ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17.04.07 р.                                                                               Справа № 39/73

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Морщагіной Н.С.

при секретарі судового засідання Бахрамовій А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом:

Товариства з обмеженою відповідальністю “Торговий дім “Рутена” м. Свалява Закарпатської області

до відповідачів:

Державного підприємства “Донецька залізниця” м. Донецьк

Краснолиманської дирекції залізничних перевезень Донецької залізниці м. Красний Лиман

про:

стягнення 4 383 грн. 68 коп.

За участю представників сторін:

від позивача: не з’явився;

від першого відповідача: Ширяєва О.О. – за довіреністю;

від другого відповідача: не з’явився;

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю “Торговий дім “Рутена” м. Свалява Закарпатської області, звернувся до господарського суду з позовом до відповідачів, Державного підприємства “Донецька залізниця” м. Донецьк м. Донецьк та Краснолиманської дирекції залізничних перевезень Донецької залізниці м. Красний Лиман, про стягнення заборгованості в сумі 4 383 грн. 68 коп., яка складається з основного боргу в сумі 3 713 грн. 92коп., пені в сумі 297 грн. 97 коп., інфляції в сумі 318 грн. 37 коп., 3% річних в сумі 53 грн. 42 коп.

В обґрунтування  позовних вимог позивач посилається на договір № 66020 від 15.06.2006 р., картку по особовому рахунку, платіжні доручення № 133 від 28.07.2006 р., № 126 від 14.07.2006 р., № 122 від 07.07.2006 р., № 124 від 12.07.2006 р., податкові накладні за липень 2006 р., квитанції про приймання вантажу, накопичувальні картки.

Перший відповідач надав відзив на позов, проти позовних вимог заперечив, з огляду на умови договору вважав неправомірним застосування позивачем ст. 625 ЦК України, крім того зазначив, що сума передоплати, згідно платіжного доручення № 471 від 16.03.2007 р., повернута ним у повному обсязі.

Другий відповідач проти позову заперечив з посиланням на ст. ст. 1, 21 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно наданих суд документів, зокрема, Положення про Краснолиманську дирекцію залізничних перевезень Державного підприємства “Донецька залізниця”, остання – є відокремленим підрозділом Державного підприємства “Донецька залізниця” без права юридичної особи, та, згідно приписів ст. ст. 1, 21 Господарського процесуального кодексу України, не може самостійно виступати як сторона в господарському процесі.

Крім того, враховуючи, що позивачем не висунуто жодних вимог до другого відповідача, останній не може розглядатися судом в якості відповідача в розумінні ч. 3 ст. 21 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази, враховуючи пояснення представників сторін господарський суд встановив.

15.06.2006 р. між Державним підприємством “Донецька залізниця” в особі Краснолиманської дирекції залізничних перевезень та позивачем укладено договір № 66010 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та наданні залізницею послуги, який за своїм змістом та правовою природою є договором перевезення та підпадає під правове регулювання норм статей 908-928 ЦК України та статей 302-316 ГК України.

За умовами даного Договору перший відповідач зобов’язався надати позивачеві послуги, пов’язані з перевезенням вантажів, перелік яких визначений в Додатку № 1 до Договору та його невід’ємною частиною, а позивач в свою чергу зобов’язався здійснити оплату вказаних послуг.

Відповідно до п.2.3 Договору проведення розрахунків за послуги з перевезення вантажів здійснюється шляхом попередньої оплати.

Згідно п. 3.1 Договору, з урахуванням змін та доповнень, розмір попередньої оплати за перевезення вантажів та надані транспортні послуги у поточному місяці визначається нарахуванням середньодобових обсягів перевезень за минулий місяць і нормативів часу на оброблення перевізних документів та термінів проходження платежів.

На виконання умов Договору позивач, згідно платіжних доручень № 133 від 28.07.2006 р., № 126 від 14.07.2006 р., № 122 від 07.07.2006 р., № 124 від 12.07.2006 р. перерахував відповідачу 112 540, 00 грн.

Проте, як вбачається з представлених суду накопичувальних карток та квитанцій про приймання вантажу плата за надані послуги складає - 108 826, 06 грн.

Сума надлишково перерахованої попередньої оплати складає 3 713 грн. 92 коп., яка на момент подачі позову першим відповідачем не повернута.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з першого відповідача заборгованості в сумі 3 713, 92 грн., між тим, таке розуміння позивачем правової природи неповернутої грошової суми є хибним, оскільки фактичні правовідносини, що виникли між сторонами в даному випадку підпадають під правове регулювання норм ст.ст. 1212-1215 ЦК України.

