ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2007 року                                                                                   Справа № 4/274

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого                    Виноградник О.М. (доповідач)

суддів:                   Джихур О.В., Ясир Л.О. (зміни у складі колегії суддів на підставі розпорядження від 24.01.2007р. № 44)

при секретарі: Лазаренко П.М.

за участю представників сторін:

позивача –Богохвал О.Г., директор, наказ № 1 від 22.05.2000р.;

відповідача –Войтенко О.В., дов. № б/н від 01.01.2006р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні          апеляційну скаргу приватного підприємства “Вертон-Сервіс” с.Протопопівка Олександрійського району Кіровоградської області

на  рішення  господарського суду Кіровоградської області від 29.11.2006 року

у справі    № 4/274

за позовом   приватного підприємства “Вертон-Сервіс”, Кіровоградська область, Олександрійський район, с.Протопопівка

до  товариства з обмеженою відповідальністю “Айсберг”, Кіровоградська область, м.Олександрія

про  стягнення 1147 грн. 80 коп.

та за зустрічним позовом  товариства з обмеженою відповідальністю “Айсберг”, м.Олександрія Кіровоградської області

до приватного підприємства “Вертон-Сервіс” с.Протопопівка Олександрійського району Кіровоградської області

про визнання неукладеним договору № 2 від 02.01.2002р.

За згодою представників сторін, присутніх у судовому засіданні, було оголошено вступну та резолютивну частину постанови (ст.ст.85, 99, 105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 29.11.2006р. (суддя Хильки Ю.І.) по справі № 4/274 за позовом  приватного підприємства “Вертон-Сервіс”, Кіровоградська область, Олександрійський район, с.Протопопівка (далі –ПП “Вертон-Сервіс”) до товариства з обмеженою відповідальністю “Айсберг”, Кіровоградська область, м.Олександрія (далі – ТОВ “Айсберг”) про стягнення 1147 грн. 80 коп. та за зустрічним позовом ТОВ “Айсберг” м.Олександрія Кіровоградської області до ПП “Вертон-Сервіс” с.Протопопівка Олександрійського району Кіровоградської області про визнання неукладеним договору № 2 від 02.01.2002р. в задоволенні первісного та зустрічного позову було відмовлено.

Рішення господарського суду Кіровоградської області в частині первісного позову мотивовано тим, що позивач не звертався до відповідача з вимогою про оплату відповідно до ст..165 ЦК УРСР, ст..530 ЦК України, тоді як строк оплати вартості виконаних робіт сторонами в договорі не обумовлено, калькуляція від 01.06.2001р. не може бути визнано додатком до договору від 02.01.2002р. в якості кошторису відповідно до ст..334 ЦК УРСР, факт виконання робіт не підтверджено належними доказами, оскільки форма № КБ-2В акту виконаних робіт лише застосовується в будівництві, а інші докази цього відсутні, позивачем не доведено на якому обладнанні, ким виконувались роботи та саме які роботи, вартість цих робіт з посиланням на розцінки та калькуляцію, в дійсності обов’язки позивача виконувались штатним працівником відповідача. За зустрічним позовом рішення господарського суду першої інстанції мотивовано ст..16 ЦК України, позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 13.07.2004р. по справі № 10/732, оскільки обраний відповідачем засіб захисту цивільних прав не відповідає вимогам закону, а позивачем не було належним чином обґрунтовано вимоги з посиланням на норми матеріального права, відповідно до законодавства, яке діяло на час укладення оспорюваної угоди.

Не погодившись з вищезазначеним рішенням господарського суду Кіровоградської області до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся позивач по справі –ПП “Вертон-Сервіс” с.Протопопівка Олександрійського району Кіровоградської області, оскаржує рішення суду першої інстанції на предмет його невідповідності нормам матеріального права, посилається на невідповідність висновків, викладених у рішенні, фактичним обставинам, матеріалам справи, зокрема:

- господарським судом необґрунтовано зроблено посилання на не визначення строку виконання зобов’язань по оплаті вартості наданих послуг, оскільки п.1.3 договору сторони домовились про їх оплату щомісяця, чим було порушено вимоги ст..165 ЦК УРСР, ст..530 ЦК України;

- господарським судом неправомірно не взято до уваги п.2.1 договору, який містить вичерпний перелік послуг, які “виконавець” зобов’язався надавати “замовнику”, визначена ціна послуг та строк оплати в п.1.3 договору;

- невірним є висновок господарського суду про те, що договір укладений між сторонами є договором підряду, так як в ст..903 ЦК України надано належну оцінку правовідносинам сторін, тому складання кошторису до договору не є обов’язковим;

- факт виконання робіт доведено належними доказами, що підтверджено актами форми КБ-2В, оскільки між сторонами не існувало відносин підряду та сторони вільні у виборі форми такого акту приймання-здачі робіт, оскільки зазначену форму не регламентовано діючим законодавством;

- посилання господарського суду на наказ № 31/к від 10.10.2001р. спростовується, як доказ, фактом укладення договору від 02.01.2002р. № 2;

