ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22.05.07 р.                                                                               Справа № 16/92

за позовом Дочірньої компанії „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України” м. Київ

до відповідача Відкритого акціонерного товариства „Єнакієвський коксохімзавод” м. Єнакієве

про стягнення 58 504 грн. 41 грн.

Суддя                                    Азарова З. П.

При секретарі судового засідання:  Розум А.С.

Представники :

Від позивача  –  Бережний Р.В. – гол. юрисконсульт

Від відповідача –  Гравова Н.В. - юрисконсульт

В засіданні брали участь:

СУТЬ СПРАВИ:

Дочірня компанія «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» м. Київ звернулась з позовом до відкритого акціонерного товариства „Єнакієвський коксохімічний завод” м. Єнакієве про стягнення заборгованості 36 646 грн. 36 коп., пені 6 802 грн. 68 коп., штрафу 2 565 грн. 26 коп., інфляційних витрат 9 838 грн. 44 коп., річних 2 651 грн. 40 коп.

В обґрунтування  позову  надані копії: договору від 24.01.2003р. № 06/03-259-ТЕ-6, актів прийому-передачі природного газу, статуту ДК „Газ України”, довідки про включення ДК „Газ України” до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, свідоцтва про державну реєстрацію, довіреності від 29.12.2005р. № 303/102, розрахунку боргу.

Відповідач позов не визнав, посилаючись на перерахування авансових платежів платіжними дорученнями №№ 6 від 21.01.2003р., 12 від 29.01.2003р., 13 від 06.02.2003р., 18 від 13.02.2003р., 27 від 27.02.2003р., 37 від 13.03.2003р., 46 від 24.03.2003р., 207 від 24.10.2003р.

Рішенням господарського суду Донецької області від 22.05.2006р. в задоволенні позову відмовлено. Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 08.08.2006р. рішення частково скасовано, а позовні вимоги задоволені в частині основного боргу, інфляційних витрат та річних.

Постановою Вищого господарського суду України від 25.10.2006р. рішення та постанова скасовані і справа передана на новий розгляд.

Ухвалою від 23.11.2006р. справа призначена до розгляду, але у зв’язку з оскарженням Постанови Вищого господарського суду України до Верховного суду України ухвалою від 30.11.2006р. провадження у справі було зупинено.

Верховний суд відмовив у порушенні касаційного провадження з перегляду постанови Вищого господарського суду України, тому ухвалою від 22.01.2007р. провадження у справі поновлено.

При новому розгляді справи відповідач заперечив проти позову, вважаючи відсутність боргу, що встановлено було актом звірення розрахунків станом на 30.06.2004р.

В судовому засіданні було оголошено перерву.

В наступному засіданні представник відповідача пояснив, що актом звірення від 31.07.2004р. встановлено, що за спірним договором на протязі 2003 року було перераховано 45 042 грн. 83 коп. в якості попередньої оплати, однак у призначенні платежу вказаний договір №10/16-05 від 01.03.2001р. Перерахування здійснювалося на підставі рахунків позивача.

Позивач пояснив, що вказані розрахунки здійснені за іншим договором і не можуть бути прийняті до уваги. На вказане пояснення відповідач надав усні заперечення та вважає, що за договором 10/16-05 були здійснені повні розрахунки і боргу не було, тому слід врахувати суму на взаємовідносини за спірним договором. Для належного розгляду взаємних розрахунків слід призначити судову експертизу.

Враховуючи пояснення сторін, розгляд справи був відкладений.

В наступне судове засідання відповідач заявив клопотання про призначення судової експертизи і визначив питання, які слід поставити перед нею.

Позивач заперечив проти призначення експертизи, оскільки відповідач не доказав перерахування грошових коштів в рахунок спірного договору. Пропозиції щодо зарахування вказаних коштів в погашення боргу за спірним договором № 1-06/03-259 ТЕ-6 від відповідача не надходило. Згідно платіжних доручень призначення платежу визначено платником і у отримувача грошових коштів відсутні підстави самостійного їх зарахування.

Клопотання про проведення експертизи залишено без задоволення.

В наступному судовому засіданні відповідач пояснив, що позивач листом № 31/15-10110 від 02.10.2006р. провів взаємозалік на суму 45 042 грн. 83 коп., яка є боргом за спірним договором.

Позивач заперечив проти вказаних пояснень і в судовому засіданні оголошена перерва для надання листа позивача. Сторони продовжили строк розгляду спору.

Відповідач виконав вимоги суду, надав копію листа № 31/15-10110. Позивач пояснив, що вказаним листом здійснений залік за договором № 05-2(99)-т від 24.12.1998р.

