ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.07 р.                                                                             Справа № 41/143а

м. Донецьк, вул. Артема, 157 к. 223

Суддя господарського суду Донецької області Гончаров С.А.

при секретарі судового засідання Возневій Н.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом:                     Корпорації „Донбаська паливно-енергетична компанія”,  м. Донецьк

до відповідача:           Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими

платниками податків в м. Донецьку

про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Корпорація „Донбаська паливно-енергетична компанія”, звернувся до суду з позовною заявою до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків в м. Донецьку про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень від 19.01.2007 року № /0/1544/10/15-16-23/3, від 06.03.2007 року № /1/7190/10/15-16-23/3.

Ухвалою суду від 18.04.2007 року було відкрито провадження в адміністративній справі № 41/143а та провадження у справі відбувалось за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що спірні податкові повідомлення-рішення є необґрунтованими та підлягають визнанню недійсними, оскільки позивачем у встановлені законодавством строки був сплачений податок на прибуток за 9 місяців 2006 року.

Позивач зауважує, що у платіжному дорученні № 8169 від 20.11.2006р. ним був зазначений код бюджетної класифікації та розрахунковий рахунок з податку на додану вартість, проте у призначенні платежу прямо зазначено про сплату податку на прибуток.

Позивач стверджує, що належність виконання його зобов’язань по сплаті податків до бюджету залежить від їх надходження саме до державного бюджету, а не від того, яким чином такі податкі обліковуються. Позивач посилається на лист держказначейства, у якому зазначено про зарахування суми податку в розмірі 6630000 грн. до бюджету, а тому вважає свої зобов’язання виконаними належним чином.

Позивач наполягає на тому, що платіжним дорученням № 8169 від 20.11.2006р. він сплачував саме податок на прибуток за 9 місяців 2006 р., а наступна сплата податку на прибуток платіжним дорученням № 8326 від 23.11.2006р. яка врахована податковим органом в якості сплати податку за цей період є надмірною сплатою, що була повернута йому з державного бюджету.

Заявою від 24.05.2007р. позивач змінив позовні вимоги та просить суд додатково до первісно зазначених у позовній заяві податкових повідомлень-рішень визнати недійсним податкове повідомлення-рішення від 20.04.2007р. № /2/13014/10/15-16-23/3, що вмотивоване отриманням цього рішення за наслідками апеляційного оскарження.

Відповідач у запереченнях на адміністративний позов проти позовних вимог заперечує та з посиланням на системний аналіз Закону України “Про систему оподаткування”, ст.ст. 14, 16  Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, п. 5.3.1. ст. 5 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами“, ст. 50 Бюджетного Кодексу України, наказ Державного казначейства України № 131 від 19.12.2000р. п. 2.3. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, наказу ДПА України № 276 від 18.07.2005р. стверджує, що якщо платник податків неправильно заповнив реквізити платіжних документів (у тому числі номерів рахунків, кодів банків і кодів бюджетної класифікації), то кошти не надійдуть до відповідного рахунку відповідного району, а отже не погаситься сума податку, збору (обов’язкового платежу).

Відповідач наполягає на тому, що перерахування податкового зобов’язання з податку на прибуток за 3 квартал 2006 року відбулося 23.11.2006р., про що свідчить платіжне доручення № 8326 від 23.11.2006р., тобто із затримкою на три дні.

У судовому засіданні судом досліджені надані сторонами документи: про правовий статус позивача, платіжні доручення № 8169 від 20.11.2006р. та № 8326 від 23.11.2006р., акт від 28.12.2006 року № 1029, податкові повідомлення-рішення від 19.01.2007 року № /0/1544/10/15-16-23/3, від 06.03.2007 року № /1/7190/10/15-16-23/3, від 20.04.2007р. № /2/13014/10/15-16-23/3, скарги позивача про скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про результати розгляду скарг, податкова декларація з податку на прибуток за 3 квартали 2006 року, довідка головного управління держказначейства України у Донецькій області № 04.1-13/2571 від 07.05.2007р., виписки з особових рахунків позивача з податку на додану вартість та з податку на прибуток, заяви позивача, виписки з рахунків позивача.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши доводи та заперечення представників сторін суд встановив:

Позивачем 09.11.2006р. подано до ДПІ у Ворошиловському районі м. Донецька податкову декларацію з податку на прибуток за 3 квартали 2006р., у якій визначено суму податку на прибуток, яка підлягає нарахуванню до сплати в бюджет в розмірі 6628954 грн., а також визначено суму штрафу самостійно нараховану у зв’язку із самостійним виправленням помилок в розмірі 566 грн.

