ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№  37/142

13.04.07

За позовом    Товариства з обмеженою відповідальністю «Селена Україна»

До                       Товариства з обмеженою відповідальністю «Н.Транс»

Про                        стягнення 182 336,00 грн.

Суддя Кондратова І.Д.

Представники:

Від позивача   Корчагін М.П. –представник за довіреністю № б/н від         02.03.2007 р.

Луценко А.В. –представник за довіреністю № б/н від         11.10.2006 р.

Від відповідача           не з’явились

Обставини справи :

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги  Товариства з обмеженою відповідальністю «Селена Україна»про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Н.Транс»154 000,00 грн. основного боргу,  12 012, 00 грн. інфляційних витрат, 14 014 грн. пені та 3% річних в сумі 2310,00 грн., за несвоєчасне виконання взятих на себе останнім зобов’язань по сплаті отриманого товару згідно податкових та видаткових накладних, завірені копії яких  додані до позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.03.2007 р. порушено провадження у справі № 37/142, розгляд справи було призначено на 04.04.2007 р. о 10-30.

Представник відповідача 04.04.2007 р. в судове засідання не з’явився, вимоги ухвали Господарського суду міста Києва № 37/142 від 16.03.2007 р. не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, про час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.04.2007 року розгляд справи було відкладено на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача в судовому засіданні  13.04.2007 р. підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просить суд стягнути з відповідача 154 000,00 грн. основного боргу,  12 012, 00 грн. збитків від зміни індексу інфляції, 14 014 грн. пені та 3% річних в сумі 2310,00 грн.

Представник відповідача письмовий відзив на позов не надав, вимог суду викладених в ухвалі про порушення провадження у справі від     16.03.2007 р. та ухвалі від 04.04.2007 р. не виконав, в судове засідання не з’явився. про час і місце його проведення був повідомлений належним чином.

Відомості про місцезнаходження відповідача є правомірними, оскільки підтверджені довідкою, наданою позивачем, про включення Товариства з обмеженою відповідальністю «Н.Транс»до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві (роз’яснення Президії Вищого Арбітражного суду України від 18.09.97 № 02 - 5/289 із змінами «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України»).

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

За твердженням позивача, що підтверджується матеріалами справи, з 24.10.2005 року по  27.02.2006 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Селена Україна»поставило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Н.Транс»отримало товар на загальну суму 341 998,87 грн. по видатковим накладним, копії яких залучені до матеріалів справи.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем був проведений частковий розрахунок за поставлену позивачем продукцію на загальну суму 63 653,48 грн. та повернуто назад частину поставленої продукції на загальну суму 123 345,39 грн., що підтверджується виписками з банківського рахунку .

Після проведення часткових розрахунків та повернення частини поставленої продукції, заборгованість відповідача перед позивачем становила 155 000,00 грн., що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків між позивачем та відповідачем за період з 01.01.2006 р. по 31.10.2006 р.

19.04.2006 року відповідачем було направлено позивачу гарантійний лист, в якому останній гарантував оплату боргу, а також взяв на себе         зобов’язання погашати  існуючу заборгованість щоденно в сумі  1 100,00 грн., починаючи з 01.05.2006 року. Однак, у вказані терміни заборгованості погашено не було.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України  підставами виникнення прав та обов’язків, зокрема є договори та інші правочини.

Статтями 202, 205 Цивільного кодексу України закріплено загальне поняття правочину, яким є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого не встановлена обов’язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до положень статей 638, 639 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може бути укладений у будь –якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом  ця форма для даного виду  договорів не вимагалася.

Статтею 626 Цивільного кодексу України визначено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована  на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків.

Також, статтею 181 Господарського кодексу України визначено загальний порядок укладання господарських договорів, зокрема в частині 1 цієї статті зазначено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Враховуючи те, що накладні не містять строк виконання зобов’язання за поставлений товар, кредитор вправі вимагати його виконання у порядку статті 530 Цивільного кодексу України, положеннями якої передбачено: якщо строк (термін) виконання зобов’язання боржником обов’язку не встановлений або визначений моментом пред’явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов’язок у семиденний строк від дня пред’явлення вимоги, якщо обов’язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як свідчать матеріали справи, 23.10.2006 року на адресу відповідача була направлена вимога щодо оплати заборгованості, відповідач дану вимогу залишив без відповіді та задоволення, проте 16.02.2007 року відповідачем було сплачено позивачу 1 000,00 грн.

Отже, відповідач взятих на себе зобов’язань по оплаті товару повністю не виконав, в результаті чого виникла заборгованість, яка  складає 154 000,00 грн. згідно акту звірки взаєморозрахунків за І квартал 2007 року.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Часиною 2 статті 193 Господарського кодексу України зазначено, що кожна сторона повинна вжити заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов’язань є підставою для застосування господарський санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 154 000,00 грн. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов’язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з розрахунку позовних вимог, наданих позивачем, розмір інфляційних витрат становить 12 012,00 грн., а розмір 3% річних від простроченої суми –2 310,00 грн.

Оскільки матеріалами справи підтверджується прострочення відповідачем грошового зобов’язання, з нього на підставі статті 625 Цивільного кодексу  України підлягають стягненню 3 % від простроченої суми, розмір яких становить  2 310,00 грн. та інфляційних витрат в розмірі 12 012,00 грн. (за обґрунтованим розрахунком позивача).

Крім того, в зв’язку з тим, що відповідач припустився прострочення платежу, позивач в уточнених позовних вимогах просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі  2 310,00 грн.

Частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (частина 1 стаття 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов’язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов’язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Крім того, відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань»платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Оскільки, сторонами укладено угоду не в письмовій формі, а відповідно і не передбачено стягнення пені в розумінні Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань», суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені в сумі 2 310,00 грн. задоволенню не підлягають.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до  статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

Враховуючи те, що наявні у справі матеріали свідчать про обґрунтованість вимог позивача, а відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив, то  за таких обставин, позов визнається судом таким, що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог статті 49 ГПК України, держмито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 181, 192, 193 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 205, 525, 526, 530, 549, 625, 626, 638, 639 Цивільного кодексу України, ст.1 Закон України „ Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань”, ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,  -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Н.Транс»(02125, м. Київ, проспект  Визволителів, 5, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Селена Україна»(02154, м. Київ, Русанівський бульвар, 7, ) з будь-якого рахунку виявленого державним виконавцем під час здійснення виконавчого провадження 154 000 (сто п’ятдесят чотири тисячі) грн. 00 коп. основного боргу, 12 012 (дванадцять тисяч дванадцять) грн. 00 коп. інфляційних витрат та три проценти річних від простроченої суми в сумі 2 310 (дві тисячі триста десять) грн., 1 683 (одна тисяча шістсот вісімдесят три)  грн. 22 коп. витрат по сплаті державного мита та 108 (сто вісім) грн. 93 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3. В частині стягнення пені у розмірі 14 014 грн. 00 коп. відмовити повністю.

4. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

5. Рішення вступає в законну силу після десятиденного терміну з дня його прийняття, оформленого у відповідності до ст. 84 ГПК України.

Суддя
І.Д. Кондратова

Дата підписання

рішення 03.05.2007 року