СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"18"
травня 2007 р.                                                                              Справа  № 19/299

Господарський суд Рівненської
області у складі судді Тимошенко  О.М.
при секретарі судового засідання -помічнику судді Літвищенко А.А., розглянув у
відкритому  судовому засіданні справу

за позовом
Закритого акціонерного товариства “Страхова компанія “Еталон-Поліс”

до відповідача
Відкритого акціонерного товариства “Рівнеголовпостач”

про
стягнення в сумі  301600 грн. 00 коп.,

та за зустрічним позовом
Відкритого акціонерного товариства “Рівнеголовпостач”

до відповідача 1:
Закритого акціонерного товариства “Страхова компанія “Еталон-Поліс”

до відповідача 2: Компанія
"Agrotecnica Italiana s.r.l."

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідачів -суб'єкт підприємницької діяльності
ОСОБА_1.

про
визнання недійсним договору добровільного страхування  фінансових (комерційних) ризиків №НОМЕР_1,

за участю представників сторін:

Від позивача: не з'явився

Від відповідача: Герасимчук О.П.
(юрист, довіреність №13 від 03.01.2006р.), Друзенко Н.В. (юрист, довіреність
№12 від 03.01.2006р.),

Від відповідача 2: не з'явився

Від третьої особи: не з'явився

Статті  20, 22 ГПК України сторонам роз'яснені.

ВСТАНОВИВ:

Провадження по справі порушено 03
листопада 2006 року. Ухвалою від 13.12.2006 року для спільного розгляду з
первісним позовом прийнято зустрічну позовну ВАТ “Рівнеголовпостач”. Ухвалою
від 22.12.2006 року до участі в справу в якості співвідповідача за зустрічним
позовом залучено Компанію "Agrotecnica Italiana s.r.l.".

Зважаючи, що до участі у справі в
якості співвідповідача залучено іноземне підприємство, а також враховуючи
вимоги Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у
цивільних або комерційних справах, розгляд справи здійснювався у більш тривалий
строк, ніж передбачений ст. 69 ГПК України.

20.02.2007 року  відповідачем 2 заявлено клопотання про
припинення провадження у справі, яке мотивоване непідвідомчістю господарському
суду Рівненської області спору за участю іноземного підприємства. Клопотання
судом відхилено як безпідставне, з огляду на положення ч.1 ст.12, ст.15, ч.2
ст.60, ч.1 та ч.2 ст.124 ГПК України.

Ухвалою від 27.02.2007 року до
участі в справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідачів за зустрічним позовом залучено суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1.

У зв'язку з неявкою на судові засідання
представників сторін розгляд справи відкладався з 01.02.2007 року на 20.02.2007
року, а в зв'язку з неявкою позивача за первісним позовом, відповідачів -за
зустрічним та третьої особи, розгляд справи відкладався з 28.03.2007 року на
02.04.2007 року та з 25.04.2007 року на 18.05.2007 року. 18.05.2007 року
представники повторно не з'явилися, витребувані господарським судом документи
не подали.

З лютого 2007 року поштовим
відділенням до суду були повернуті ухвали, що направлялись на адресу ЗАТ СК
"Еталон-Поліс". Представниками ЗАТ СК "Еталон-Поліс"
належним чином не було повідомлено суд про зміну адреси та не повідомлено нової
адреси

2

компанії. Поряд з цим представники
ЗАТ СК "Еталон-Поліс" приймали участь в судових засіданнях в лютому,
березні та квітні 2007 року. За таких обставин суд вважає сторін належно
повідомленими про розгляд справи.

Відтак, з врахуванням вимог ст.75
ГПК України, справу розглянуто за наявними в ній матеріалами.