Платіжним дорученням № 8169 від 20.11.2006р. позивачем до державного бюджету перераховані кошти в розмірі 6630000 грн. з призначенням платежу: «*;101; ; налог на прибыль за 9 месяцев 2006 г., согласно декларации по налогу на приб., в т.ч. штраф-556,00, переч. Полностью Без ПДВ». Позивач вважає, що сплата ним податку наведеним платіжним дорученнями була проведена своєчасно і стверджує, що цим платіжним дорученням ним сплачувалось саме податок на прибуток.

Відповідач вважає, що сплата податку на прибуток за декларацією за 3 квартали 2006р. відбулася платіжним дорученням  платіжним дорученням  № 8326 від 23.11.2006р. з порушенням встановленого строку.

На підставі наведених декларації та платіжного доручень, відповідачем встановлено порушення позивачем граничного строку погашення податкового зобов’язання, передбаченого п.п. 5.3 ст. 5 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами“на три дні терміну, що зафіксовано в акті від 28.12.2006 року № 1029 про результати документальної невиїзної (камеральної) перевірки своєчасності сплати податків і зборів до бюджету.

На підставі такого акту відповідачем складено та направлено позивачу податкове повідомлення-рішення від 19.01.2007 року № /0/1544/10/15-16-23/3, яким з посиланням  на п.п. 17.1.7 п.17.1 ст.17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” за затримку на три календарних дні граничного строку сплати  узгодженої суми  податкового зобов’язання в розмірі 6628954,00 грн. до позивача  застосовано штраф у розмірі 10 % від суми податкового зобов’язання у сумі 662895,40 грн.

В результаті апеляційного оскарження позивачем вказаного податкового повідомлення-рішення та внаслідок розгляду скарг, відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення від 06.03.2007 року № /1/7190/10/15-16-23/3 та від 20.04.2007р. № /2/13014/10/15-16-23/3 з тих же підстав та на таку ж суму.

Згідно наведеного п.п.17.1.7 п.17.1 ст.17 у разі, коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов’язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов’язаний сплатити штраф у відповідних  розмірах  в залежності  від кількості  днів затримки сплати.

Відповідно до п.п. 5.3.1 п.5.3. ст.5 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” платник податку зобов’язаний самостійно сплатити суму податкового зобов’язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти  календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом  4.1.4. пункту 4.1. ст. 4 цього  Закону  для  подання податкової декларації.

Таким чином умовою застосування штрафу визначеного п.п.17.1.7 п.17.1 ст.17 є несплата платником узгодженої суми податкового зобов’язання. За умови, якщо сплата податку таким платником проведена – відсутні підстави застосування до нього штрафних санкцій.

Відповідно до п. 1.2. ст. 1 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників перед бюджетами та державним цільовими фондами” під податковим зобов’язанням розуміється зобов’язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України.

Законом України “Про систему оподаткування” визначено поняття податку і збору (обов’язкового платежу) до бюджетів та державних цільових фондів, а саме, ст. 2 цього Закону встановлює, що під податком і збором (обов’язковим платежем) до бюджетів та до державних цільових фондів слід розуміти обов’язковий внесок до бюджету відповідного рівня або державного цільового фонду, здійснюваний платниками у порядку і на умовах, що визначаються законами України про оподаткування. При цьому, у частині 1 ст. 14 закону України “Про систему оподаткування” у переліку загальнодержавних податків міститься податок на прибуток підприємств.

Пунктом 16.4 ст. 16 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” встановлено, що податок за звітний період сплачується його платником до відповідного бюджету у строк, визначений законом для квартального податкового періоду.

Таким чином, як вбачається з наведених правових норм, податок на прибуток підприємств, на виконання відповідного обов’язку платника податку, має бути сплачений до бюджету.

Посилання відповідача на те, що умовою вважати суму податку сплаченою є зарахування на відповідний бюджетний рахунок суд до уваги не приймає, оскільки закони України з питань оподаткування не встановлюють та не вимагають від платників податків дотримання яких-небудь обов’язкових додаткових умов зарахування податку до бюджету. Як зазначалось, сплатою податку відповідно до закону вважається його сплата до бюджету відповідного рівня (місцевого або державного).

Згідно ст. 17 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” податок зараховується до бюджетів згідно з Бюджетним кодексом України.

