Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя , судді  ,

при секретарі

за участю представників сторін:

позивача -

відповідача -

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу  (вх. № ) на рішення господарського суду  області від  р. по справі №

за позовом

до

про

встановила:

В жовтні 2006 р. позивач –ТОВ „Електромонтаж-441” звернувся до господарського суду з позовною заявою про стягнення з відповідача –Дочірнього підприємства науково-виробничої фірми „Харківське спеціалізоване управління № 127” АТЗТ „ХСУ № 127”, м. Харків 144544 грн. та судових витрат.

Рішенням господарського суду Харківської області від 29.11.2006 р. по справі № 47/614-06 позов задоволено повністю. З відповідача на користь позивача стягнуто 144544 грн. заборгованості, 1445,44 грн. держмита, та 118 грню витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Рішення мотивовано з тих підстав, що відповідач несплативши позивачу вартість виконаних ним робіт, неналежним чином не виконав свої договірні зобов”язання, та не виконав вимогу про сплату заборгованості, пред”явлену позивачем у порядку, передбаченому ст. 530 ЦК України та ін.

Відповідач з рішенням господарського суду не погоджується, вважає його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, подав апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати та відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог. В обгрунтування своїх вимог відповідач посилається на те, що договір № 313/п від 30.03.2006 р. відповідно до якого позивач виконував роботи, з боку відповідача підписаний невідомою особою, в зв”язку з чим, на думку відповідача, даний договір повинен бути визнаний судом недійсним, і не може мати для нього ніяких юридичних наслідків та ін.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач просить суд рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що відповідач в обгрунтування своїх вимог не надав суду установчих документів, та документально не довів того, що спірний договір підписано не директором підприємства відповідача; що відповідач підписуючи акти виконаних робіт та акт звірки взаєморозрахунків, а також здійснюючи часткову оплату за виконані роботи, тим самим визнав факт існування договору та ін.

Відповідач надав до суду клопотання з проханням відкласти розгляд апеляційної скарги, обгрунтовуючи його тим, що він подав касаційну скаргу на ухвалу апеляційного господарського суду від 12.02.2007 р.

Враховуючи того, що відповідно до норм ГПК України матеріалів у справі достатньо для вирішення її по суті в судової колегії відсутні підстави для задоволення клопотання відповідача та відкладення розгляду справи.

Перевіривши матеріали справ, оцінивши надані суду докази та доводи, судова колегія встановила наступне:

Як свідчать матеріали справи, 30.03.2006р. що між позивачем та відповідачем укладено договір підряду №313/П, відповідно до умов якого позивач зобов”язався виконати електромонтажні роботи цеху комбікормів та очисних споруд, а відповідач зобов”язався оплатити виконані роботи.

21.06.2006р. сторони уклали додаткову угоду №1 до договору, відповідно до якої вартість електромонтажних робіт підвищувалась на 105000 грн.

Позивач виконав договірні роботи на суму 344544,00грн., що підтверджується довідкою про вартість виконаних підрядних робіт за травень 2006 р.на суму 238914,00 грн., актом прийомки виконаних робіт №1 за травень 2006р. на суму 238914,00 грн., довідкою про вартість виконаних підрядних робіт за червень 2006р. на суму 344544,00 грн., актом прийомки виконаних робіт № 2 за червень 2006 р. на суму 344544,00 грн. та актом звірки станом на 01.09.2006 р., відповідно до якого відповідач повинен перерахувати на користь позивача суму у розмірі 144544,00грн.

Роботи за договором були виконані та прийняті належним чином 26.06.2006 р., але оплачені відповідачем лише частково у сумі 200000,00 грн.

Залишок заборгованості за договором у сумі 144544,00 грн. відповідач згідно з п. 6.2. договору зобов”язався перерахувати на рахунок позивача після підписання акту прийомки виконаних робіт за червень. Проте, відповідної оплати не здійснив.

Позивач в порядку, передбаченому ст. 530 ЦК України направив на адресу відповідача вимогу б/н від 25.09.2006 р. з проханням погасити заборгованість, яка була отримана відповідачем 27.09.2006 р., але залишена без відповіді.

З матеріалів справ вбачається, що господарський суд приймаючи оскаржуване рішення виходив зокрема з того, що відповідач несплативши позивачу вартість виконаних ним робіт, неналежним чином виконав свої договірні зобов”язання та не виконав вимогу про сплату заборгованості, пред”явлену позивачем у порядку, передбаченому ст. 530 ЦК України та ін.

На думку колегії суддів викладені вище висновки господарського суду повністю відповідають матеріалам справ та фактичним обставинам спору, правовідносинам що склалися надана належна правова оцінка, в зв”язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування прийнятого по справі рішення.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно з ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Як свідчать матеріали справи відповідач посилається в апеляційній скарзі на те, що договір № 313/П від 30.03.2006 р з його боку підписаний не директором підприємства а невстановленою особою при цьому з урахуванням вимог ст. 33 ГПК України не довів правомірності даних тверджень. Разом з тим, вказаний договір скріплено печаткою підприємства відповідача, уповноважені особи підприємства відповідача підписували акти виконаних робіт згідно з даним договором, дані акти також скріплені печаткою підприємства відповідача. Крім того, сторони вказали на те, що крім договору № 313/П інших господарських не мають, а відповідач при цьому перераховував на розрахунковий рахунок позивача грошові кошти в сумі 200000 грн., вказавши при цьому що підставою для їх перерахування є оплата за договором № 313/П ( виписки банку № 1780 від 12.05.2006 р., № 123 від 12.05.2006 р., № 994 від 01.06.2006 р., №112 від 20.04.2006 р., 1019 від 21.06.2006 р.). Тобто вказане свідчить  про часткове виконання відповідачем умов договору, і як наслідок - його схвалення, в зв”язку з чим, доводи заявника скарги не можуть бути прийняті до уваги, тобто відсутні підстави для задоволення вимог викладених в даній скарзі.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При цьому, боржник відповідно до ч.2 статті 530 Цивільного кодексу України повинен виконати таке зобов'язання у семиденний строк з дня пред'явлення вимоги кредитором, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Враховуючи викладене, а також те, що позивач 29.09.06 р. направляв на адресу відповідача вимогу б/н від 25.09.2006 р. з проханням погасити заборгованість, яку останній залишив без відповіді, те, що відповідач не надав суду докази погашення решти заборгованості за договором № 313/П від 30.03.06 р. господарський суд правомірно задовольнив позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 144544 грн.

Перевіривши правомірність стягнення господарським судом з відповідача на користь позивача суми сплаченого держмита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, судова колегія приходить до висновку про залишення рішення в цій частині без змін.

Таким чином, висновки, викладені в рішенні господарського суду відповідають вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, а мотиви заявника скарги, з яких вони оспорюються не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст. 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, судова колегія -

постановила:

Рішення господарського суду від 29.11.06 по справі № 47/614-06 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення

Головуючий суддя

Судді