СУТЬ СПОРУ: Позивач
- ЗАТ "Страхова компанія "Еталон-Поліс" звернувся в
господарський суд з позовом до відповідача
- ВАТ “Рівнеголовпостач” про стягнення в порядку регресу 301600,00 грн.
по договору добровільного страхування фінансових (комерційних) ризиків
№НОМЕР_1, укладеного між позивачем та відповідачем 2 - Компанія
"Agrotecnica Italiana s.r.l.". Позовні вимоги мотивує фактом сплати
страхувальнику - відповідачу 2, страхової суми в розмірі еквіваленту 46400,00
ЄВРО у зв'язку з настанням страхового випадку: невиконання ВАТ
"Рівнеголовпостач" своїх обов'язків перед Компанією "Agrotecnica
Italiana s.r.l." по контракту №НОМЕР_2.
З підстав, зазначених в позовній заяві,
просить позов задовольнити.

Відповідач проти первісного позову
заперечує, посилається на відсутність у позивача підстав для виплати Компанії
"Agrotecnica Italiana s.r.l." суми страхового відшкодування з огляду
на те, що подія, яка визначена договором страхування в якості страхового
випадку, не має ознак ймовірності та випадковості настання, оскільки на момент
укладення договору добровільного страхування фінансових (комерційних) ризиків
№НОМЕР_1 вже настала. Зустрічний позов підтримує, з посиланням на ст.29 Закону
України “Про страхування”, ст.998 ЦК України, стверджує, що договір
добровільного страхування фінансових (комерційних) ризиків №НОМЕР_1 є недійсним,
оскільки укладений після настання страхового випадку. Також зазначає, що
вказаний спірний договір укладено без наміру створення правових наслідків, які
ним обумовлюються та вчинено сторонами для приховування іншого правочину, який
вони насправді вчинили.

Відповідач 1 за зустрічним позовом,
його не визнає. Вказує, що подія, передбачена умовами договору добровільного
страхування фінансових (комерційних) ризиків №НОМЕР_1, в якості страхового
випадку, настала після його укладення. Відтак, зустрічний позов вважає
безпідставним.

Відповідач 2 за зустрічним позовом,
також його не визнає. Вказує на відсутність правових підстав для визнання
договору добровільного страхування фінансових (комерційних) ризиків
№НОМЕР_1  недійсним.

Третя особа на неодноразові виклики
до суду не з'являлась, витребовуваних судом документів не подала.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників сторін у судовому засіданні, оцінивши докази
та всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства,
господарський суд дійшов висновку, про безпідставність первісного позову,
натомість зустрічний позов вважає обґрунтованим і таким, що підлягає до
задоволення, виходячи з наступного.

За
умовами контракту №НОМЕР_2, компанія "Agrotecnica Italiana
s.r.l." продала, а ВАТ “Рівнеголовпостач” купило, на умовах
СРТ-вантажоотримувача, обладнання лінії по розливу горілки, загальною вартістю
232000 ЄВРО. Умови поставки, згідно додатку №1 до контракту від 19.09.2005
року, змінено на СРТ-Рівне (Інкотермс в редакції 2000р.).

Відповідно до п.7.1. контракту,
платежі за поставлене обладнання повинні проводитися наступним чином:

20% вартості контракту, що складає
46400 ЄВРО -шляхом переказу коштів в банк продавця впродовж 3 днів з дати
підписання контракту;

60% вартості контракту, що складає
139200 ЄВРО -шляхом переказу коштів в банк продавця впродовж 5 днів з для
офіційного повідомлення продавцем покупця про готовність обладнання до
відвантаження;

20% вартості контракту, що складає
46400 ЄВРО -шляхом переказу коштів в банк продавця впродовж 5 днів з дати
підписання Акту виконаних робіт про приймання обладнання в експлуатацію, але не
більше 40 днів з дати отримання обладнання вантажоотримувачем на своєму складі.

3

В ході судового засідання
встановлено, а сторонами спору підтверджено, що перші два платежі ВАТ
“Рівнеголовпостач” здійснило на користь компанії "Agrotecnica Italiana
s.r.l." у встановлений контрактом термін та у повному обсязі. Докази
оплати останнього платежу в розмірі 46400 ЄВРО відсутні.

14 лютого 2006 року компанія
"Agrotecnica Italiana s.r.l." та ЗАТ "Страхова компанія
"Еталон-Поліс" уклали договір добровільного страхування фінансових
(комерційних) ризиків №НОМЕР_1.

Пунктом 2.1. договору, об'єктом
страхування визначено майнові інтереси компанії
"Agrotecnica Italiana s.r.l.", пов'язані  з
фінансовим ризиком останньої  по
контракту №НОМЕР_2, укладеного між компанією "Agrotecnica Italiana
s.r.l." та ВАТ "Рівнеголовпостач".

Загальна сума страхування
передбачена п.4.1. договору добровільного страхування фінансових (комерційних)
ризиків №НОМЕР_1 та визначена згідно контракту №НОМЕР_2 в сумі 46400 ЄВРО.

Таким чином, об'єктом договору
добровільного страхування фінансових (комерційних) ризиків №НОМЕР_1 виступила
сума останнього платежу за імпортне обладнання, який ВАТ “Рівнеголовпостач”
зобов'язалося сплатити компанії "Agrotecnica Italiana s.r.l." по
контракту  №НОМЕР_2, протягом 5 днів з
моменту підписання акту виконаних робіт про здачу обладнання в експлуатацію,
але не більше 40 днів з дати отримання обладнання вантажоотримувачем на своєму
складі.

Наведене повністю підтверджено
сторонами спору в ході судового розгляду.

Умови поставки, згідно додатку №1
до контракту від 19.09.2005 року, визначено СРТ-Рівне. За правилами Інкотермс
2000р., поставка на умовах СРТ передбачає, що продавець здійснює поставку
товару шляхом його передання перевізнику, призначеному ним самим та
зобов'язаний оплатити витрати перевезення товару до названого місця
призначення. В свою чергу, покупець приймає на себе всі ризики та будь-які інші
витрати, що можуть виникнути після здійснення поставки товару у вищезазначений
спосіб. Покупець зобов'язаний прийняти поставку товару, як тільки її здійснено
та одержати товар від перевізника в названому місці.

Відповідно до п.3.1. контракту
№НОМЕР_2, датою поставки рахується дата транспортної накладної.

В матеріалах справи наявна
міжнародна товарно-транспортна накладна НОМЕР_3, дата складання якої визначена
згідно рядку №21 -"20 грудня 2005 року".

Відповідач 1 за зустрічним позовом,
в ході судового розгляду підтвердив, що для перевезення вантажу по контракту
№НОМЕР_2 компанією "Agrotecnica Italiana s.r.l." 09 грудня 2005 року
було укладено договір з СПД ОСОБА_2.

Згідно з відмітками на CMR,
призначений для ВАТ "Рівнеголовпостач" товар було завантажено на транспортний
засіб НОМЕР_4 перевізника "PE Banchesku", код НОМЕР_5. Передача
товару перевізнику 20.12.2005 року підтверджена відповідними відмітками на ВМД
експортера.

Згідно з п.8.1. контракту №НОМЕР_2,
товар рахується таким, що переданий продавцем і прийнятий покупцем  по кількості -відповідно до місць і ваги,
зазначеним в транспортній накладній, відвантажувальній специфікації і
пакувальних листах.

Згідно пакувального листа та  рахунку-фактури, за умовами контракту
№НОМЕР_2 поставлено обладнання -лінія для розливу горілки, в комплект якої
входить ротаційний автоматичний ополіскувач в комплекті з установкою для
візуального контролю, автоматичний моноблок розливу і закупорювання, елеватор
подачі пробки, автоматична ротаційна етикетировочна установка  на холодному клею в комплекті з оснащенням
для заміни формату плашки і етикетки, загальною вартістю 232000 ЄВРО.

Вказане обладнання поставлене на
територію України 21 грудня 2005 року, про що свідчать відмітки Чопської
митниці на товарно-супровідних документах.

30 грудня 2005 року вантаж вибув з
Чопської митниці і прибув в м.Рівне, що також підтверджено відповідними
відмітками на CMR, рахунку-фактурі та пакувальному листі.

За умовами поставки, покупець -ВАТ
"Рівнеголовпостач",  прийняв на
себе всі ризики та будь-які інші витрати з моменту прибуття обладнання до місця
призначення  -  м.Рівне.

4

В ході судового розгляду,
відповідач по первісному позову, позивач -по зустрічному, ствердив, що з
врахуванням факту перебування імпортованого товару під митним контролем, він,
як відповідальна особа, 01 січня 2006 року прийняв його і розмістив на своєму
складі, оскільки уповноважений здійснювати митні процедури орган - Рівненська
митниця, не провадила таку діяльність у зв'язку з святковими і неробочими
днями.

Одержання вантажу покупцем  01 січня 2006 року  у місці призначення доводиться відповідною
відміткою в графі №24 CMR: НОМЕР_6, складською довідкою ВАТ
"Рівнеголовпостач" №НОМЕР_7 та письмовими  поясненнями старшого комірника  від 24.04.2007 року.

Доводи позивача по первісному
позову, відповідача 1 -по зустрічному, в частині одержання обладнання
вантажоотримувачем на своєму складі 23 лютого 2006 року, не підтверджені жодним
належним і допустимим доказом по справі.

Відповідно до вимог ст. 33 ГПК
України, кожна сторона повинна довести
ті  обставини,  на
які  вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Всупереч цьому, ні ЗАТ
"Страхова компанія "Еталон-Поліс", яка відповідно до умов
договору добровільного страхування фінансових (комерційних) ризиків №НОМЕР_1,
повинна мати в своєму документообігу докази надходження обладнання на склад
вантажоотримувача, оскільки вказана дата є датою початку дії договору
відповідно до п.6.1., ні компанія "Agrotecnica Italiana s.r.l.", яка
відповідно до умов контракту №НОМЕР_2, як продавець і вантажовідправник
обладнання, повинна мати в своєму документообігу докази передачі обладнання
перевізником для отримувача, оскільки
даний факт є доказом виконання умов контракту, жодних доказів щодо дати
отримання ВАТ "Рівнеголовпостач" імпортного обладнання суду не
надала.

Вимоги ухвали суду від 02.04.2007
року щодо надання відомостей про водія транспортного засобу, який здійснював
доставку вантажу для ВАТ "Рівнеголовпостач", представником
компанії  "Agrotecnica Italiana
s.r.l." не виконано.

Доводи ЗАТ "Страхова компанія
"Еталон-Поліс" про можливість одержання обладнання покупцем виключно
після закінчення митних процедур та зняття імпортного ватажу з митного
контролю, тобто після 23 лютого 2006 року, не заслуговують на увагу, оскільки   умови
контракту не ставлять в залежність
момент одержання обладнання від
того факту, чи пройшов він
процедуру розмитнення. Крім того, за умовами  поставки СРТ "фрах/перевезення оплачено
до (... назва місця призначення)", - продавець зобов'язується  здійснити лише митне очищення товару для
експорту, а обов'язки по виконанню митних формальностей, необхідних для імпорту
товару -лежать на покупцеві.

Помилковим вважає суд трактування
ЗАТ "Страхова компанія "Еталон-Поліс" умов контракту №НОМЕР_2 в
частині сплати останнього платежу за обладнання не більш як через 40 днів з
дати отримання обладнання вантажоотримувачем на своєму складі -в АДРЕСА_1,
Рівненського району, оскільки, умови поставки СРТ-вантажоотримувача, згідно
додатку №1 до контракту від 19.09.2005 року, змінено на СРТ-Рівне. Крім того,
ВАТ "Рівнеголовпостач" надано суду правовстановлюючі документи на
склад, що знаходиться м Рівне, по АДРЕСА_2, куди 01.01.2006 року було прийнято
імпортний вантаж. Натомість, жодних доказів надходження поставленого компанією
"Agrotecnica Italiana s.r.l."
вантажу на склад в АДРЕСА_3,
Рівненського району  судом не
встановлено, і наявність такого факту повністю заперечується позивачем за
зустрічним позовом.

Сукупність наведених обставин
вказує, що поставка обладнання за контрактом №НОМЕР_2 виконана  компанією "Agrotecnica Italiana
s.r.l."  20.12.2005 року, а товар
фактично прийнятий ВАТ "Рівнеголовпостач" на своєму складі 01.01.2006
року.

