ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

23.05.07                                                                                           Справа  № 5/21-28/8А

Львівський апеляційний господарський суд,  в складі колегії:

головуючого-судді:                     Бойко С.М.,

суддів:                                            Бонк Т.Б.,

Марко Р.І.,

при секретарі Чаплик І.,

з участю представників:

позивача –     з”явився,

відповідача 1 – не з”явився,

відповідача 2 –не з”явився,

розглянув апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Жидачівському районі, м.Жидачів

на постанову господарського суду Львівської області від 05.03.2007 року, суддя Морозюк А.Я., в справі №5/21-28/8А,

за позовом державної податкової інспекції у Жидачівському районі, м.Жидачів

до відповідача 1 приватного заготівельно-переробного підприємства «Заготвтормет», м.Львів

до відповідача 2 малого приватного підприємства «ЛугКонд», м.Луганськ

про    визнання недійсними договорів купівлі-продажу партії товарів від 20.01.2004 року №20/01 та  від 11.02.2004 року №11/02,

ВСТАНОВИВ:

постановою господарського суду Львівської області від 05.03.2007 року відмовлено в задоволенні позовних вимог державної податкової інспекції у Жидачівському районі до приватного заготівельно-переробного підприємства «Заготвтормет»та до малого приватного підприємства «ЛугКонд»про визнання недійсними договорів купівлі-продажу партії товарів від 20.01.2004 року №20/01 та  від 11.02.2004 року №11/02.

Постанова суду мотивована тим, що матеріалами справи підтверджується вчинення спірних договорів з метою,  яка завідомо суперечить  інтересам держави і суспільства  за наявності наміру  у однієї із сторін –відповідача 2, проте, враховуючи, що даний договір водночас суперечить моральним засадам суспільства   він є нікчемним, а тому визнання такого правочину судом недійсним не вимагається, як і не вимагається  відображення такого висновку  в резолютивній частині рішення.

В частині позовних вимог про застосування  передбачених ст.208 ГК України наслідків недійсності договору судом відмовлено з тих підстав, що вказані наслідки за своєю правовою природою є адміністративно-господарськими санкціями, а тому податковим органом пропущено встановлений ст.250 ГК України строк позовної давності звернення до суду про їх застосування.

В апеляційній скарзі позивач просить постанову суду скасувати і  позов задоволити, з підстав неповного з”ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення вимог норм матеріального та процесуального права, апелюючи тим, що підтвердженням укладення спірної угоди з метою, суперечною інтересам держави і суспільства є те, що товариство в період виконання договорів  податкової звітності не подавало та не сплачувало податки за результатами своєї діяльності.

При цьому скаржник покликається на те, що рішенням Артемівського районного суду м.Луганська від 26.08.2004 року визнано установчі документи МПП «ЛугКонд»недійсними з моменту  реєстрації 01.12.1999 року, відмінено державну реєстрацію та визнано недійсним реєстрацію підприємства як платника ПДВ з дати внесення в Реєстр платників ПДВ, а тому виписані ним податкові накладні не відповідають вимогам чинного законодавства та не надають відповідачу 1 права на включення суми ПДВ по податкових накладних до податкового кредиту.

Скаржник вважає, що наведені обставини свідчать про приховування МПП «ЛугКонд»доходів від оподаткування, що є ознакою наявності у цього підприємства умислу на укладення угоди з метою суперечною інтересам держави і суспільства та підставою для визнання угоди недійсною у відповідності до ст.207 Господарського кодексу України із застосуванням передбачених нею наслідків.

В судове засідання відповідачі не з"явилися, хоча належним чином повідомлені про дату та місце судового засідання, а тому суд  вважає за можливе справу  розглянути без їх участі за наявними в справі доказами.

Суд, заслухавши пояснення представника скаржника, який підтримав свою позицію, пояснення дав аналогічні, викладені в письмових поясненнях та дослідивши наявні докази по справі, встановив, що між приватним заготівельно-переробним підприємством «Заготвтормет»в особі Ходорівської філії (покупець) та МПП «ЛугКонд»(продавець) укладено договори купівлі-продажу партії товарів від 20.01.2004 року №20/01 та  від 11.02.2004 року №11/02, за умовами яких   продавець зобов»язався доставити та передати у власність (повне господарське відання) покупця товар, а покупець зобов»язувався прийняти товар та оплатити його.

