ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26.03.07 р.                                                                               Справа № 15/399

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Богатиря К.В.

при секретарі судового засідання Щитовій Л.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом закритого акціонерного товариства “Макіївкокс” м. Макіївка

до відповідача  державного підприємства “Донецька залізниця” м. Донецьк

третя особа на стороні відповідача без права заявляти самостійні вимоги на предмет спору спеціалізована державна податкова інспекція по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку

про стягнення 12598,12 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Краснов В.М. за довіреністю № 07-4312 від 26.12.06 р.

від відповідача: Ігнатова Н.О. за довіреністю № Н-01/3453 від 07.11.2005 р.

від третьої особи: Маркітанова С.В. за довіреністю № 6642/10/10-3 від 01.03.07 р., Кравцова Е.В за довіреністю № 6641/10/10-3 від 01.03.07 р.

В судовому засіданні оголошувалася перерва з 19.03.2007 р. до 26.03.2007 р.

До господарського суду Донецької області надійшла позовна заява закритого акціонерного товариства “Макіївкокс” м. Макіївка до державного підприємства “Донецька залізниця” м. Донецьк  про стягнення 12598,12 грн.

Ухвалою суду від 28.12.2006 р. позовна заява була прийнята до розгляду та порушено провадження у справі № 15/399.

Ухвалою від 23.01.2007 р. строк вирішення спору у даній справі продовжено до 26.03.2007 р. Також цією ухвалою залучено до участі у справі спеціалізовану державну податкову інспекцію по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку в якості третьої особи на стороні відповідача без права заявляти самостійні вимоги на предмет спору.

У судовому засіданні 26.03.2007 р. представниками сторін та третьою особою було заявлено письмове клопотання  про ведення судового засідання без здійснення технічної фіксації, у зв’язку з чим відповідно до статті  81-1 Господарського процесуального кодексу України судом не здійснювалося фіксування судового процесу.

Судом, відповідно до вимог статті  81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протокол, який долучено до матеріалів справи.

Позивач надав до суду письмове пояснення, якими зазначає, що вартість відшкодування плати за користування іноземними вагонами не є базою оподаткування в розумінні Закону України „Про податок на додану вартість”. У зв’язку з чим нарахування ПДВ на дані суми вважає безпідставним та просить стягнути з відповідача на користь позивача суму в розмірі 12598,12 грн.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, яким вважає позов необґрунтованим та просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Третя особа в повному обсязі підтримує позицію відповідача та вважає, що відповідач надав позивачу послуги з користування вагонами, які повинні оплачуватися згідно діючого законодавства з врахуванням ПДВ.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази та заслухавши у судовому засіданні пояснення представників сторін та третьої особи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між закритим акціонерним товариством „Макіївкокс” м. Макіївка та державним підприємством „Донецька залізниця” м. Донецьк був укладений договір № 368/321 від 16.06.2005 р. про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги та додаткові угоди №№ 1, 2, 3, 4 до нього.

Відповідно до п. 1.1 Договору предметом цього договору є надання залізницею вантажовласнику послуг, пов’язаних з перевезенням вантажів, та проведення розрахунків за ці послуги.

Згідно п. 2.3. цього договору для проведення розрахунків і обліку сплачених сум залізниця відкриває для вантажовласника особовий рахунок. Вантажовласник зобов’язується здійснювати попередню оплату за перевезення вантажів та додаткові послуги шляхом перерахування коштів у сумах, відповідних до обсягу перевезення та вагонообігу на під’їзній колії на рахунок залізниці в ТехПД Ясинувата. Одержані кошти залізниця зараховує на особовий рахунок вантажовласника.

Відповідно п. 3.1 Договору розмір попередньої оплати та періодичності її внесення визначається вантажовласником, виходячи із очікуваного обсягу перевезень та послуг на підставі діючих тарифів.

Розмір оплати за користування вагонами та контейнерами, наданими на під’їзні колії, вантажовласник сплачує згідно з Правилами користування вагонами та контейнерами.

Крім того, між позивачем та відповідачем був укладений договір № 1/113/105 від 16.09.2003 р. про експлуатацію залізничної під’їзної колії ТОВ “Макіївкокс” при станції Ясинувата.

Крім вищевказаних договорів між позивачем та відповідачем пов’язаних із організацію та виконанням перевезень, позивач укладав інші господарські договори з іншими суб’єктами господарювання.

Так, між закритим акціонерним товариством “Макіївкокс” (покупець) та закритим акціонерним товариством „Донецьксталь” –металургійний завод” (продавець) був укладений договір № 2080дс від 01.10.2003 р. (копія додається).

Згідно п. 1 вказаного договору продавець зобов’язався передати, а покупець зобов’язався прийняти та оплатити вугільну продукцію, номенклатура, ціни, строки та умови поставки якої узгоджуються в додаткових угодах, які є невід’ємною частиною договору.

У зв’язку з додатковими угодами №№ 51, 53, 55, 57, 59, 61, 62 (копії яких додаються) до договору № 2080дс від 01.10.2003 р. у спірний період (липень-листопад 2006 р.) на адресу позивача надійшла продукція в іноземних вагонах.

Дана обставина підтверджується СМГС – накладними, з яких вбачається, що отримувачем продукції є позивач ЗАТ „Макіївкокс”.

Згідно ст. 6 Статуту накладна основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов’язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони – одержувача. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Крім того в матеріалах справи знаходяться копії відомостей плати за користування вагонами  та контейнерами, з яких також вбачається, що позивач є вантажоодержувачем іноземних вагонів. Відповідно ст. 6 Статут вантажоодержувач (одержувач вантажу, вантажовласник) – зазначена у документі на перевезення вантажу (накладній) юридична чи фізична особа, яка за дорученням вантажовідправника отримує вантаж.

Згідно ст. 4 Статуту перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.

Відповідно до письмових пояснень ДП “Донецька залізниця” (лист № 73 від 23.02.2007 р.) в установленому законом порядку з відповідача були стягнуті кошти за липень-жовтень 2006 року в рахунок оплати Укрзалізницею за користування вагонами Російської залізниці. Обставини, зазначені у письмових поясненнях відповідача підтверджуються зведеними відомостями нарахованих платежів по залізничних адміністраціях за користування вагонами належності інших держав за вищевказаний період;  листами ДП “Український державний розрахунковий центр міжнародних перевезень” стосовно розподілу надходжень та платежів.

До сум оплати Української залізниці за користування вагонами Російської залізниці увійшла плата за користування вагонами, зазначеними у відомостях плати за користування вагонами, доданих позивачем до позовної заяви.

Відповідно до ч. 4 ст. 119 Статуту залізниць України (надалі Статут) вантажовласники відшкодовують залізницям плату за користування вагонами інших держав від часу прийому цих вагонів від залізниці до повернення їх після виконання вантажних операцій у порядку, визначеному Укрзалізницею відповідно до міжнародних договорів України з цих питань.

Відповідно п.1 Правил користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 25.02.99 р. № 113 (надалі Правила) встановлено однаковий порядок обліку часу користування та проведення розрахунків як вагонів парку залізниць України, так і вагонів парку залізниць інших держав. Облік часу користування і нарахування плати за користування вагонами здійснюється за відомостями плати за користування вагонами (п.п. 3, 4 Правил). Пунктом 14 Правил визначено, що плата за користування вагонами, які є власністю інших держав, відшкодовується залізниці вантажовласниками за ставками, затвердженими Радою залізничного транспорту держав – учасниць СНД та іншими міжнародними угодами.

Таким чином суд дійшов висновку про наявність у позивача зобов’язання на відшкодування відповідачу плати за користування вагонами інших держав.

Позивач від виконання вказаного зобов’язання не відмовлявся, що підтверджується підписанням представниками позивача відомостей плати за користування іноземними вагонами без будь-яких заперечень.

Відповідач на підставі п. 3.2 договору № 368/321 про організацію перевезень, вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги від 16.06.2005 року здійснив списання із сум попередньої оплати за вказаним договором коштів з особового власного рахунку, відкритого для вантажовласника відповідно п. 2.3 цього ж договору. Розмір списаної відповідачем з позивача суми за період з липня по листопад 2006 року в якості відшкодування залізниці за користування іновагонами складає 75588,72 грн.

Вищевказані дії відповідача щодо списання коштів підтверджуються завіреними копіями Переліків ТехПД-1, які додані до матеріалів справи.

По вищевказаних обставинах між сторонами відсутній предмет спору, тому як позивач не заперечує проти виникнення зобов’язань щодо відшкодування плати за користування іноземними вагонами згідно ст. 119 ч. 4 Статуту, а відповідач не заперечує по факту списання коштів на підставі погоджених позивачем відомостей плати за користування російськими вагонами.

Суть спору між сторонами полягає в тому, що відповідач на суми, зазначені у відомостях плати за користування іновагонами, додатково та без погодження цього питання з позивачем нарахував податок на додану вартість у загальній сумі 12598,12 грн. У вказаних відомостях плати сума нарахувань вказувалася без податку на додану вартість. Тому позивач вважає списання коштів у розмірі ПДВ таким, що проведено без його погодження та за відсутності законних для цього підстав. Фактичне нарахування та списання сум ПДВ на суми, зазначені у відомостях плати за користування іновагонами, підтверджується Переліками ТехПД-1 та відзивом на позовну заяву № 29 від 19.01.2007 р.