Сукупність зібраних по справі
доказів наряду з поясненнями представників сторін, що були надані суду,
свідчить, що імпортне обладнання  в
експлуатацію двохстороннім актом продавця та покупця не введено з огляду  на те, що спочатку пусконалагоджувальні
роботи обладнання було відстрочено у зв'язку із святковими та неробочими днями,
а в подальшому,  покупець відмовився
підписати акт приймання виконаних робіт про здачу обладнання в експлуатацію, з
огляду на претензії до якості поставленого обладнання та невідповідності

5

фактичної потужності лінії,
потужності, зазначеній в  паспорті та сертифікаті.

Зважаючи на це, встановлений п.7.1
контракту граничний термін остаточного розрахунку у вигляді 5 днів з дати
підписання Акту виконаних робіт про приймання обладнання в експлуатацію, до
спірних правовідносин застосовуватись не може.

В той же час, п.7.1 контракту
№НОМЕР_2, встановлено альтернативний спосіб визначення граничної дати
проведення остаточного розрахунку в розмірі 20% вартості контракту, що складає
46400 ЄВРО -не більше 40 днів з дати отримання обладнання вантажоотримувачем на
своєму складі.

Враховуючи встановлений судом факт
отримання ВАТ "Рівнеголовпостач" на своєму складі імпортного
обладнання 01.01.2006 року, останній день проведення розрахунку припадає  на 10 лютого 2006 року (40-й день з дати
отримання).

В той же час, договір добровільного
страхування фінансових (комерційних) ризиків №НОМЕР_1, об'єктом страхування
якого є сума останнього платежу за обладнання, який ВАТ “Рівнеголовпостач”
зобов'язалося  сплатити  по
контракту  №НОМЕР_2,  укладений між ЗАТ "СК
"Еталон-Поліс" та компанією "Agrotecnica Italiana
s.r.l."  14.02.2006 року, тобто на
дату виникнення прострочки платежу.

Стаття 8 Закону України "Про
страхування"  страховим ризиком
визначає певну подію, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки
ймовірності та випадковості настання.

Подія ж, передбачена договором
добровільного страхування фінансових (комерційних) ризиків №НОМЕР_1, в якості
такої, з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату
страхового відшкодування страхувальнику, на момент його укладення  - 14.02.2006 року, вже настала. Відтак, вона
повністю позбавлена ознак ймовірності та випадковості настання, а тому й не
може вважатися страховим випадком.

Відповідно до ч.2 ст.29 Закону
України "Про страхування", договір страхування визнається недійсним і
не підлягає виконанню у разі, зокрема, якщо
його укладено після страхового випадку.

За таких обставин, з урахуванням
встановлених судом обставин, позовні вимоги ЗАТ "СК
"Еталон-Поліс", заявлені в порядку регресу по факту виплати суми страхового
відшкодування згідно договору, який укладено після настання страхового випадку,
а отже, який фактично не підлягав виконанню в силу вимог ст.29 Закону, до
задоволення не підлягають.

З огляду на те, що зміст договору
добровільного страхування фінансових (комерційних) ризиків №НОМЕР_1 прямо
суперечить чинному законодавству, що в силу ст.207 ГК України, ст.ст.215, 998
ЦК України, ст. 29 Закону України “Про страхування” спричиняє його недійсність,
будь-які юридичні наслідки на його підставі виникнути  не можуть. Відтак, позов, що випливає із
регресних вимог по такому зобов'язанню, є безпідставним.

Відповідно до ст. 998 ЦК України,
договір страхування визнається судом недійсним, якщо його укладено після
настання страхового випадку.

Аналогічні наслідки укладення
договору страхування після страхового випадку передбачені ст.29 Закону України
"Про страхування". Договір страхування визнається недійсним у
судовому порядку.

Оскільки судом встановлено, а
матеріалами справи доведено, що договір добровільного страхування фінансових
(комерційних) ризиків №НОМЕР_1 укладено між ЗАТ "СК
"Еталон-Поліс" та компанією "Agrotecnica Italiana s.r.l."
14.02.2006 року, тобто після настання страхового випадку, що прямо заборонено
законом, вказаний договір підлягає визнанню
недійсним в судовому порядку, відповідно до вимог ст.215, 998  ЦК України.

За правилами ст. 216 ЦК України,
недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з
його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути
другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в
разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість
того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

В той же час, за наявними в
матеріалах справи письмовими доказами судом встановлено

6

лише виконання компанією
"Agrotecnica Italiana s.r.l." своїх обов'язків по  договору добровільного страхування фінансових
(комерційних) ризиків №НОМЕР_1, які полягали у сплаті страхового тарифу в сумі
1856 ЄВРО (п.5.1.,5.2. договору). Доказів оплати ЗАТ “Страхова компанія
“Еталон-Поліс” на користь компанії "Agrotecnica Italiana s.r.l."  передбаченої умовами договору суми страхового
відшкодування в розмірі 46400 ЄВРО не надано.

Вимоги ухвал суду від 22.12.2006
року, від 27.02.2007 року та від 02.04.2007 року щодо надання доказів
перерахування компанії "Agrotecnica Italiana s.r.l." суми страхового
відшкодування, відповідачем 1 та відповідачем 2 за зустрічним позовом, а також
третьою особою по справі, не виконані.

Судом не приймається за доказ
належного виконання ЗАТ “Страхова компанія “Еталон-Поліс” умов спірного
договору надані ним платіжні доручення №НОМЕР_8, №НОМЕР_9, №НОМЕР_10,
№НОМЕР_11, №НОМЕР_12, оскільки  згідно
даних документів, одержувачем загальної суми страхового відшкодування -301600
грн., еквіваленту 46400 ЄВРО, визначено СПД ОСОБА_1., а не  компанію "Agrotecnica Italiana
s.r.l.". Крім того, не є доказом перерахування грошових коштів лист
компанії "Agrotecnica Italiana s.r.l." про те, що вона не має до ЗАТ
“Страхова компанія “Еталон-Поліс” ніяких претензій щодо проведення страхового
відшкодування, так як єдиним належним доказом грошового платежу є відповідний
фінансовий документ.

В той же час, жодних доказів
перерахування СПД ОСОБА_1. на користь компанії "Agrotecnica Italiana
s.r.l." страхового відшкодування, отриманого нею від ЗАТ “Страхова
компанія “Еталон-Поліс”, не надано.

Статтею 979 ЦК України встановлено,
що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі
настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі
та виконувати інші умови договору. Аналогічне правило закріплене у ст.16 Закону
України “Про страхування”.

Частина 2 ст. 985 ЦК України надає
право страхувальнику призначити фізичну або юридичну особу для одержання
страхової виплати (вигодонабувача) лише
при укладенні договору страхування,
а також право замінювати її, але до настання страхового випадку.
Аналогічні положення містяться і у ч.2 ст. 3 Закону України “Про
страхування”.

Відповідно до п.3.1., п.8.2
договору добровільного страхування фінансових (комерційних) ризиків №НОМЕР_1,
страхове відшкодування повинно виплачуватися страховиком - ЗАТ “Страхова
компанія “Еталон-Поліс” для страхувальника -компанії "Agrotecnica Italiana
s.r.l.".  Жодна умова договору не
визначає іншої фізичної чи юридичної особи для одержання страхової виплати
(вигодонабувача).

Разом з тим, в порушення ч.2 ст.
985 ЦК України та  в ч.2 ст. 3 Закону
України “Про страхування”,  18.05.2006
року між ЗАТ “Страхова компанія “Еталон-Поліс” та компанією "Agrotecnica
Italiana s.r.l." укладено  угоду №1
до договору добровільного страхування фінансових (комерційних) ризиків
№НОМЕР_1, за якою вигодонабувачем визначено СПД ОСОБА_1. Таким чином, сторонами
незаконно було проведено заміну вигодонабувача по договору страхування після
настання страхового випадку.

Відтак, суд застосовує реституцію
лише в частині покладення на ЗАТ “Страхова компанія “Еталон-Поліс” зобов'язання
по поверненню компанії "Agrotecnica Italiana s.r.l." страхового
тарифу в сумі 1856 ЄВРО, одержаного  на
виконання недійсного правочину.  З огляду
на те, що СПД ОСОБА_1. не являється стороною спірного договору, застосувати
реституцію по відношенню до неї, правових підстав не має.

Суд приймає також доводи позивача
за зустрічним позовом щодо наявності ознак фіктивності у договорі добровільного
страхування фінансових (комерційних) ризиків №НОМЕР_1.

Так, укладення між відповідачем 1
та відповідачем 2 угоди №1 від 18.05.2006 року, як правової підстави для
спрямування суми страхового відшкодування по договору добровільного страхування
(комерційних) ризиків №НОМЕР_1,  на
рахунок фізичної особи, свідчить про намір сторін приховати під договором
добровільного страхування фінансових (комерційних) ризиків інший правочин, який
насправді було вчинено.

Згідно з вимогами ст.11 Закону
України "Про фінансові послуги та державне

7

регулювання ринків фінансових
послуг" № 2664-III від 12.07.2001 року, фінансова операція підлягає
обов'язковому фінансовому моніторингу, якщо сума, на яку вона проводиться,
дорівнює чи перевищує 80000 гривень або дорівнює чи перевищує суму в іноземній
валюті, еквівалентну 80000 гривень, та має одну або більше ознак,
визначених  цією  статтею. До таких ознак віднесено,
зокрема,  і  виплату фізичній особі страхового відшкодування.

Внаслідок проведеної ЗАТ
"Страхова компанія "Еталон-Поліс" фінансової операції відбулася
виплата страхового відшкодування у сумі 46400 ЄВРО,  що є еквівалентом 301600 грн. на користь
фізичної особи -ОСОБА_1, яка взагалі не була стороною договору страхування,  тому за умовами ст.5 Закону, підлягала
обов'язковому фінансовому моніторингу, і страховик був зобов'язаний
зареєструвати її та, впродовж трьох робочих днів, надати інформацію про неї
спеціальному уповноваженому органу. Однак, передбачених законом дій ЗАТ
"Страхова компанія
"Еталон-Поліс" не вчинило.

Враховуючи наведені обставини та
матеріали справи, суд, на підставі ст.207 ГК України, ст.ст.215, 998 ЦК
України, ст.29 Закону України “Про страхування” дійшов висновку про недійсність
оспорюваного договору, як такого, що не відповідає вимогам закону.

На підставі вищевикладеного,
керуючись ст.ст. 49, 82-84 ГПК України,
суд, -

В И Р І Ш И
В:

1. В позові  Закритого акціонерного товариства “Страхова
компанія “Еталон-Поліс”  до Відкритого акціонерного
товариства “Рівнеголовпостач”  про
стягнення 301600 грн., відмовити.

2. Зустрічний позов Відкритого
акціонерного товариства “Рівнеголовпостач”
задоволити.

Договір добровільного страхування
фінансових (комерційних) ризиків №НОМЕР_1, укладений 14.02.2006 року між
Закритим акціонерним  товариством
“Страхова компанія “Еталон-Поліс”  та
компанією  "Agrotecnica Italiana
s.r.l."  визнати недійсним з моменту
його укладення.

3. Стягнути з Закритого
акціонерного товариства  “Страхова
компанія “Еталон-Поліс” на користь компанії "Agrotecnica Italiana
s.r.l." 1856 ЄВРО страхового тарифу, сплаченого  на виконання недійсного правочину.

4. Стягнути з ЗАТ “Страхова компанія
“Еталон-Поліс” на користь ВАТ “Рівнеголовпостач”  державне мито в сумі 85  гривень та 118  гривень витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу.

Видати накази.

5. Рішення вступає в законну силу
протягом десяти днів з дати підписання та оформлення його повного тексту.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у
разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну
частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного
строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84
Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно зі статтею 91
Господарського процесуального кодексу України, сторона у справі, не згідна із
рішенням суду має право подати апеляційну скаргу, а прокурор - апеляційне
подання на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.
Апеляційна скарга або подання подається через місцевий господарський суд, який
розглянув справу.

Суддя
Тимошенко О.М.

Повний
текст рішення суддею підписано "01" червня 2007 р.