- крім цього, по аналогічним спорам про стягнення заборгованості з вищезазначеним договором за інші періоди господарським судом Кіровоградської області приймались рішення на користь позивача, що є фактом в розумінні ч.2 ст.35 ГПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач по справі –ТОВ “Айсберг” м.Олександрія Кіровоградської області –проти її задоволення заперечує, посилаючись на відповідність оскаржуваного судового рішення вимогам закону, матеріалам, обставинам справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення господарського суду, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вислухав пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення слід скасувати на підставі п.3 ч.1 ст.104 ГПК України, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається із змісту позовної заяви, позивач звернувся до господарського суду Кіровоградської області з позовом про стягнення з відповідача 800 грн. заборгованості по оплаті за надані послуги згідно договору № 2 від 02.01.2002р., 185 грн. 10 коп. річних, 162 грн. 70 коп. суми боргу з урахуванням індексу інфляції. При цьому позовні вимоги було обґрунтовано в якості норм матеріального права ст.ст.161, 162, 214 ЦК УРСР, ст.ст.525, 526, 625 ЦК України (в редакції з 01.01.2004р. (а.с.3-5, т.1).

Матеріалами справи підтверджується, що 18.01.2001р. між сторонами було підписано договір № 2 (а.с.119, т.1), терміном дії з 19.01.2001р. по 19.01.2002р. (п.3.1 договору), відповідно до якого позивач (“виконавець” за договором, скаржник) зобов’язався забезпечити обслуговування, експлуатацію та утримання електрообладнання напругою до 1000 Вт згідно з вимогами ПТЄ та ПБ споживачів силами електротехнічного персоналу “виконавця”. Першого червня 2001р. сторонами було підписано, узгоджено та затверджено калькуляцію робіт для “замовника” –ТОВ “Айсберг” (а.с.15, т.1).

02.01.2002р. між ПП “Вертон-Сервіс” (“виконавець” за договором) та ТОВ “Айсберг” м.Олександрія Кіровоградської області (“замовник” за договором) було підписано договір № 2, терміном дії з 02.01.2002р. по 31.12.2002р. (п.3.1 договору), відповідно до умов якого “виконавець” зобов’язався забезпечити утримання, експлуатацію та обслуговування електрообладнання напругою до та вище 1000 Вт згідно з вимогами технічних умов своїми силами та нести відповідальність за його належний стан та експлуатацію (р.2 договору (а.с.14, т.1)).

Пунктом 1.3 розділу 1 договору сторони визначили, що “замовник” зобов’язаний здійснювати щомісячно грошовими коштами оплату –згідно домовленості – 100 грн.

Зазначений договір від 02.01.2002р. підписано обома сторонами, завірено печатками підприємств. Докази наявності між сторонами будь-яких інших договорів, зокрема, як підряду, так і про надання послуг, відсутні в матеріалах справи, такі докази не надавались судам обох інстанцій згідно зі ст.ст.32, 33, 36 ГПК України, не існують, що підтверджено поясненнями представників обох сторін в суді апеляційної інстанції.

За період з травня 2004 року по грудень 2004 року позивачем було надано послуги на загальну суму 800 грн., що підтверджується актами виконаних робіт, підписаних обома сторонами, завіреними печатками (а.с.16-23; 94-101, т.1). Слід зазначити, що акти приймання виконаних робіт підписано зі сторони відповідача без будь-яких зауважень щодо якості, кількості наданих послуг, будь-яких зауважень такі акти не містять, як і відсутні будь-які докази в розумінні ст.ст.32, 33, 36 ГПК України щодо можливих претензій зі сторони відповідача з цього приводу по наданим послугам в період з травня по грудень 2004 року.

Пунктами 3.1, 3.2 розділу 3 договору № 2 сторони передбачили, що по закінченні строку дії договору, тобто після 31.12.2002р., якщо жодною із сторін не заявлено про розірвання договору, останній продовжується автоматично, тобто до 31 грудня наступного року. Докази наявності пропозицій щодо розірвання договору № 2 у 2003, 2004 роках відсутні, отже, договір № 2 було продовжено у відповідності до п.3.2 договору до 31.12.2004р.

Докази здійснення розрахунків по договору та по актам виконаних робіт відповідачем в строки та обсягах, передбачених п.1.3 договору відсутні в матеріалах справи, не надавались судам обох інстанцій, як свідчать пояснення представника відповідача розрахунки за послуги за спірний період не здійснювались.

Відповідно до п.4 Прикінцевих положень Господарського кодексу України (який набрав чинності з 01.01.2004р.), п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (в редакції з 01.01.2004р.) щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Згідно з ч.1 ст.193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних у мовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України  з урахуванням особливостей, що передбачені цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 625 (частиною 2) передбачений обов’язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст.901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов’язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов’язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст.903 ЦК України регламентовано, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов’язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За цих обставин позовні вимоги в частині стягнення заборгованості –800 грн. за період травень-грудень 2004 року слід визнати обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Оскільки факт прострочення в оплаті наданих послуг мав місце, колегія суддів вважає також обґрунтованими вимоги в частині стягнення 3 відсотків річних в сумі 185 грн. 10 коп. (з 31.05.2004р. по 14.07.2006р.) та суми боргу з урахуванням індексу інфляції –162 грн. 70 коп. (з 31.05.2004р. по 31.05.2006р.).

Щодо посилань господарського суду на ст..165 ЦК УРСР, ст..530 ЦК України, то ці доводи спростовуються безпосередньо змістом договору, зокрема, п.1.3, тобто кінцевий строк проведення розрахунків –останній день кожного місяця.

Щодо актів приймання-передачі, то посилання суду на те, що вони не є належними доказами, спростовуються наступним: по-перше, підписані обома сторонами, засвідчені печатками обох сторін; по-друге, відсутні будь-які зауваження “виконавця”, зазначені в акті, щодо якості, кількості виконаних робіт, визначено вартість робіт (послуг), яка підлягає оплаті; по-третє, відсутність посилань в актах на номер договору, посилання взагалі на будь-який договір, не спростовують факт виконання умов договору № 2 позивачем, оскільки відповідач, як сторона по справі не довів відповідно до ст.ст.32, 33, 36 ГПК України, які саме інші роботи, не в межах договору № 2 здійснено позивачем та з фактом виконання та оплати яких погодився ТОВ “Айсберг”, підписуючи акти; вчетверте, сторони не обумовили в договорі підписання актів певної форми, але таку форму і не регламентовано законодавством, отже, в даному випадку колегія суддів виходить з вимог ст.32, ч.1 ст.34, ст..36 ГПК України.

Щодо посилань скаржника на неправильно визначену господарським судом правову природу договору № 2, то слід зазначити, що до 01.01.2004р. Цивільний кодекс УРСР не містив такого виду договору, як договір послуг, тому зазначені правовідносини до 01.01.2004р. слід кваліфікувати як підряд, натомість після 01.01.2004р. правовідносини сторін в спірний період слід визнати як договір про надання послуг згідно з главою 63 ЦК України.

Доводи відповідача про те, що до договору від 02.01.2002р. не було складено кошторису не приймаються, оскільки фактично, як свідчать матеріали, обставини справи, зміст п.п.3.1-3.2 договорів від 18.01.2001р., від 02.01.2002р., дія договору від 18.01.2001р. була фактично продовжена шляхом укладення договору № 2 від 02.01.2002р., а калькуляцію до договору було складено та узгоджено сторонами 01.07.2001р., а оскільки вартість робіт та порядок їх оплати залишились незмінними, дія договору від 18.01.2001р. продовжена шляхом укладення договору від 02.01.2002р., то сторонами не укладались будь-які інші калькуляції або кошториси.

Щодо відсутності в калькуляції, яка міститься в матеріалах справи, посилання на номер договору та його дату, то ці доводи не приймаються, оскільки, як зазначалось вище, відповідно до ст..33 ГПК України відповідач не довів саме до якого іншого договору було укладено сторонами вищевказану калькуляцію, докази наявності між сторонами будь-яких інших угод, договорів відсутні.

Також колегія суддів зазначає, що в встановленому законом порядку договір № 2 від 02.01.2002р. недійсним не визнано, докази протилежного відсутні в матеріалах справи, не надано жодною із сторін судам обох інстанцій.

Щодо висновку господарського суду в частині вимог по зустрічному позову, то його слід визнати правильним та обґрунтованим ст..16 ЦК України, тобто в задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.99, 101, 103-105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного підприємства “Вертон-Сервіс” с.Протопопівка Олександрійського району Кіровоградської області –задовольнити.

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 29.11.2006р. по справі № 4/274 –скасувати, виклавши резолютивну частину цього рішення в наступній редакції:

“Первісний позов –задовольнити.

Стягнути з  товариства з обмеженою відповідальністю “Айсберг”, м.Олександрія Кіровоградської області на користь приватного підприємства “Вертон-Сервіс” с.Протопопівка Олександрійського району Кіровоградської області 800 грн. боргу, 185 грн. 10 коп. річних, 162 грн. 70 коп. суми боргу з урахуванням індексу інфляції, 102 грн. витрат по держмиту, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В задоволенні зустрічного позову –відмовити.

Витрати по справі за зустрічним позовом покласти на відповідача.”

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю “Айсберг”, м.Олександрія Кіровоградської області на користь приватного підприємства “Вертон-Сервіс” с.Протопопівка Олександрійського району Кіровоградської області 51 грн. державного мита, сплаченого при подачі апеляційної скарги.

Видачу відповідних наказів згідно ст.ст.116-118 ГПК України здійснити господарському суду Кіровоградської області.

Головуючий                                                                                                   О.М Виноградник

Судді                                                                                                               О.В Джихур

Л.О.Ясир