Розглянувши  матеріали  справи, надані додаткові докази, господарський суд  встановив, що між Дочірньою компанією “Газ України” Національної акціонерної  компанії “Нафтогаз України” м.Київ та Відкритим акціонерним товариством “Єнакіївський коксохімічний завод” м.Єнакієве Донецької області  24.01.2003р. було укладено договір №1-06/03-259ТЕ–6 на подачу в 2003р. природного газу для вироблення теплової енергії для потреб населення, бюджетних установ та організацій, в обсязі 900,0 тис.м.куб по ціні за 1000м.куб з врахуванням тарифу на транспортування 241грн.50коп. з врахуванням ПДВ.

Відповідно до п.11.1 договору договір діє з 01.01.2003р. по  31.12.2003р. в частині поставки газу, в частині проведення розрахунків за газ –до їх повного здійснення.

Додатковою угодою  №1 від 01.01.2003р. визначена ціна 1000 м.куб. газу без врахування тарифу на транспортування газу по території України 189грн.00коп. із визначенням ПДВ відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до п.6.1 договору сторони встановили, що оплата вартості послуг здійснюється в гривнях шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця (позивача) протягом місяця поставки 100 %  вартості фактично спожитих обсягів газу та послуг з його транспортування.  Остаточний  розрахунок за фактично спожиті обсяги газу та послуги  з  його  транспортування здійснюється на підставі акту приймання–передачі до шостого числа, наступного за звітним місяцем.

На виконання умов договору №1-06/03-259ТЕ–6 від 24.01.2003р. позивач поставив відповідачеві протягом січня 2003р. –квітня 2003р., жовтня 2003р. та грудня 2003р. природний газ в обсязі 619,756 тис.м.куб на суму 97611грн.56коп.

Факт передачі газу підтверджується актами прийому-передачі за період з 01.01.2003р. по 01.04.2003р., за період з 01.10.2003р. по 01.12.2003р., які  підписані представниками Дочірньої компанії “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” м.Київ та АТЗТ “Єнакіївський коксохімічний завод” м.Єнакієве Донецької області без заперечень.

Відповідачем поставлений газ був оплачений не в повному обсязі, за спірний період вартість отриманого газу у сумі 36646грн.36коп. залишилась неоплаченою.

Тому в цій частині спір підлягає задоволенню.

В силу ст. 214 Цивільного кодексу УРСР та ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час построчення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки факт несвоєчасного виконання грошового зобов’язаний підтверджений матеріалами справи, позивач правомірно нарахував індекс інфляції, річні, які також підлягають задоволенню.

В частині заявлених вимог про стягнення пені, позовні вимоги заловоленню не підлягають, оскільки договір постачання газу діяв в частині розрахунків до повного виконання зобовязань. 01.01.2004р. набрали законної сили Цивільний кодекс України і Господарський кодекс України. Згідно п. 4 «Прикінцевих положень» Цивільного кодексу України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ни чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Те ж правило передбачав і Господарський кодекс України, п.6 статті 232 якої передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано. Позивач в порушення цьому нарахував пеню за попередні 12 місяців перед поданням позову.

Крім того, не підлягають задоволенню вимоги в частині штрафу у розмірі             7 %, передбаченого пунктом 2 ст. 231 Господарського кодексу України з наступних підстав.

Вказаною статтею передбачено, що законом до окремих видів зобов’язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. У разі, якщо порушено господарське зобов’язання, в якому хоча б одна сторона є субєктом господарювання, що належить до державного сектора економіки за порушення строків виконання зобов’язання стягується пеня в розмірі 0,1 % вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % вказаної вартості.

Відповідно до п.5 Прикінцевих положень ГК України положення вказаного кодексу України щодо відповідальності за порушення правил здійснення господарської діяльності, а також за порушення господарських зобовязань застосовуються у разі, якщо ці порушення були вчинені після набрання чинності зазначеним положенням, крім випадків, коли за порушення господарських зобвязань була встановлена інша відповідальінсть договором, укладеним до 01.01.2004р.

Відповідно до п.2 ст. 231 цього кодексу України штрафні санкції застосовуються якщо інше не передбачене договором або законом.

Договір на постачання природного газу для вироблення теплової енергії для потреб населення, бюджетних установ та організацій між позивачем та відповідачем укладено 24.01.2003р. та в ньому стронами передбачена відповідальінсть за порушення господарських зобов’язань у вигляді пені, тому штраф нарахований необгрунтовано і підстави для його стягнення відсутні.