За змістом ст. 13 Бюджетного кодексу України будь-які податкові надходження, у тому числі податок на прибуток підприємств, поповнюють загальний фонд бюджету України. Всі податкові надходження до загального фонду бюджету опубліковуються на рахунках, відкритих за балансовим рахунком 3111 “Надходження до загального фонду державного бюджету”, відповідно до п. 4.1. Порядку виконання державного бюджету за доходами (затверджений наказом Державного казначейства України від 19 грудня 2000 року №131).

Таким чином, будь-який податок, що був сплачений до бюджету, потрапляє на рахунок 3111, тобто до загального фонду бюджету, незалежно від того на якому субрахунку він обліковується.

Дослідження платіжного доручення № 8169 від 20.11.2006р. з урахуванням призначення платежу про сплату податку на прибуток дозволяє зробити висновок, що ним здійснений саме платіж податку на прибуток до державного бюджету України і цей платіж здійснений в межах граничних строків встановлених законом для сплати податків.

Таким чином у суду відсутні підстави вважати, що позивачем не проведена сплата податку на прибуток по декларації за 3 квартали 2006 року у встановлені законом строки, як то визначено в якості підстави застосування штрафу статтею 17 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами“.

Суд також зазначає, що відповідно до частини 4 ст. 50 Бюджетного кодексу України податки, збори (обов’язкові платежі) та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок Державного бюджету України і не можуть акумулюватися на рахунках органів стягнення.

Згідно з Положенням про єдиний казначейський рахунок, затвердженим наказом Державного казначейства України від 26 червня 2002 року №122 (розділ 1), єдиний казначейський рахунок – це рахунок, відкритий Державному казначейству України в Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у Системі електронних платежів Національного банку України. Єдиний казначейський рахунок є основним рахунком держави для проведення фінансових операцій та ефективного управління коштами державного та місцевих бюджетів через систему електронних платежів Національного банку України.

Згідно частини 5 ст. 50 Бюджетного кодексу України податки, збори (обов’язкові платежі) та інші доходи державного бюджету визначаються зарахованими в доход державного бюджету з моменту зарахування на єдиний казначейський рахунок державного бюджету. Таким чином, з моменту зарахування суми податкового зобов’язання – податку на прибуток підприємств на єдиний казначейський рахунок, таке зобов’язання є виконаним платником податку.

Наданою позивачем довідкою головного управління держказначейства України у Донецькій області № 04.1-13/2571 від 07.05.2007р. підтверджується зарахування до державного бюджету саме 20.11.2006р. коштів за платіжним дорученням № 8169.

З огляду на викладене, у суду відсутні підстави вважати, що позивач припустився порушень законодавства в частині строків сплати податку на прибуток, що обумовлює безпідставність застосування до нього штрафних санкцій.

Щодо посилань відповідача на не проведення платежу сплаченого платіжним дорученням № 8169 за особовим рахунком позивача з податку на прибуток, внаслідок зарахування до бюджету за кодом бюджетної класифікації з податку на додану вартість, то така обставина не може бути підставою для притягнення до відповідальності платника податків, який фактично виконав зобов’язання по сплаті податків. Порядок обліку сплачених до бюджету податків (а саме таким порядком обліку є як облік надходжень до бюджету, який ведеться органами держказанчейства так і облік платежів, який ведеться податковим органом) не може впливати на сплату податків до бюджету та свідчити про виконання або невиконання платниками своїх обов’язків по сплаті податків.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 14 закону України “Про систему оподаткування”, ст. 16, 17 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, ст. 13,50 Бюджетного кодексу України, ст.ст. 4, 5, 6 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань  платників податків перед бюджетами  та державними цільовими фондами”, ст.ст. 2, 17-20, 69-72, 86, 87, 94, 158-163, 167, розд. 7 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги Корпорації „Донбаська паливно-енергетична компанія” до  Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків в м. Донецьку про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень від 19.01.2007 року № /0/1544/10/15-16-23/3, від 06.03.2007 року № /1/7190/10/15-16-23/3, від 20.04.2007 року № /2/13014/10/15-16-23/3  – задовольнити.

Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків в м. Донецьку від 19.01.2007 року № /0/1544/10/15-16-23/3.

Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків в м. Донецьку від 06.03.2007 року № /1/7190/10/15-16-23/3.

Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків в м. Донецьку від 20.04.2007 року № /2/13014/10/15-16-23/3.

Присудити Корпорації „Донбаська паливно-енергетична компанія” з Державного бюджету України судовий збір у сумі 3,40 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня складання постанови в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя