КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2007                                                                                           № 13/63

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Губенко Н.М.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Коверзнева І.Л. – представник (дов. №21 від 12.02.2007);

від відповідача - Бреденко О.І. – представник (дов. б/н від 12.02.2007),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства „Господар-ФБМ”

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 13.02.2007

у справі № 13/63

за позовом                               Закритого акціонерного товариства „Антал-Експерт”

до                                                   Приватного підприємства „Господар-ФБМ”

про                                                  стягнення 26934,73 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 13.02.2007 у справі № 13/63 позовні вимоги Закритого акціонерного товариства „Антал-Експерт” до Приватного підприємства „Господар-ФБМ” про стягнення 26 934,73 грн. задоволено повністю. За рішенням підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 26 934,73 грн. неустойки за користування приміщенням, 269,35 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Судове рішення мотивоване тим, що: рішенням Господарського суду Чернігівської області від 04.10.2006 у справі № 1/170 позовні вимоги ЗАТ „Антал-Експерт” до ПП „Господар-ФБМ” про стягнення заборгованості в розмірі 21 300,16 грн. та виселення задоволені в повному обсязі; 17.10.2006 Господарським судом Чернігівської області видано наказ про примусове виконання рішення у справі № 1/170 від 04.10.2006; оскільки судовим рішенням було встановлено, що договір оренди нежитлового приміщення від 13.03.2006 припинив свою дію на підставі повідомлення позивача № 67 від 17.08.2006 про відмову від договору оренди, у зв’язку із чим відповідач підлягає виселенню із орендованого ним приміщення, останній повинен був повернути спірне приміщення відповідно до п. 5.3 договору протягом 5 робочих днів після припинення дії договору; однак відповідач порушив умови договору, спірне приміщення повернув тільки 10.01.2007, про що свідчить акт приймання-передачі приміщення наявний в матеріалах справи; враховуючи викладене, господарський суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача неустойки у розмірі 26 934,73 грн. за жовтень – грудень 2006 року та 9 днів січня 2007 (до підписання акту приймання-передачі) за невиконання обов’язку щодо повернення спірного приміщення в строки, визначені договором оренди, є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі на підставі ст. ст. 230, 231, 232 Господарського кодексу України та ст. ст. 525, 526, 785 Цивільного кодексу України; доводи відповідача щодо неможливості застосування положення ст. 785 Цивільного кодексу України не були прийняті господарським судом першої інстанції до уваги, оскільки відповідальність, передбачена умовами договору за прострочку сплати орендних платежів, та відповідальність за невиконання обов’язку щодо повернення приміщення після припинення договору оренди, встановлена ст. 785 Цивільного кодексу України, є різними за своєю суттю.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 13.02.2007 у справі № 13/63 повністю з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, неповного з’ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки відмовити повністю.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Заявник зазначає, що оскільки в договорі оренди сторони чітко закріпили умови щодо відповідальності сторін у випадку порушення договірних зобов’язань (п. п. 6.2, 6.3), підстав для стягнення з відповідача неустойки, передбаченої ст. 785 Цивільного кодексу України, у господарського суду першої інстанції не було. Так, відповідно до п. 6.3 договору у випадку розірвання договору з підстав невиконання зобов’язань, винна сторона відшкодовує іншій стороні збитки.

Також заявник вказує, що за рішення Господарського суду Чернігівської області від 04.10.2006 у справі № 1/170 було стягнуто з відповідача на користь позивача пеню, передбачену п. 6.3 договору, тому, приймаючи рішення у справі № 13/63, господарський суд першої інстанції неповно з’ясував обставини справи, у зв’язку із чим з відповідача вдруге підлягає стягненню пеня, що відповідно до норм чинного законодавства є неприпустимим.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення Господарського суду Чернігівської області від 13.02.2007 у справі № 13/63 залишити без змін, а вимоги апеляційної скарги без задоволення, оскільки оскаржуване рішення є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне: у зв’язку із невиконанням відповідачем умов договору оренди щодо своєчасної сплати орендних платежів відповідно до умов договору, позивач надіслав на адресу відповідача повідомлення про відмову від договору оренди; відповідно до ст. 782 ЦК України у разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення про відмову від договору, дане повідомлення було отримане відповідачем 19.08.2006, а отже саме з цієї дати договір припинив свою дію; у зв’язку з несплатою відповідачем орендної плати за три місяці, позивач звернувся до господарського суду першої інстанції з позов про стягнення заборгованості по орендній платі, пені, 3% річних та виселення відповідача зі спірного приміщення; рішенням Господарського суду Чернігівської області від 04.10.2006 у справі 1/170 позов задоволено повністю; відповідач, виконав рішення суду в частині сплати орендної плати, пені та 3% річних, але з орендованого приміщення не виселився; відповідно до п. 5.3 договору орендар зобов’язаний повернути орендодавцю займане приміщення протягом 5 днів після припинення договору оренди, однак, відповідач порушив дану умову договору, фактично звільнив приміщення тільки 10.01.2007; таким чином, відповідач відповідно до положень ст. 785 ЦК України зобов’язаний сплатити позивачу неустойку (розрахунок додається).

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши представників сторін, перевіривши матеріали справи, та враховуючи доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів встановила наступне.

13.03.2006 між позивачем, за договором орендодавець, та відповідачем, за договором орендар, було укладено договір оренди нежитлового приміщення, за умовами якого орендодавець передав, а орендар прийняв у тимчасове платне користування нежитлове приміщення на 1-му поверсі будівлі, що розташована за адресою: м. Чернігів, пр-т Миру, буд. 65, загальною площею 162,1 кв.м.

