ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ
РІШЕННЯ

Від  "11" січня 2007 р.                                             по справі  № 7/125-38

За позовом Приватної виробничо-торгівельної фірми "Кріоліт-Дніпро",                            м. Дніпропетровськ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Волвест", м. Луцьк

про стягнення 3 528,24 грн.

Суддя          Шум М.С.

За участю представників сторін:

від позивача: не з’явився

від відповідача: Супрунюк С.М., представник (доручення від 03.01.2006р.)

Відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України представнику відповідача було роз’яснено право відводу судді. Відводу судді заявлено не було. В судовому засіданні учаснику судового процесу на підставі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України були роз’яснені його процесуальні права та обов’язки. Заяв та клопотань від останнього на розгляд господарського суду не поступило.

Суть спору: позивач – приватна виробничо-торгівельна фірма "Кріоліт-Дніпро" звернулася в господарський суд Волинської області з позовом про стягнення із товариства з обмеженою відповідальністю "Волвест" 3 528,24 грн., в тому числі 3 342,42 грн. заборгованості по оплаті за поставлений товар та 85,82 грн. пені, нарахованої відповідачу за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань.

На адресу господарського суду Волинської області 25 грудня 2006 року надійшло клопотання позивача про зменшення розміру позовних вимог №303 від 13.12.2006р., згідно якого просить стягнути з відповідача 85,82 грн. пені. Крім того, в клопотання зазначено, що згідно банківської виписки від 06.11.2006р. відповідачем погашено заборгованість в сумі 3 442,42 грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву та представник в судовому засіданні повідомив суд про погашення позивачу 06.11.2006р. заборгованості в сумі 3 442,42 грн., що підтверджується платіжним доручення №1266 від 06.11.2006р. та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3 442,42 грн. у зв’язку із безпідставністю.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи представника відповідача, господарський суд, - ВСТАНОВИВ: 01 січня 2004 року між приватною виробничо-торгівельною фірмою "Кріоліт-Дніпро" та товариством з обмеженою відповідальністю "Волвест" було укладено договір за №8.

Укладена угода предметом судового розгляду не виступала, недійсною судом не визнавалася, сторонами розірвана не була, у зв’язку з чим в господарського суду відсутні підстави вважати зазначену угоду недійсною або неукладеною.

Відповідно до ст. 144 Господарського кодексу України, майнові права та майнові обов’язки суб’єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

У відповідності до умов зазначеної угоди фірмою "Кріоліт-Дніпро" було взято на себе зобов’язання щодо поставки у власність товариства "Волвест" товари харчування, а останнє в свою чергу зобов’язувалось прийти та своєчасно оплатити товар.

У відповідності до ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

На виконання умов договору №8 від 01.01.2004р. позивач протягом липня-серпня місяців 2004 року поставив по накладних відповідачу товар на загальну суму 10 183,40 грн.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов’язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону, інших правових актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Однак, відповідач взяті на себе згідно договору №8 від 01.01.2004р. зобов’язання щодо оплати фірмі "Кріоліт-Дніпро" поставленого товару в повному обсязі не виконав.

Існування у відповідача станом на 05.11.206р. заборгованості в сумі 3 442,42 грн. стало підставою для звернення позивача 24 листопада 2006 року до суду з позовом про примусове стягнення останньої.

Разом з тим, відповідачу згідно п. 6.2 договору №8 від 01.01.2004р.,                                            ст.ст. 230, 231 Господарського кодексу України та ст.ст. 549, 550 Цивільного кодексу України за прострочку здійснення належних розрахунків по оплаті поставленого товару було нараховано пеню, котра у відповідності до представлених господарському суду розрахунків за період прострочки платежів склала 85,82 грн.

Однак, як встановлено в судовому засіданні, товариством з обмеженою відповідальністю "Волвест" на момент подання позову до суду (24.11.2006р.) було проведено із фірмою "Кріоліт-Дніпро" розрахунки по оплаті поставленого товару. Так, відповідачем згідно банківської виписки 06.11.2006р. було сплачено позивачу суму 3 442,42 грн., а тому позов в даній частині є безпідставним.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов’язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону, інших правових актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов’язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про те, що в частині позовних вимог щодо стягнення 3 442,42 грн. заборгованості, сплаченої відповідачем до звернення позивача в суд з позовом про примусове стягнення заборгованості, приватній виробничо-торгівельній фірмі "Кріоліт-Дніпро" слід відмовити, а в частині стягнення 85,82 грн. пені, вимоги підставні та підлягають до задоволення.

Оскільки спір до суду доведений з вини відповідача, витрати, що пов’язані з поданням позовної заяви до суду та розглядом справи господарським судом (сплата державного мита та оплата інформаційно-технічного забезпечення судового процесу), які поніс позивач, підлягають відшкодуванню у відповідності із ст. 49 Господарського процесуального кодексу України за рахунок відповідача у пропорційному розмірі від задоволених вимог.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 144, 173 Господарського кодексу України, ст.ст. 509, 526, 527, 530, 599 Цивільного кодексу України, ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Волвест" (м. Луцьк,                  вул. Конякіна, 18-в, ) на користь приватної виробничо-торгівельної фірми "Кріоліт-Дніпро" (м. Дніпропетровськ, вул. Океанська, 4, )              85,82 грн. пені, 2,55 грн. в повернення витрат по сплаті державного мита та 2,95 грн. в повернення витрат на інформаційно-технічне забезпечення господарського процесу.

3. В частині стягнення 3 442,42 грн. відмовити у зв’язку із оплатою.

Суддя                                                            Шумом Миколою Сергійовичем