З вищенаведеного позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Заперечення відповідача щодо заліку зустрічних вимог та перерахування попередньої оплати не приймаються до уваги, оскільки з наданих копій платіжних доручень на перерахування грошових коштів у 2002-2003 роках на рахунок позивача вбачається, що у призначенні платежу є посилання на договір № 10/16-05 від 01.03.2001р. (а.с. 48-54,56, том 1). Позивач заявив позов за договором 1-06/03-259ТЕ-6. Вищевказаний договір № 10/16-05 від 01.03.2001р. діяв згідно додаткової угоди № 1 від 05.09.2002р. в частині поставки газу до 15.04.2003р.

Уклавши 24.01.2003р.договір № 1-06/03-259ТЕ-6, відповідач не розірвав попередній договір, перерахував попередню оплату в його. Якщо  він за ним не отримував газ , у нього було право звернутися до постачальника згідно ст. 217 Цивільного кодексу УРСР з пропозицією про зарахування зустрічних вимог. Відповідач таких доказів не надав, а суду відсутні підстави для самостійного зарахування грошових коштів, перерахованих за іншими договорами в рахунок заборгованості договору, за яким  заявлені позовні вимоги. Крім того, при укладенні договору №1-06/03-259 ТЕ-6 сторони не передбачили умови зарахування попередньої оплати, здійсненої за попереднім договором, в рахунок поставленого газу за укладеним новим договором.

Пунктом 6.4 нового договору сторони передбачили зобов’язаність покупця (відповідача) вказувати номер договору, за яким здійснюється оплата газу. За наявністю боргу  за даним договором постачальник має право зарахувати кошти, які надійшли від покупця як погашення боргу за газ, поставлений в минулі періоди незалежно від призначення платежу. Тобто договором передбачено право позивача  здійснити зарахування коштів за укладеним  договором в рахунок боргу в минулі періоду, а не навпаки.

Крім того сторони не здійснювали заміну зобов’язання за попередніми договорами і тому пунктом 10.2 договору 1-06/03-259 ТЕ-6 сторони передбачили, що з укладанням даного договору попереднє листування та документація щодо предмету даного договору втрачають юридичну силу. Даний договір набирає чинності з 01 січня 2003 року і діє в частині поставки газу до 31 грудня 2003 року, а в частині проведення розрахунків за газ – до їх повного здійснення.

Згідно  актів прийому-передачі природного газу відповідач отримував газ саме за вказаним договором №1-06/03-259 ТЕ-6, про що свідчать  підписи на актах відповідача (а.с. 19-26, том 1).

Відповідач не надав будь-які докази про досягнення згоди сторін на предмет зарахування проведеним ним проплат на виконання спірного договору або на припинення зобов’язання згідно ст. 230 Цивільного кодексу УРСР.

Не приймаються до уваги посилання відповідача на акт звірення, здійснений сторонами станом на 30.06.2004р., з якого вбачається, що сума боргу 36 646 грн. 63 коп. підтверджена як постачальником, так і боржником. Взаємозалік за вказаним актом не здійснювався.

В матеріалах справи є заява позивача за № 31/15-10110 від 02.10.2006р. на зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 45 042 грн. 83 коп., на яку посилається відповідач як на підставу для відмови від задоволення позову (а.с. 49, том 2), але судом встановлено, що залік проведений за договорами 05-2(99)-т від 24.12.1998р. та 10-/16-05/02 від 12.02.2003р. Спірний договір № 1-06/03-259 ТЕ від 24.01.2003р. у вказаному заліку відсутній і відношення до нього не має. Тому відсутні підстави прийняти вказану заяву як доказ погашення боргу за заявленим договором.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 43, 49, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України суд –

В И Р І Ш И В :

Позов Дочірньої компанії „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України” м. Київ задовольнити частково.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства „Єнакієвський коксохімічний завод” (86406, Донецька область, м. Єнакієве, вул. Марата, 1, р.№5468 Філія „Відділення Промінвестбанку в м. Єнакієве Донецької області”, МФО 334215, ) на користь Дочірньої компанії „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України” (04116, м. Київ, вул. Шолуденко, 1, р. №14 в ГОУ ПІБ України, МФО 300012, ) заборгованість 36 646 грн. 36 коп., інфляційні витрати 9 838 грн. 44 коп., річні 2 651 грн. 40 коп., державне мито  492 грн. 16  коп.., інформаційно-технічні послуги 99 грн. 10 коп.

В іншій частині відмовити.

В  судовому  засіданні  22.05.2007р.  за  згодою  сторін  оголошено  вступну та резолютивну  частину  рішення.

Рішення  підписано  25.05.2007р. та  набуває  законної  сили  після  закінчення десятиденного  строку   з  дня  його прийняття (підписання).

Рішення може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя