ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№  20/76

14.03.07

За позовом          Професійної асоціації реєстраторів і депозитаріїв

До                    Приватного підприємства «Рекламне агентство «Реклама Плюс»

Про                         стягнення 6030,00грн.

Суддя В.В. Палій

Секретар Н.С. Молочна

Представники:

Від позивача        Журавльов М.М.- предст. (дов. від 25.01.2007р.)

Від відповідача   не з’явився

Обставини справи:

Позовні вимоги заявлені про стягнення заборгованості в сумі 6030,00грн. (1030,00грн.-суми попередньої оплати, 5000,00грн. завданої моральної шкоди), яка виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору, укладеного в усній формі.

Відповідач знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Ялтинська, 5-б, відповідно ухвали суду направлені відповідачу за вказаною адресою. Проте відповідач у судове засідання не з’явився, відзиву на позов не надав.

28.02.2007р. розгляд справи відкладено.

Відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Ознайомившись з матеріалами справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач посилається на те, що Приватне підприємство «Рекламне агентство Реклама Плюс»на підставі усного договору з позивачем зобов’язалось виготовити за замовленням відповідача тираж настільних календарів, вітальних наклейок та передати виготовлену продукцію позивачу.У свою чергу, позивач зобов'язався прийняти та здійснити попередню оплату зазначеної продукції.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов’язків, зокрема є договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на  набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків (п. 1 ст. 202 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (п. 1 ст. 638 ЦК України).

Відповідно до п. 2 ст. 639 Цивільного кодексу України якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Статтею 626 Цивільного кодексу України визначено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що між сторонами, шляхом виставлення відповідачем рахунку-фактури №452 від 08.12.2006р. на суму 1030,00грн. та оплати позивачем зазначеного рахунку платіжним дорученням №616 від 21.12.2006р. досягнуто домовленості щодо виготовлення відповідачем тиражу настільних календарів, вітальних наклейок та передачі виготовленої продукції позивачу.

Позивач посилається на те, що за усною домоволеністю сторін, сторони визначили строк виконання зобов'язання відповідачем-до 26.12.2006р., проте, в установлений строк відповідач виготовлену за замовленням позивача продукцію не передав.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов’язку не встановлений або визначений моментом пред’явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов’язок у семиденний строк від дня пред’явлення вимоги, якщо обов’язок негайного виконання не випливає з договору або актів цивільного законодавства. (ч. 2 ст. 530 ЦК України).

Позивач не надав суду доказів звернення до відповідача з вимогою про передачу виготовлених настільних календарів та вітальних наклейок. У той же час, позивач посилається на те, що за усною домовленістю сторін строк виконання зобов’язання відповідачем був визначений до 26.12.2006р. Проте, позивач не надав суду жодних доказів наведеного чи доказів підтвердження з боку відповідача виконання зобов’язання до вказаної дати.

Таким чином, суд приходить до висновку, що станом на час звернення позивача з позовом до суду, строк виконання зобов’язання відповідача за усною домовленістю сторін не настав.

Оскільки  строк виконання зобов’язання з боку відповідача не настав, відповідно відсутні підстави для стягнення з відповідача 1030,00грн. суми попередньої оплати на користь позивача за прострочення виконання зобов’язання.

Суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача 5000,00грн. моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено факту заподіяння моральної шкоди відповідачем.

Крім того, щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 5000,00грн. моральної шкоди, у зв’язку з приниженням ділової репутації позивача, необхідно зазначити наступне.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а моральна шкода визначається, у тому числі, і як припинення ділової репутації юридичної особи. Критерії для визначення розміру моральної шкоди, що підлягає до стягнення, визначено в ч. 3 зазначеної статті, а саме: характер правопорушення, ступеня вини особи, з врахуванням вимог розумності та справедливості. Саме припиненням ділової репутації позивача внаслідок дій відповідача позивач аргументує позовні вимоги та визначає розмір її відшкодування.

Під діловою репутацією розуміють комплекс заходів, спрямованих на збільшення прибутку підприємства без відповідного збільшення активних операцій, включаючи використання кращих управлінських здібностей, домінуючу позицію на ринку послуг та інше. На підвищення ділової репутації впливає маркетингова діяльність з використанням розширеної реклами, рівень кваліфікації персоналу, навички персоналу, ділові якості персоналу.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди повинен визначатись залежно від характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Позивач посилається на те, що внаслідок невиконання відповідачем зобов’язання за усним договором з позивачем, була принижена ділової репутації позивача перед діловими партнерами позивача. У зв’язку з чим, позивачу було завдано моральної шкоди на суму 5000,00грн.

Проте, зобов’язання сторін виникли, у зв’язку з існуванням усної домовленості сторін, тобто між позивачем та відповідачем існують договірні відносини. У даному випадку, позовні вимоги обґрунтовуються саме неналежним виконанням відповідачем зобов’язання щодо передачі позивачу настільних календарів та вітальних наклейок.

Відповідно до Роз’яснення Вищого арбітражного суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з відшкодуванням моральної шкоди»від 29.02.19996р. №02-5/95 дія статті Цивільного кодексу України про відшкодування моральної шкоди, завданої юридичній особі, не поширюється на зобов’язання, які виникають з угод (договорів). В таких випадках, відповідальність особи, винної у невиконанні або неналежному виконанні зобов’язання, обмежується обов’язком відшкодувати завдані цим збитки та сплатою неустойки.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 5000,00грн. моральної шкоди визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене, а також те, що відповідач не оспорив ціну позову, позовні вимоги визнаються необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 10 днів з дня підписання.

Суддя                                                                                                                             В.В. Палій