На думку позивача діючим законодавством України не передбачено внесення плати вантажовласником Укрзалізниці за користування іноземними вагонами. Плату за користування вагонами, передбачену п.1 ст. 119 Статуту вантажовласник вносить за користування вагонами парку Укрзалізниці. Саме на цю плату за користування українськими вагонами як на отримані послуги перевізника дійсно нараховується ПДВ у встановленому Законом України “Про податок на додану вартість” порядку.

Відповідач у відзиві на позовну заяву та письмових поясненнях вважає законним нарахування ПДВ на списані ним суми у зв’язку з тим, що на його думку отримання позивачем вантажу у російських вагонах на території України фактично є послугою, наданою Укрзалізницею вантажовласнику, на яку відповідно до чинного законодавства нараховується ПДВ.

Позицію відповідача повністю підтримує третя особа, яка також вважає, що позивач отримав послуги від відповідача, та на суму оплати за вказані послуги повинен бути нарахований ПДВ.

Розглянувши вищевказані заперечення відповідача на позовні вимоги та ствердження третьої особи щодо законності нарахування ПДВ відповідачем, суд вважає їх необґрунтованими з наступних підстав:

-          Закон України „Про податок на додану вартість” не передбачає нарахування ПДВ на суми, які належать відшкодуванню одними особами на користь інших у зв’язку з внесенням останніми цих сум третім особам для виконання відповідних обов’язків. Обов’язок внесення плати за користування вагонами Російської залізниці виник згідно міжнародних угод у Укрзалізниці, а не у вантажоодержувача. Послуги від іноземної залізниці отримала національна залізниця. За таких умов додаткове нарахування ПДВ на плату за користування іноземними вагонами є без підставними, оскільки податок на додану вартість є внутрішнім податком та нараховується на суму вартості реалізованих товарів, робіт або послуг. Даний висновок підтверджується постановами Вищого господарського суду України від 05.05.2005 р. по справі № 17/205, від 20.12.2006 р. по справі № 36/195, від 21.02.2007 р. по справі № 17/216.

-          вартість відшкодування плати за користування іноземними вагонами не є базою оподаткування в розумінні Закону України „Про податок на додану вартість”. У зв’язку з чим нарахування ПДВ на дані суми є безпідставними.  Докази оплати відповідачем Російській залізниці податку на додану вартість у зв’язку із отриманням від них у користування вагонів в матеріалах справи відсутні, перерахування будь-якої суми ПДВ іноземним залізницям за користування вагонами відповідачем не доведено. Такий висновок підтверджується постановою Вищого господарського суду України від 20.12.2006 р. по справі № 36/195.

-          безпідставне списання коштів залізницею з особового рахунку платника забороняється, тому як плата може списуватися залізницею тільки після її погодження з вантажовласником, що підтверджується постановою Верховного Суду України від 17.01.2006 р. по справі № 5/53 (22/139).

Таким чином суд дійшов висновку, що відповідач та третя особа  помилково вважають обов’язок позивача згідно ст. 119 ч. 4 Статуту на відшкодування плати за користування іноземними вагонами Укрзалізниці оплатою за послуги, на які відповідно до національного законодавства повинен бути нарахований ПДВ. Оскільки плата за користування іноземними вагонами згідно міжнародних договорів вноситься Укрзалізницею, а вантажовласник зобов’язаний тільки відшкодувати залізниці внесення такої плати, то за таких обставин є безпідставним ставити питання про нарахування ПДВ на плату за користування іновагонами на вантажовласника.

Згідно ст. 1212 ч. 1, 2 ЦК України особа, яка набула майно за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов’язана повернути потерпілому це майно. Положення глави застосовується незалежно від того чи безпідставне набуття майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

За вказаних обставин суд вважає позов обґрунтованим, підтверджений належними доказами та таким, що підлягає задоволенню.

Згідно ст. 49 ГПК судові витрати у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 12; 32-34; 36; 43; 49; 82-85; 115 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з державного підприємства “Донецька залізниця” (юридична адреса: 83000, м. Донецьк, вул. Артема, 68; ; розрахунковий рахунок 19 в Донецькій філії АБ “Експрес-банк”; МФО 335838) на користь закритого акціонерного товариства “Макіївкокс” (юридична адреса: 86106, м. Макіївка, вул. Горького, 1; ; розрахунковий рахунок 1891 в Донбаській філії ВАТ “Кредит промбанк”; МФО 335593) суму 12598,12 грн., крім того витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 118,00 грн. та витрати на сплату державного мита у розмірі 125,98 грн.

У судовому засіданні 26.03.2007 р. за згодою сторін судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписаний судом 29.03.2007 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

У разі  подання  апеляційної скарги або внесення апеляційного подання рішення,  якщо його не скасовано,  набирає  законної  сили після розгляду справи апеляційною інстанцією.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя                                                                         Богатир К.В.