Згідно п. 7.5 договір укладений строком до 31.12.2006 р., разом з тим сторони узгодили, що кожна сторона вправі розірвати договір до закінчення терміни його дії з попереднім повідомленням іншої сторони не менше ніж за десять днів.

Листом № 24/06 від 23.08.2006 р. позивач повідомив першого відповідача про припинення співробітництва та просив повернути надлишково перераховані кошти в сумі 3 713, 92 грн.

З огляду на наведене, договір слід вважати таким, що припинив свою дію. Доводи відповідача в частині продовження терміну дії договору судом до уваги не приймаються та спростовуються вищенаведеним.

В ході розгляду справи перший відповідач, згідно платіжного доручення № 471 від 16.03.2007 р., належним чином засвідчена копія якого долучена до матеріалів справи,  перерахував позивачу суму надлишково внесеної попередньої оплати в сумі 3 713, 92 грн.

Враховуючи, що відповідачем в добровільному порядку повернуто позивачу надлишково перераховану попередню оплату, провадження у справі в частині стягнення 3 713 грн. 92 коп., згідно п. 1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України,  підлягає припиненню, у зв’язку з відсутністю предмету спору.

Позивачем також висунуто вимогу щодо стягнення з першого відповідача пені за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань в сумі 297, 97 грн., інфляції в сумі 318, 37 грн. та 3 % річних в сумі 53, 42 грн.

За приписами ч. 2 ст. 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними. Положення наведеної норми є відсильними (бланкетними) до ст. 536 ЦК України, яка передбачає, обов’язок боржника сплатити проценти за користування чужими грошовими коштами, при визначені розміру процентів слід  виходити з положень ст. 625 ЦК України.

Враховуючи, що для зобов’язань, що виникають з підстав передбачених ст. 1212 ЦК України, не визначено строк їх виконання, такий строк слід відраховувати виходячи з положень ст. 530 ЦК України.

Позивач згідно листів № 24/06 від 23.08.2006 р. та  № 44  від 30.11.2006 р. двічі звертався до першого відповідача з вимогою повернути надлишково перераховані кошти.

За розрахунком позивача, перевіреним судом, сума трьох процентів річних з простроченої суми за період 175 днів з 29.09.2006 року по 26.02.2007 року становить 53,42 грн.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення 3% річних суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Наразі підлягають задоволенню і позовні вимоги в частині стягнення інфляційної складової, зокрема, в силу вимог ст. 1212 ЦК України у особи що набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), виникає зобов’язання щодо повернення потерпілому вказаного майна, при цьому термін "майно" у контексті частини 1 статті 1212 містить у собі не тільки майно в розумінні статті 190 ЦК, але і гроші (грошові кошти).

З огляду на наведене, суд вважає за можливе в цій частині застосовувати положення ст. 625 ЦК України та задовольнити позовні вимоги в частині стягнення інфляційної складової в сумі 318,37 грн..

Позивачем також висунуто вимогу щодо стягнення пені 297,97 грн. за несвоєчасне виконання грошового зобов’язання у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення. Втім, означена вимога не може бути задоволена судом з огляду на наступне.

Заявляючи вимоги щодо стягнення пені позивач не надає правового обґрунтування таких вимог.

Неустойка (пеня) згідно ст. 546 ЦК України є видом забезпечення зобов’язань, за приписом ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, в разі, якщо це встановлено договором або законом.

Враховуючи, що фактично правовідносини з приводу повернення безпідставно отриманих грошових коштів носять позадоговірний характер, а законом прямо не передбачається можливість нарахування пені на суму безпідставно отриманих коштів, вимоги щодо стягнення пені суд вважає безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на першого відповідача, оскільки спір виник з його вини.

На підставі ст.ст. 193, 198, 302-316 ГК України, ст. ст. 525, 526, 547, 610, 611, 625, 908-928, 1212-1215 ЦК України, керуючись ст. ст. 22, 33, 43, 49, 80 ст.ст. 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Торговий дім “Рутена” м. Свалява Закарпатської області до Державного підприємства “Донецька залізниця” м. Донецьк про стягнення  пені в сумі 297 грн. 97 коп., інфляції в сумі 318 грн. 37 коп., 3% річних в сумі 53 грн. 42 коп. – задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства “Донецька залізниця” м. Донецьк на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Торговий дім “Рутена” м. Свалява Закарпатської області 3% річних в сумі 53, 42 грн., інфляцію в сумі 318, 37 грн. витрати за державним митом у сумі 56 грн. 62 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 65 грн. 60 коп.

Провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Торговий дім “Рутена” м. Свалява Закарпатської області до Державного підприємства “Донецька залізниця” м. Донецьк про стягнення заборгованості в сумі 3713 грн. 92 коп. – припинити.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття і може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя