ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2007 р.
№ 1/135(12/35)-1/169

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:
Кравчука Г.А.

суддів:
Мачульського Г.М.

Шаргала В.І.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні

касаційну скаргу
Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

на постанову
Київського апеляційного господарського суду

від
30.11.2006р.

у справі
господарського суду
№ 1/135(12/35)-1/169
Чернігівської області

за позовом
Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до
Менського санаторію "Остреч"

про
стягнення заборгованості

за зустрічним позовом
Менського санаторію "Остреч"

до
Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

про
повернення авансових платежів

за участю представників

- позивача:
Єніка Є.В. (довіреність №370/10 від 29.12.2006р.)

- відповідача:

Марченко Н.І. (довіреність №97 від 12.04.2007р.), -

В С Т А Н О В И В:

Справа розглядалась судами неодноразово. Останнім рішенням Господарського суду Чернігівської області від 04.10.2006р. (суддя Шестак В.І.) первісний позов задоволено частково. Постановлено стягнути з Менського санаторію "Остреч" на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" 8 823, 47 грн. боргу, 300 грн. пені, 2 436, 36 грн. інфляційних, 659, 61 грн. три проценти річних, 100 грн. 7% штрафу, 142 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В іншій частині позову, також в задоволенні клопотання про поновлення строку позовної давності, а також в задоволенні зустрічного позову, постановлено відмовити.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.11.2006р. (колегія суддів у складі: головуючого –судді Зеленіна В.О., суддів Синиці О.Ф., Рєпіної Л.О.) рішення Господарського суду Чернігівської області від 04.10.2006р. скасовано, в задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

В своїй касаційній скарзі позивач за первісним позовом просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 30.11.2006р. і залишити в силі рішення Господарського суду Чернігівської області від 04.10.2006р., посилаючись на порушення апеляційним господарським судом норм матеріального і процесуального права, а саме: ст.ст.525, 526, 599, 601, 602 Цивільного кодексу України, п.1.22 ст.1, п.4.6.1 ст.4 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", 47, 35, 43, п.1-1 ст.80, 11112 Господарського процесуального кодексу України. Доводи касаційної скарги стосуються правомірності прийняття судових рішень щодо первісного позову.

Відзиву на касаційну скаргу не надійшло.

Переглянувши у касаційному порядку судові рішення, колегія суддів Вищого господарського суду України, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, позивач за первісним позовом є правонаступником реорганізованої дочірньої компанії "Торговий дім "Газ України". Між сторонами 19.05.2003р. було укладено договір №06/03-1930-ТЕ-39 на постачання природного газу для вироблення теплової енергії для потреб населення, бюджетних установ та організацій. Умовами договору (п.2.1) сторонами визначено обсяг газопостачання на 2003р. –43, 6 тис. м3.

Додатковою угодою №4 від 31.10.2003р. до зазначеного договору п. 2.1 було викладено в новій редакції і обсяг газопостачання визначено в обсязі 56, 022 тис. м3.

Відповідно до умов договору позивачем за первісним позовом поставлено газ у вказаному обсязі на суму 8 823, 47 грн. Оплату за природний газ відповідач за первісним позовом був зобов'язаний здійснювати грошовими коштами шляхом поточного перерахування на рахунок позивача за первісним позовом протягом місяця поставки 100% вартості фактично спожитих обсягів газу. Остаточний розрахунок за фактично спожитий газ мав здійснюватись на підставі акту приймання-передачі до 6 числа, наступного за звітним місяцем.

Як вважає позивач за первісним позовом внаслідок невиконання відповідачем за первісним позовом умов договору щодо оплати за отриманий газ у нього виникла заборгованість в розмірі 8 823, 47 грн., а всього, з врахуванням пені, індексу інфляції, трьох відсотків річних та 7% штрафу склала 14 157, 18 грн., стягнення якої і послужило причиною звернення до господарського суду.

В свою чергу відповідач за первісним позовом звернувся до господарського суду із зустрічною позовною заявою про стягнення з позивача за первісним позовом 13 333, 86 грн. переплати за спожитий газ в 2001-2002р.р. згідно договору №17-ТЕ від 29.12.2000р.

Місцевий господарський суд приймаючи рішення виходив з того, що заборгованість по справі виникла за договором №06/03-1930-ТЕ-39 від 19.05.2003р., а передплату платіжним дорученнями №56, 57 від 08.06.2001р. було здійснено за газ поставлений по договору №17-ТЕ від 29.12.2000р. і доказів того, що позивач за первісним позовом погодився зарахувати отримані кошти за зазначеним договором в рахунок оплати за відпущений газ за договором №06/03-1930-ТЕ-39 від 19.05.2003р. відповідач за первісним позовом не надав. Разом з тим місцевий господарський суд прийняв до уваги ту обставину, що відповідачем за первісним позовом здійснювалися заходи по зарахуванню суми переплати за попереднім договором в рахунок наступних поставок газу, і в той же час його пропозиції були залишені без відповіді, внаслідок чого місцевий господарський суд, посилаючись на приписи п.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України, визнав за необхідне зменшити суму стягуваної пені та штрафу. Крім того місцевий господарський суд не визнав причини пропуску строку позовної давності поважними та дійшов висновку про відсутність правових підстав для його поновлення, а отже –про наявність з цієї причини підстав для відмови у зустрічному позові в повному обсязі.

Апеляційний господарський суд не погодився з висновками місцевого господарського суду зазначивши в оскарженій постанові, що заявлене відповідачем за первісним позовом зарахування відповідає положенням ст.217 Цивільного кодексу України (в ред. 1963р.) щодо зустрічності та однорідності вимог, терміну їх виконання, а відтак апеляційний господарський суд дійшов до висновків про припинення внаслідок часткового зарахування зобов'язання санаторію перед ДК "Газ України" по оплаті 8 823, 47 грн. вартості поставленого природного газу по договору №06/03-1930-ТЕ-39 від 19.05.2003р. та відмови з цих підстав в задоволенні первісного позову.

Також апеляційний господарський суд дійшов до висновків про наявність підстав для відмови в задоволенні й зустрічного позову, оскільки, як зазначено в оскарженій постанові, зустрічний позов фактично має на меті захист від первісного позову шляхом проведення повторного зарахування, що не відповідає положенням ст. 60 Господарського процесуального кодексу України щодо взаємної пов'язаності за змістом зустрічного та первісного позовів.

Доводи касаційної скарги стосуються правомірності прийняття судових рішень щодо первісного позову, однак не спростовують висновків суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п.1 ст.1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що рішення або постанова господарського суду прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Як встановлено судами попередніх інстанцій Менський санаторій "Остреч" звертався до Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" із заявою про зарахування надлишково сплачених авансових платежів за природний газ згідно попереднього договору у сумі 12879,78 грн., у рахунок оплати за поставлений природний газ, у тому числі за договором №06/03-1930-ТЕ-39 від 19.05.2003р.

Так, місцевий господарський суд врахував ту обставину, що пропозиції Менського санаторію "Остреч" про зарахування суми переплати за попереднім договором в рахунок оплати поставки газу по даному договору були залишені без відповіді, однак місцевий господарський суд у зв’язку з цим визнав за необхідне зменшити суму стягуваної пені та штрафу.

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що відповідач за первісним позовом звертався до позивача за первісним позовом із заявою про зарахування надлишково сплачених авансових платежів за природний газ згідно попереднього договору у рахунок оплати за поставлений природний газ, у тому числі за договором №06/03-1930-ТЕ-39 від 19.05.2003р.

Відповідно до ст.217 ЦК УРСР зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування, для зарахування досить заяви однієї сторони.

Особа, що подала касаційну скаргу безпідставно посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права, а саме ст.601 ЦК України, оскільки цей кодекс набрав чинності з 1 січня 2004р., між тим звернення із заявою про зарахування надлишково сплачених авансових платежів за природний газ згідно попереднього договору у рахунок оплати за поставлений природний газ мало місце до набрання чинності цим кодексом.

Таким чином суд апеляційної інстанції правомірно застосував до спірних правовідносин  сторін ст.217 ЦК УРСР.

Крім того, безпідставними є доводи особи що подала касаційну скаргу стосовно того, що заборгованість позивача за первісним позовом перед відповідачем за первісним позовом за договором №17-ТЕ від 29.12.2000р. була списана з його балансу у червні 2004р. шляхом включення її до валового доходу, оскільки вказані обставини не були доведені ним у порядку, визначеному ст.ст.33, 34, 111 ч.2 ГПК України, судам попередніх інстанцій.

Із встановлених судами обставин справи вбачається, що звернення відповідачем за первісним позовом із заявою про зарахування надлишково сплачених авансових платежів за природний газ згідно попереднього договору у рахунок оплати за поставлений природний газ мало місце до набрання чинності Цивільним Кодексом України, а, відповідно, і до червня 2004р.

Доводи касаційної скарги не спростовують вказаних висновків судів попередніх інстанцій.

Безпідставними також є доводи, викладені в касаційній скарзі, стосовно порушення судом апеляційної інстанції приписів ст.80 ч.1 п.1-1 ГПК України.

Так, згідно вказаної норми суд припиняє провадження у справі якщо відсутній предмет спору. Однак від предмета спору слід відрізняти предмет позову –певну матеріально-правову вимогу позивача до відповідача. Предмет позову кореспондується зі способами захисту права, які перелічені, зокрема, у ст.16 ЦК України.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду України (постанова від 26.11.2002р. у справі за позовом Донецької залізниці до ТОВ “ЦЗФ “Узлівська” про звернення стягнення на майно в розмірі 425, 40 грн., постанова від 15.01.2003р. у справі за позовом ВАТ “Сингаївський комбінат хлібопродуктів” до приватного підприємця про визнання платіжної вимоги такою, що не підлягає виконанню).

З матеріалів справи вбачається що суд апеляційної інстанції в порядку ст. ст.43, 47, 43, 101 ГПК України у їх сукупності, дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень докази.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції.

Відповідно до присів ст.1117 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

За вказаних обставин суд апеляційної інстанції всебічно і повно встановив всі фактичні обставини справи на підставі об'єктивної оцінки наявних в ній доказів, достеменно з’ясував дійсні права і обов'язки сторін та правильно застосував норми матеріального права, що регулюють їх спірні відносини, а відтак постанова суду апеляційної інстанції є законною і обґрунтованою, а тому підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 п.1, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 30.11.2006р. у справі №1/135(12/35)-1/169 Господарського суду Чернігівської області –без змін.

Головуючий суддя                                                                 Г.А. Кравчук

С у д д і                                                                                     Г.М. Мачульський

В.І. Шаргало