ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2007 р.
№ 22/504-06-13752

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Божок В.С. –головуючого,

Костенко Т.Ф.,
Коробенко Г.П.

розглянувши матеріали
касаційних скарг
1.          Роздільнянської міської ради
2.          Виконавчого комітету Роздільнянської
міської ради

на ухвалу
господарського суду Одеської області
від 25.12.2006р.

у справі
господарського суду Одеської області

за позовом
відкритого акціонерного товариства транспортного будівництва “Одестрансбуд”

до
1.          Роздільнянської міської ради
2.          Виконавчого комітету Роздільнянської міської ради

про
визнання права власності на нерухоме майно

за участю представників:

позивача: Негря С.С. –дов. від 08.02.2007р. №01-44

відповідача 1: не з’явився

відповідача 2: не з’явився

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство транспортного будівництва “Одестрансбуд” (далі ВАТ ТБ “Одестрансбуд”) звернулось з позовною заявою до господарського суду Одеської області до Роздільнянської міської ради, Виконавчого комітету Роздільнянської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно та одночасно подав заяву про вжиття заходів по забезпеченню  позову в порядку ст.ст. 66, 67 ГПК України.

Прийнявши позовну заяву до провадження, господарський суд Одеської області визнав подану ВАТ ТБ “Одестрансбуд” заяву про вжиття заходів забезпечення позову обґрунтованою і ухвалою від 25.12.2006р. (суддя Торчинська Л.О.) вжив заходи щодо забезпечення позову шляхом:  заборони Роздільнянській міській раді приймати рішення та інші акти; укладати договори; звертатися в орган, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно з заявою про взяття на облік; робити оголошення у друкованих органах масової інформації про взяття на облік та вчиняти будь-які інші дії щодо нерухомого майна, яке входить до майнового комплексу, розташованого за адресою: м. Роздільна, Одеська область, вул. 40 років Перемоги, 2, а також стосовно земельної ділянки площею 1,28, на якій розташоване вищевказане нерухоме майно, яке входить до майнового комплексу; - заборони Виконкому Роздільнянської міської ради приймати рішення та інші акти; видавати свідоцтва про право власності; укладати договори; звертатися в орган, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно з заявою про взяття на облік; робити оголошення у друкованих органах масової інформації про взяття на облік та вчиняти будь-які інші дії щодо зазначеного  нерухомого майна та заборони Комунальному підприємству “Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об’єктів нерухомості” і Філії Комунального підприємства “Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об’єктів нерухомості”, а також Комунальному підприємству бюро технічної інвентаризації та реєстрації об’єктів нерухомості у м. Роздільна проводити інвентаризацію та державну реєстрацію прав на нерухоме майно, яке входить до майнового комплексу, що розташований за адресою: м. Роздільна, Одеська область, вул. 40 років Перемоги, 2.

Не погоджуючись з ухвалою господарського суду Одеської області від 25.12.2006р. у даній справі, Роздільнянська міська рада та Виконком Роздільнянської міської ради звернулись з касаційними скаргами до Вищого господарського суду України, в яких просять ухвалу скасувати, а в задоволенні клопотання позивача про забезпечення позовних вимог відмовити, мотивуючи скарги тим, судом порушенні норми процесуального права, а саме ст.ст. 65, 66, 67 ГПК України, п.3 Роз’яснення ВАСУ від 23.08.94 №02-5/611 “Про деякі питання практики застосування заходів забезпечення позову”.

Відповідач -1, -2 не реалізували своє процесуальне право на участь у судовому засіданні суду касаційної інстанції.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при винесенні оспорюваного судового акту, знаходить необхідним касаційну скаргу задовольнити, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 66 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обгрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред’явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення (п.3 Роз’яснення ВАСУ від 23.08.94 №02-5/611 “Про деякі питання практики застосування заходів забезпечення позову”).

Про забезпечення позову виноситься ухвала, яка повинна відповідати вимогам статті 86 Господарського процесуального кодексу України.

Оскільки, відповідно до ст. 66 ГПК України, забезпечення позову  допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду,  позивач, відповідно до вимог ст. 33 ГПК України, при подачі клопотання про вжиття заходів до забезпечення позову повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою відповідними обставинами, які підтверджують необхідність вжиття вказаних заходів, а суд при застосуванні таких заходів, згідно зі ст. 86 ГПК України, в ухвалі повинен належним чином мотивувати їх застосування.

Так, своє клопотання про забезпечення позову позивач обґрунтував тим, що йому відомо про вчинення  відповідачами по справі дій, направлених на визнання спірного нерухомого майна безхазяйним, а також тим, що 25.12.2006р. на засіданні Роздільнянської міської ради буде розглянуте питання про розпорядження спірним нерухомим майном.

Однак, в матеріалах справи докази, які б свідчили про вчинення відповідачами зазначених дій, відсутні, а місцевий господарський суд при винесенні оскаржуваної ухвали всупереч вимогам ст. 86 ГПК України не зазначив мотивів в обгрунтування висновку стосовно необхідності вжиття заходів для забезпечення позову щодо відповідачів у даній справі, зокрема не   мотивував достатність обґрунтованості припущення, що спірне нерухоме майно  може зникнути чи зменшитись за кількістю на момент виконання рішення і не вказав, яким чином обмеження щодо відповідачів має гарантувати виконання рішення суду у разі вирішення на користь позивача спору у даній  справі.

За таких обставин ухвалу господарського суду Одеської області від 25.12.2006р. не можна визнати законною, а клопотання позивача обґрунтованим.

Крім того слід зазначити, що позовні вимоги ВАТ ТБ “Одестрансбуд” не  містять жодної обставини щодо заперечення чи вчинення перешкод у  здійсненні позивачем прав власності з боку відповідачів. Натомість позов  мотивовано порушенням прав і законних інтересів позивача діями філії  Комунального підприємства “Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об’єктів нерухомості” в м. Роздільна, яке  не зареєструвало в строк право власності позивача на нерухоме майно, і яке до того ж не є стороною у  справі, на що місцевий господарський суд уваги не звернув.

З огляду на зазначене, колегія вважає, що ухвала місцевого господарського суду не відповідає вимогам чинного законодавства та підлягає скасуванню із відмовою у задоволені клопотання позивача про забезпечення  позову.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 - 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги задовольнити.

Ухвалу господарського суду Одеської області від 25.12.2006р. у справі №22/504-06-13752  про забезпечення  позову  скасувати.

В задоволенні клопотання відкритого акціонерного товариства транспортного будівництва “Одестрансбуд” про вжиття заходів до  забезпечення позову  відмовити.

Головуючий суддя                                                                         В.С. Божок

Судді:                                                                                             Т.Ф. Костенко

Г.П. Коробенко