такому  порядку: спочатку  сплачується  недоїмка минулих років, потім  послідовно: пеня за  цю недоїмку, недоїмка  за  перший  строк  платежу  поточного  року, пеня  за  цю  недоїмку і т.д.

Відповідач  в  апеляційній  скарзі  посилається  на  те, що  місцевий  господарський  суд в  порушення норм  матеріального права  не  застосував Закон  України "Про  вирішення  питання  щодо заборгованості суб"єктів господарської діяльності, які  застосовують   особливі  умови оподаткування обліку  та  звітності, у  зв"язку  з неперерозподілом Державним  казначейством   України частини   податків до Пенсійного  фонду  України, фонду  соціального  страхування з тимчасової працездатності, фонду  соціального  страхування  на  випадок  безробіття протягом  2004-1  кварталу 2005 р.", від  16 березня 2006 р., № 3583-ІV, статтею 1  якого  передбачено, що суми  внесків  до фонду соціального страхування на  випадок  безробіття  суб"єктів господарської діяльності, які  застосовують особливі  умови оподаткування, обліку  та  звітності, які  були сплачені ними  у  складі податків згідно з чинним законодавством України протягом  2004 року 1  кварталу 2005 р., але  не  були  зараховані  на  їх особливі рахунки в  цих фондах у  зв"язку  із застосуванням   державним казначейством України  норм  діючого   на  той  час Закону  України  "Про  Державний  бюджет  України на  2005 рік" від  23. грудня 2004 року  не  вважати  заборгованістю та  статтею 2 якого  передбачено, що донарахування  та  фінансові  (штрафні) санкції до суб'єктів  господарської  діяльності,  які  застовують особливі умови   оподаткування,  обліку  та  звітності  щодо  сум  фактично сплачених у  2004  році  -  I  кварталі  2005  року внесків не  застосовуються.

Колегія  суддів  вважає  зазначені  доводи необгрунтованими, виходячи  з наступного.

Відповідно до рішення Конституційного Суду  України від 09.02.1999 р.  у  справі  №  1-7/99 положення  частини першої ст. 58 Конституції України  про  зворотню  дію в  часі  законів  та  інших нормативно-правових актів у  випадках, коли вони  пом"якшують  або скасовують  відповідальність особи, стосується  фізичних осіб і  не  поширюється  на  юридичних осіб.

Розпорядження  про застосування санкцій  та  перерахування  коштів  №  130 від 07.07.2005 р. прийнято до набрання  чинності Законом  України "Про  вирішення  питання  щодо заборгованості суб"єктів господарської діяльності, які  застосовують   особливі  умови оподаткування обліку  та  звітності, у  зв"язку  з неперерозподілом Державним  казначейством   України частини   податків до Пенсійного  фонду  України, фонду  соціального  страхування з тимчасової працездатності, фонду  соціального  страхування  на  випадок  безробіття протягом  2004-1  кварталу 2005 р.", від  16 березня 2006 р., № 3583-ІV.

Тому положення  вищезгаданого  закону  не  розповсюджуються  на нараховані позивачеві  розпорядженням відповідача про застосування санкцій  та  перерахування  коштів  №  130 від 07.07.2005 р.  недоїмку  та  пеню.

Зважаючи на  наведене місцевий  господарський  суд  дійшов  правильного  висновку  про   задоволення  позовних вимог в  частині визнання  нечинним розпорядження директора Харківського  областного центру зайнятості №  130 від 07.07.2005 р. в частині застосування фінансових санкцій в  розмірі 120,45 грн  та  в  частині  стягнення  1215,50 грн.  заборгованості зі сплати страхових внесків.

Керуючись п. 1  статті  198, статтями 200, 205, 206 Кодексу  адміністративного  судочинства  України, колегія  суддів, -

Ухвалила:

Апеляційну  скаргу  залишити без задоволення.

Постанову господарського суду  Харківської області  від 12.02.2007 р. у  справі  №  АС-16/173-06 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності  з моменту  проголошення  та  може бути  оскаржена  до Вищого  адміністративного  суду  України протягом  одного  місяця  з дня  складення   ухвали в  повному  обсязі.

Головуючий суддя                                      (підпис)

Суддя                                      (підпис)

Суддя                                      (підпис)