КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

24.04.07 р.          № 32/6-А

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Андрієнка  В.В.

суддів:            Малетича  М.М.

Студенця  В.І.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Цірат Г.В., Кульбаба Т.М.

від відповідача - Боровський М.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Печерському районі м.Києва

на постанову Господарського суду м.Києва від 15.02.2007

у справі № 32/6-А  (Хрипун О.О.)

за позовом           Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Юрзовнішсервіс"

до           Управління Пенсійного фонду України в Печерському районі м.Києва

про          визнання протиправними та скасування актів

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Юридична фірма «Юрзовнішсервіс» звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом про визнання протиправними та скасування вимоги № Ю-1462 від 26.12.2006 р. та рішень №№ 2785, 2786, 2787, винесених 26.12.2006 р. Управлінням Пенсійного фонду України в Печерському районі м. Києва

Постановою Господарського суду м. Києва від 15.02.2007 р. позовні вимоги задоволені.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Управління Пенсійного фонду України в Печерському районі м. Києва звернулось з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду,  в якій просить постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою в позові відмовити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що постанова місцевого господарського суду прийнята з неповним з’ясуванням обставин, що мають значення для справи та місцевий господарський суд неправильно застосував та порушив норми матеріального права.

Зокрема апелянт  стверджує про те, що оспорювані позивачем вимога та рішення є законним та прийнято у межах компетенції останньої, а тому відсутні підстави для визнання їх недійсним.

Позивач просив суд постанову Господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу Подільської районної  у місті Києві  ради -  без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний господарський суд встановив наступне.

13.12.2006 р. відповідачем було проведено перевірку сплати позивачем страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування.

За результатами проведення перевірки Управлінням пенсійного фонду був складений акт від 13.12.2006 (належним чином засвідчена копія міститься в матеріалах справи).

На підставі акту перевірки від 13.12.2006 Управлінням Пенсійного фонду України в Печерському районі міста Києва позивачеві була нарахована недоїмка зі страхових внесків у розмірі 83292,94 грн. та пред'явлено вимогу про сплату боргу № Ю-1462 від 26.12.2006. На підставі нарахованої недоїмки та керуючись нормами ст. 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" відповідач застосував до позивача штрафні санкції, передбачені ст. 106 зазначеного закону, а саме нарахував штраф у розмірі 57670,86 грн., визначений рішенням № 2785 від 26.12.2006, штраф у розмірі 48,17 грн. та пеню у розмірі 12,77 грн., визначені рішенням № 2786 від 26.12.2006, штраф у розмірі 48,17 грн. та пеню у розмірі 12,77 грн., визначені рішенням № 2787 від 26.12.2006.

Спір у справі виник у зв’язку із тим, що позивач оскаржив вищезазначені вимогу та рішення шляхом направлення заперечення № 370 від 28.12.2006, проте відповідач, розглянувши заперечення позивача, виніс рішення про результати розгляду заяви про узгодження вимоги про сплату неустойки № 8/07 від 02.01.2007, яким відмовив позивачу у скасуванні вимоги та рішень.

Позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Позивач є суб'єктом малого підприємництва - юридичною особою, яка отримала право застосовувати спрощену систему оподаткування, обліку та звітності протягом 2005-2006 років і є платником єдиного податку за ставкою 10% (належним чином засвідчені копії свідоцтв містяться в матеріалах справи).

Відповідно до Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" від 03.07.1998 № 727/98 суб'єкт підприємницької діяльності - юридична особа, який перейшов на спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України, яке наступного дня після надходження коштів перераховує суми єдиного податку у таких розмірах: до Державного бюджету України - 20 відсотків; до місцевого бюджету - 23 відсотки; до Пенсійного фонду України - 42 відсотки; на обов'язкове соціальне страхування - 15 відсотків.

В матеріалах справи представлені докази належної сплати позивачем єдиного податку до бюджету, а отже перерахування до Пенсійного фонду України 42% від здійснених платежів в якості збору на обов'язкове загальнодержавне пенсійне страхування. Відповідачем цей факт не заперечується, про що є відповідне зазначення в акті перевірки.

Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 18 закону України "Про загальнообов'язкове пенсійне страхування" розмір страхових внесків, у тому числі розмір частини страхових внесків, що спрямовуються до Накопичувального фонду, встановлює Верховна Рада України відповідно для страхувальників і застрахованих осіб за результатами актуарних розрахунків, пропозиції про які вносить Кабінет Міністрів України разом із проектом закону про Державний бюджет України на наступний рік.

Оскільки протягом 2004-2006 років Верховна Рада України не встановлювала відповідних розмірів страхових внесків, до спірних правовідносин слід застосовувати

підпункт 1 пункту 8 розділу XV "Заключні положення" Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", яким встановлено, що до набрання чинності закону про направлення частини страхових внесків в Накопичувальний фонд страхові внески, які перераховуються у солідарну систему, виплачуються страхувальниками та застрахованими особами в розмірах, передбачених Законом України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" для відповідних платників збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, встановлених цим законом.

Закон України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" в статті 1 перелічує платників збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, серед яких відсутні особи, що обрали спрощену систему оподаткування, до числа яких відноситься і позивач.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" визначено, що збір на обов'язкове державне пенсійне страхування платники збору сплачують до Пенсійного фонду України у прядку, визначеному законодавством України.

Отже цією нормою визначено, що сплата збору може відбуватися не тільки у порядку, визначеному законом України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування", але й у порядку, визначеному іншими нормативно-правовими актами України.

Відповідно до вимог статті 2 Закону України "Про систему оподаткування" під податком і збором (обов'язковим платежем) до бюджетів та до державних цільових фондів слід розуміти обов'язковий внесок до бюджету відповідного рівня або державного цільового фонду, здійснюваний платниками у порядку і на умовах, що визначаються законами України про оподаткування. Пенсійний фонд України продовжує залишатися загальнодержавним цільовим фондом, оскільки він ще не перетворений в неприбуткову самоврядну організацію та функціонує як центральний орган виконавчої влади на підставі відповідного положення про нього.

Згідно з ст. 14 Закону України "Про систему оподаткування" до загальнодержавних належить і збір на обов'язкове державне пенсійне страхування. Порядок зарахування загальнодержавних податків і зборів (обов'язкових платежів) до Державного бюджету України і державних цільових фондів визначається згідно з законами України.

Можливість встановлення державної підтримки суб'єктів малого підприємництва, яким є позивач, шляхом запровадження спрощеної системи оподаткування, бухгалтерського обліку та звітності, яка передбачає заміну сплати встановлених законодавством податків і зборів (обов'язкових платежів) сплатою єдиного податку та застосування спрощеної форми бухгалтерського обліку та звітності встановлена Законом України "Про державну підтримку малого підприємництва", зокрема ст. 5 та 11.

Указ Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" від 03.07.1998 № 727/98, який прийнято відповідно до пункту 4 розділу XV "Перехідні положення" Конституції України і який діє до набрання чинності законом, прийнятим Верховною Радою України з цих питань, є нормативним актом, який визначає механізм сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування для платників, що обрали особливий спосіб оподаткування, шляхом проведення відрахувань з сум єдиного податку в Пенсійний фонд України.

Згідно з викладеним суд доходить висновку, що позивач, як особа, зареєстрована в відповідних органах Пенсійного фонду України як платник збору на обов'язкове державне пенсійне страхування (належним чином засвідчена копія свідоцтва про реєстрацію міститься в матеріалах справи), сплачує збір на обов'язкове державне пенсійне страхування у складі сум єдиного податку.

Стаття 19 Конституції України зазначає, що правовий порядок в Україні грунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Відповідачем не представлено доказів яким нормативно-правовим актом передбачено сплату збору на обов'язкове державне пенсійне страхування у вигляді доплати до вже сплаченого збору на обов’язкове державне пенсійне страхування у складі сум єдиного податку.

Враховуючи те, що позивач правомірно та у розмірах, визначених законодавством, сплачував збір на обов’язкове державне пенсійне страхування, у відповідача відсутні підстави для нарахування недоїмки та штрафних санкцій.

За таких обставин  вимога № Ю-1462 від 26.12.2006 р. та рішення №№ 2785, 2786, 2787, винесені 26.12.2006 р. Управлінням Пенсійного фонду України в Печерському районі м. Києва є протиправними , а отже підлягають скасуванню.

Таким чином  постанова  Господарського суду м. Києва від 15.02.2007 року у справі № 32/6-А прийнята з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, які мають значення для вирішення даного спору, підстави для її скасування відсутні.

У зв`язку з цим, підстав для зміни або скасування прийнятої постанови Київський апеляційний господарський суд не вбачає, а отже  апеляційна скарга Управління Пенсійного фонду України в Печерському районі м. Києва підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст. 55, 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, Київський апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1.          Постанову Господарського суду міста Києва від 15.02.2007 року у справі № 32/6-А залишити без змін, а апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Печерському районі м. Києва  – без задоволення.

2.          Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом одного місяця до Вищого адміністративного суду України з дня складення ухвали в повному обсязі.

3.          Ухвалу в повному обсязі складено 24.04.2007 р.

Головуючий суддя          Андрієнко  В.В.

Судді

Малетич  М.М.

Студенець  В.І.