Строк договору оренди встановлюється з дня підписання акту приймання-передачі приміщення по 28.02.2007 (п. 1.3 договору).

З матеріалів справи вбачається, що у зв’язку із невиконанням відповідачем договірних зобов’язань – несплатою орендної плати протягом трьох місяців підряд, позивач, користуючись своїм правом на відмову від договору оренди, передбаченим ст. 782 ЦК України, надіслав на адресу відповідача повідомлення № 67 від 17.08.2006 про відмову від договору оренди від 13.03.2006.

Відповідно до ч. 2 ст. 782 ЦК України у разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Враховуючи, що зазначене повідомлення було отримано відповідачем 19.08.2006, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 24), договір вважається розірваним саме з цієї дати.

Оскільки відповідач після припинення дії договору не сплатив заборгованість позивачу по орендній платі та не повернув спірне приміщення по акту приймання-передачі, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 04.10.2006 у справі № 1/170 позовні вимоги позивача про виселення відповідача із спірного приміщення та стягнення заборгованості по орендній платі, пені та 3% річних задоволені в повному обсязі.

Відповідно до ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

У вказаному рішенні господарський суд першої інстанції встановив, що у зв’язку із несплатою відповідачем орендної плати протягом трьох місяців підряд на умовах, визначених договором (п. 2.1 договору в редакції додаткової угоди від 12.04.2006), договір оренди нежитлових приміщень був припинений позивачем шляхом направлення повідомлення № 67 від 17.08.2006 про відмову від договору; господарський суд першої інстанції прийшов до висновку, що на підставі п. 5.3 договору та ст. 782 ЦК України відповідач підлягає виселенню із спірного приміщення; з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по орендній платі, пеня та 3% річних.

Рішення Господарського суду Чернігівської області від 04.10.2006 у справі № 1/170 відповідачем оскаржено не було.

Відповідно до п. 5.3 договору орендар повертає орендодавцеві приміщення протягом 5-ти робочих днів після припинення дії договору; повернення приміщення оформлюється актом приймання-передачі приміщення, який підписується уповноваженими представниками орендаря та орендодавця.

З огляду на те, що договір припинив свою дію 19.08.2006 (день одержання відповідачем повідомлення № 67 про відмову від договору) та з урахуванням п. 5.3 договору, відповідач повинен був повернути позивачу спірне приміщення 29.08.2006.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із ст.ст. 526, 629 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Статтями 610, 612 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання); боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Однак фактично спірне приміщення було повернуто позивачу тільки 10.01.2007, про що свідчить акт приймання-передачі приміщення (а.с. 41) та акт державного виконавця (а.с. 17), тобто відповідач порушив взяті на себе договірні зобов’язання щодо повернення орендованого приміщення в строки, обумовлені в договорі.

Відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України якщо наймач не виконує обов’язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за весь час прострочення.

Апеляційний господарський суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок неустойки за період з 01.10.2006 по 09.01.2007, встановив, що її розмір є документально та нормативно обґрунтованим.

Таким чином, апеляційний господарський суд підтримує висновок господарського суду першої інстанції, що позовна вимога позивача про стягнення неустойки в розмірі 26 934,73 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду не може прийняти до уваги доводи апеляційної скарги, виходячи з викладеного та враховуючи наступне.

Твердження відповідача в апеляційній скарзі, що оскільки в договорі оренди сторони чітко закріпили умови щодо відповідальності сторін у випадку порушення договірних зобов’язань (п. п. 6.2, 6.3), тому підстав для стягнення з відповідача неустойки, передбаченої ст. 785 Цивільного кодексу України, у господарського суду першої інстанції не було, не можуть бути прийняті до уваги з огляду на наступне.

Пунктом 6.1 договору сторони встановили, що за порушення умов цього договору сторони несуть відповідальність, передбачену діючим законодавством та цим договором.

Отже відсутність прямого закріплення в договорі оренди відповідальності орендодавця у випадку невиконання ним обов’язку щодо повернення орендованого приміщення в обумовлені договором строки (п. 5.3), не виключає можливості застосування по відношенню до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 785 ЦК України.

Твердження відповідача, що стягнення неустойки, передбаченої ч. 2 ст. 785 ЦК України, є неможливим, оскільки за рішенням Господарського суду Чернігівської області від 04.10.2006 у справі № 1/170 відповідач вже сплатив позивачу неустойку (пеню), передбачену умовами договору (п. 6.3), є необґрунтованим, оскільки неустойка (пеня), закріплена в п. 6.3 договору, підлягає стягненню за прострочку сплати орендних платежів, а неустойка, передбачена ч. 2 ст. 785 ЦК України, підлягає стягненню у випадку невиконання орендарем обов’язку щодо повернення орендованого приміщення.

Таким чином, відповідальність, передбачена умовами договору за прострочку сплати орендних платежів, та відповідальність за невиконання обов’язку щодо повернення приміщення після припинення договору оренди, встановлена ст. 785 Цивільного кодексу України, є різними за своєю суттю і не виключають одна одну.

З огляду на викладене, немає підстав визнати доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, переконливими та такими, що спростовують висновки суду першої інстанції, а тому колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Господарський суд м. Києва вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку відповідно до ст. 43 ГПК України та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення Господарського суду Чернігівської області від 13.02.2007 усправі № 13/63 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Справу № 13/63 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Головуючий суддя

Судді

05.06.07 (відправлено)