Відповідно до вказаних договорів  відповідачем 2  МПП «ЛугКонд»  виписано податкові накладні в кількості 41 штука за період з 16.02.2004 року по 21.03.2004 року, згідно яких продано покупцю  товар (брухт та відходи  чорних і кольорових металів) на загальну суму 6466559,04 грн., в тому числі ПДВ 1077759,83 грн..

Як вбачається з листа  від 07.02.2007 року №1631/7/15-20 ДПІ в Артемівському районі м.Луганська МПП «ЛугКонд»надавало звітність по ПДВ за січень, лютий, березень 2004 року своєчасно з відсутністю  фінансово-господарської діяльності. З квітня 2004 року  податкову звітність не подає.

Згідно з рішенням  Артемівського районного суду м.Луганська від 26.08.2004 року визнано установчі документи МПП «ЛугКонд»недійсними з моменту  реєстрації 01.12.1999 року, відмінено державну реєстрацію та визнано недійсним реєстрацію підприємства як платника ПДВ з дати внесення в Реєстр платників ПДВ.

Відповідно до ст.207 ГК України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Необхідними умовами для визнання угоди недійсною відповідно до вищезазначеної норми є її укладення з метою за відомо суперечною інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних наслідків за даною угодою. Наявність умислу у сторін (сторони) угоди означає, що вони (вона) усвідомлювали чи повинні були усвідомлювати протиправність угоди, що укладається, суперечність її інтересам держави та суспільства і прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків.

Пленум Верховного Суду України в пункті 6 Постанови №3 від 28.04.1978р. “Про судову практику в справах про визнання угоди недійсною” роз”яснив, що до  таких угод належать угоди, спрямовані на приховування фізичними та юридичними особами від оподаткування доходів, використання всупереч закону колективної, державної або чиєїсь приватної власності з корисливою метою тощо. Умисел юридичної особи - сторони у договорі визначається умислом посадової особи, яка підписала (уклала) угоду від імені такої юридичної особи і яка мала такі повноваження на момент її підписання.

Умисел фізичної особи може бути доведено рішенням суду, або доказами про вчинення нею дій скерованих на досягнення мети завідомо суперечної інтересам держави та суспільства.

Крім того, п. 7.3. постанови Пленуму ВГС України "Про заходи щодо забезпечення однакового і правильного застосування законодавства про податки" від 25.07.2002 року № 1056 зазначено, що доказами спрямованості угод на приховування фізичними та юридичними особами від оподаткування прибутків та доходів можуть бути, зокрема, надані податковими органами відомості про відсутність підприємства, організації (сторони угоди) за юридичною та фактичною адресою, визнання недійсними в установленому чинним законодавством установчих (статутних) документів, неподання податкової звітності до органів державної податкової служби, скасування державної реєстрації суб"єкта підприємницької діяльності тощо.

Із змісту спірних договорів, не вбачається про наявність у контрагентів, або хоча б в одного, мети, завідомо суперечної інтересам держави і суспільства, а саме –умов щодо порушення порядку сплати податку на додану вартість, а тому апеляційний суд приходить до висновку щодо відсутності доказів наявності мети та умислу завідомо суперечного інтересам держави і суспільства.

Сторони за спірним договором на час його укладення були зареєстровані органами державної реєстрації і перебували на обліку в державних податкових інспекціях за місцем знаходження юридичної адреси, як платники податків та одержали свідоцтво на додану вартість, що свідчить про укладення договору правоздатними юридичними  особами. За наявними доказами вбачається, що умови договорів щодо купівлі-продажу партії товарів однією стороною та оплати –другою стороною  виконані.

При цьому слід зазначити, що оподаткування певної операції є наслідком цивільних правовідносин, за які настає відповідальність передбачена чинним законодавством, і порушення порядку сплати податків одного із контрагентів за угодою не може впливати, в даному випадку, на вирішення питання щодо недійсності спірних договорів. Податковим органом не спростовані доводи про те, що на момент здійснення господарських операцій МПП «ЛугКонд» було зареєстровано  в Єдиному державному реєстрі, у нього було свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість.

За таких обставин, не передбачена діючим податковим законодавством відповідальність покупця(в даному випадку –відповідача 1)  за несплату податків контрагентами угод, так і за можливу недостовірність відомостей про них, включених до Єдиного державного реєстру, за умови необізнаності покупця щодо такої.

Закон України «Про податок на додану вартість»не пов»язує право на віднесення до податкового кредиту, сплачених сум ПДВ в ціні товару, окрім тих, підстав, які викладені у змісті цього закону і додаткових підстав не передбачає, в тому числі, і щодо визнання в наступному недійсними  державну реєстрацію, реєстрацію платником ПДВ.

Покликання скаржника на Артемівського районного суду м.Луганська від 26.08.2004 року, яким визнано установчі документи МПП «ЛугКонд»недійсними з моменту  реєстрації 01.12.1999 року, відмінено державну реєстрацію та визнано недійсним реєстрацію підприємства як платника ПДВ з дати внесення в Реєстр платників ПДВ, не може бути підставою для визнання угоди недійсною, оскільки  позивачем не доведено наявність умислу у сторін при укладенні та виконанні спірної угоди. Чинним на момент розгляду справи Законом "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" було встановлено, що якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними (ч. 1, ч. 2 ст. 18 Закону).

Оскільки доказів на визнання угод недійсними з підстав передбачених в зазначеній нормі Закону позивачем не надано і судом не встановлено, а тому підстав для визнання спірних договорів недійсними немає.

У відповідності до вимог ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Проте, як встановлено апеляційним судом   відповідачі (сторони спірного договору) на час його укладення були зареєстровані органами державної реєстрації і перебували на обліку в державних податкових інспекціях за місцем знаходження юридичної адреси, як платники податків та одержали свідоцтво на додану вартість, що свідчить про укладення договору правоздатними юридичними  особами.

За наявними доказами вбачається, що умови договорів щодо купівлі-продажу партії товарів однією стороною та оплати –другою стороною  виконані. Підстав вважати, що спірні договори порушують публічний порядок,  що вони спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, що вони є нікчемними,  судом першої інстанції не наведено та апеляційним не встановлено та таких вимог позивач не заявляв.

З цих підстав, вважати, що спірні договори є нікчемними, в суду першої інстанції не було. Рішення суду першої інстанції є суперечливим, оскільки суд визнає спірні договори нікчемними, проте в резолютивній частині відмовляє в позові.

А тому мотивувальна частина рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, вміщує помилкове застосування норм матеріального права, а саме ч.1 ст.203, ч.2 ст. 215, ст. 228 ЦК України так і процесуального-   відповідно підлягає зміні.

Підставою відмови від позову є недоведеність позивачем своїх вимог щодо визнання угоди недійсної  з підстав  відсутності наявності умислу на укладення угод з метою суперечною інтересам держави і суспільства у відповідності до вимог  ст.207 Господарського кодексу України із застосуванням передбачених нею наслідків.

У відповідності до вимог ст.201 КАСУ підставами для зміни постанови суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи, але з помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Керуючись ст.ст. 198, 201, 205, 207 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

постанову господарського суду Львівської області від 05.03.2007 року в справі за №5/21-28/8А –змінити.

Виключити з мотивувальної частини постанови господарського суду Львівської області від 05.03.2007 року покликання, що підставою відмови від позову є визнання судом  нікчемними  договорів купівлі-продажу партії товарів від 20.01.2004 року №20/01 та  від 11.02.2004 року №11/02, укладених між приватним заготівельно-переробним підприємством «Заготвтормет»та малим приватним підприємством «ЛугКонд».

Відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог з підстав  відсутності наявності умислу на укладення угод з метою суперечною інтересам держави і суспільства у відповідності до вимог  ст.207 Господарського кодексу України із застосуванням передбачених нею наслідків.

В решті постанову господарського суду Львівської області від 05.03.2007 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий -суддя:                                   С.М.Бойко

Судді:                                                            Т.Б.Бонк

Р.І.Марко