ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

09.02.2007р.
м.Київ
№ 37/65-А

11-40

За позовом
Контрольно-ревізійного управління в місті  Києві

до
Державного підприємства Українська студія хронікально-документальних фільмів“Укркінохроніка”

про
стягнення 51190,00 грн.

Суддя Кондратова І.Д.

Секретар судового засідання Хрущ В.Л.

Представники сторін

від позивача
Дроздовський М.Г. представник за довіреністю № 26-16-16/6514 від 11.12.2006 року;
Ткачук У.В.- представник за довіреністю № 26-16-16/489 від 20.01.2007 року:

від відповідача
Крижанівський А.С.- директор (наказ від 29.12.2006 року № 809/0/17-06)

Обставини справи:

На розгляд Господарського суду міста Києва переданий адміністративний позов Контрольно-ревізійного управління в місті Києві до Державного підприємства Українська студія хронікально - документальних фільмів “Укркінохроніка” про стягнення в доход Державного бюджету України кошти в сумі 51190,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.11.2006 р., відповідно до ст. 107 Кодексу адміністративного судочинства України, було відкрито провадження у справі № 37/65-А та призначено попереднє судове засідання на 06.12.06. о 12-15.

У поперєдньому судовому засіданні 06.12.2006 р.  було оголошено про перерву до 21.12.06 о 15-00.

21.12.2006 року на підставі статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками підготовчого провадження суд постановив ухвалу про закінчення підготовчого провадження і призначення справи до судового розгляду.

Відповідно до статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд оголосив про перерву в судових засіданнях 21.01.2007 р. та 05.02.2007 р. до 09.02.2007 р. о 11-20.

Представник позивача в судовому засіданні 09.02.2007 року підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просить суд стягнути з відповідача в дохід Державного бюджету України грошові кошти в розмірі 51190,00 грн.

Позовні вимоги позивача мотивовані тим, що Контрольно-ревізійним управлінням в м. Києві, відповідно до Плану контрольно-ревізійної роботи Головного контрольно-ревізійного управління України на ІІІ квартал 2006р  проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Державного підприємства “Українська студія хронікально-документальних фільмів” (далі -  Студія), за результатами якої складено акт від 14.09.2006 р. № 04-30/564.

Ревізією встановлено ряд порушень чинного законодавства, що призвело до нецільового використання, втрат  бюджетних коштів та зайво нарахованих сум до відповідних фондів на загальну суму 51190,00 грн.

09.02.2007 року представником відповідача заявлене клопотання про укладення мирової угоди з позивачем, а також враховуючи відсутність наявності коштів у відповідача просить розстрочити борг відповідача.

Представник позивача проти поданого клопотання заперечує.

Господарським судом подане відповідачем клопотання стосовно підписання мирової угоди відхиляється, оскільки укладання мирової угоди  - це право сторін, а не обов’язок суду. Крім того клопотання про розстрочення боргу також судом відхиляється, оскільки Кодексом адміністративного судочинства України не передбачено право суду, постановляючи постанову, розстрочити його виконання, а відповідності до  статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України на стадії виконання судового рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду, що видав виконавчий лист, із поданням, а сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Відповідно до статті  153 Кодексу адміністративного судочинства України, в засіданні суду 09.02.2007 р. було оголошено перерву для ухвалення рішення в нарадчій кімнаті та  оголошено час його оголошення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши  пояснення їх представників, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

14 вересня 2006 року Контрольно-ревізійним управлінням в м. Києві було складено акт № 04-30/564 перевірки дотримання відповідачем –Державним підприємством “Українська студія хронікально-документальних фільмів” вимог законодавства у процесі використання коштів державного бюджету, виділених Міністерством культури України на створення і розповсюдження національних фільмів в 2003-2005 роках на І півріччі 2006року (далі – акт перевірки).

Актом перевірки встановлено наступне.

Перевіркою книги нарахування заробітної плати, договорів оренди, журнал-ордерів № 5, Головної книги та звітних даних встановлено, що відповідачем укладалися договори з фізичними особами на оренду майна (зокрема: автомобілів, апаратури, костюмів, приміщень тощо), при цьому розрахунки з ними проведено в порушення вимог статті 2 Закону України “Про оплату праці” від 24.03.1995 №108/95-ВР та розділу ІІ Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004р № 5, а саме, шляхом включення орендної плати до фонду заробітної плати працівників. Як наслідок, зайві витрати бюджетних коштів у вигляді відрахувань до цільових фондів в період з 01.01.05 по 01.07.06 склали 50460,00  гривень.

Заступником директора Державного підприємства “Українська студія хронікально-документальних фільмів”  проведено оплату за проживання осіб, які згідно розпорядчими документами не залучались до участі в зйомках фільму “Інше життя, або втеча з того світу”, внаслідок чого безпідставні витрати державних коштів в період з 01.07.05 по 01.07.06  склали 730,00  гривень.

Контрольно-ревізійне управління в м. Києві, керуючись пунктом 7 статті 10 Закону України “Про держану контрольно-ревізійну службу в Україні” від 26.01.93 № 2939-ХХІІ,   з метою забезпечення усунення виявлених порушень КРУ в м. Києві, направило   відповідачу вимогу від 25.09.06 № 26-04-14/4630 щодо повернення до державного бюджету коштів на суму 51190 грн., в тому числі на суму зайво перерахованих до цільових фондів в розмірі 50460 грн. та безпідставно виплачених підзвітних коштів в розмірі 730,00 грн.

Листом від 13.11.06 р. № 395 на адресу Контрольно - ревізійного управління в місті  Києві Державним підприємством “Українська студія хронікально-документальних фільмів”  надіслано пояснення до акту ревізії від 14.09.06 № 04-30/564, в якому зазначено, що бухгалтерією студії проводяться розрахунки і роботи по поверненню коштів від цільових фондів, а також, що кошти по оплаті за проживання осіб, які згідно з розпорядчими документами не залучались до участі в зйомках фільму, будуть вирахувані із заробітної плати заступника директора Студії.

Проте станом на день прийняття даної постанови усунення виявлених ревізією порушень Студією не забезпечено та зайво витрачені кошти до Державного бюджету України не повернуто.

Відповідно до закону про Державний бюджет України, видатки Державного бюджету України включають бюджетні призначення, що пов’язані з реалізацією державних програм.

З наданих позивачем доказів вбачається, що відповідач в наслідок порушення вимог чинного законодавства,  зайво витратив бюджетні кошти в розмірі 51190,00грн.

Визначення нецільового використання бюджетних коштів дається у ст. 119 Бюджетного кодексу України (надалі –БК України), відповідно до якої ним є витрачання таких коштів на цілі, що не відповідають бюджетним   призначенням, встановленим законом про Державний бюджет України чи рішенням про місцевий бюджет, виділеним бюджетним асигнуванням  чи  кошторису

Відповідачем не надано жодних заперечень та доказів на спростування обставин, викладених позивачем у позовній заяві, крім того в усній формі представник відповідача визнав адміністративний позов в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення сторін суд приходить до висновку, що адміністративний позов повністю підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 2 Закону України “Про Державну контрольно-ревізійну службу в Україні” Головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов’язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб’єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в період, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно, виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому. Державний фінансовий контроль реалізується державною контрольно-ревізійною службою через проведення державного фінансового аудиту та інспектування.

Інспектування здійснюється у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

Згідно з пунктом 7 статті 10 Закону України “Про Державну контрольно-ревізійну службу в Україні” органі контрольно-ревізійної служби мають право пред’являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів.

Відповідно до частини 2 статті 15 Закону України “Про Державну контрольно-ревізійну службу в Україні” законні вимоги службових осіб державної контрольно-ревізійної служби є обов’язковими для виконання службовими особами об’єктів, що ревізуються.

Згідно з пунктом 10 статті 10 Закону України “Про Державну контрольно-ревізійну службу в Україні” органи контрольно-ревізійної служби мають право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги Контрольно-ревізійного управління в місті  Києві слід визнати обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У відповідності до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 2, 7, 17, 69, 71, 72, 94, 158, 161, 162, 163 та п. 6 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, Господарський суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1.          Позовні вимоги  задовольнити повністю.

2.          Стягнути з Державного підприємства Українська студія хронікально-документальних фільмів “Укркінохроніка” (01333, м. Київ, вул. Щорса, 18, ) з будь-якого рахунку виявленого державним виконавцем під час виконання постанови до Державного бюджету України    51190 (п’ятдесят одна тисяча сто дев’яносто) грн. 00 коп. зайво витрачених бюджетних коштів.

3.          Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст.  ст.  185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                                       І.Д.Кондратова

Дата складення та підписання

постанови в повному обсязі – 05.03.2007 р.