ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2007 р.
№ 30/304-06-9264

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:
Кравчука Г.А.

суддів:
Мачульського Г.М.

Шаргала В.І.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні

касаційну скаргу
Державної судноплавної компанії "Чорноморське морське пароплавство"

на  постанову
Одеського апеляційного господарського суду

від
06.02.2007р.

у справі
господарського суду
№ 30/304-06-9264
Одеської області

за позовом
Державної судноплавної компанії "Чорноморське морське пароплавство"

до

Управління військових сполучень на Чорноморському басейні

треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

1). Міністерство транспорту та зв'язку України
2). Державний департамент морського та річкового транспорту України

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

Міністерство оборони України

про
виселення

за зустрічним позовом
Управління військових сполучень на Чорноморському басейні

до

Державної судноплавної компанії "Чорноморське морське пароплавство"

про
зобов'язання надати довідки

за участю представників:

- позивача:
не з'явився

- відповідача:

1). Тихонова В.В. (витяг з наказу МО України №2 від 26.01.07р.)
2). Печенюка А.І. (витяг з наказу МО України №2 від 26.01.07р.)

- третіх осіб на стороні позивача:

1). Шпілєвої О.В. (довіреність №5509/15/14-06 від 28.12.06р.)
2). не з'явився

- третьої особи на стороні відповідача:

Софійського С.Ю. (довіреність №220/193/д від 25.01.07р.), -

В С Т А Н О В И В:

Оскарженою постановою Одеського апеляційного господарського суду від 06.02.2007р. (колегія суддів у складі: головуючого –судді Таценко Н.Б., суддів Сидоренко М.В., Мишкіної М.А.) залишено без змін рішення Господарського суду Одеської області від 13.11.2006р. (суддя Рога Н.В.), яким в задоволенні первісного і зустрічного позовів відмовлено.

В своїй касаційній скарзі позивач за первісним позовом просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 13.11.2006р. і постанову Одеського апеляційного господарського суду від 06.02.2007р. в частині відмови у задоволенні первісного позову та прийняти нове рішення, яким усунути перешкоди у здійсненні права господарського відання Державної судноплавної компанії "Чорноморське морське пароплавство" щодо будівлі по вул. Дерибасівській, 4 у м. Одесі шляхом виселення Управління військових сполучень на Чорноморському басейні з означеної будівлі, посилаючись на порушення господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, а саме: ст.129 Конституції України, ст.37 Закону України "Про власність", ч.2 ст.75, ч.3 ст.136 Господарського кодексу України, Декрету Кабінету Міністрів України від 15.12.1992р. №8-92, Закону України "Про управління об'єктами державної власності", ч.1 ст.321, ст.ст.386, 391 Цивільного кодексу України, ст.ст.4-7, 43, 59 Господарського процесуального кодексу України.

Відзиву на касаційну скаргу не надійшло.

Позивач та третя особа-2 на стороні позивача не використали наданого законом права на участь своїх представників у судовому засіданні.

Переглянувши у касаційному порядку судові рішення, колегія суддів Вищого господарського суду України, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в позові в оскарженій частині місцевий господарський суд виходив з того, що у позивача за первісним позовом, в силу приписів ч.1 ст.174 Господарського кодексу України та Статуту військових морських та річкових перевезень, виник обов'язок щодо надання відповідачеві за первісним позовом службових приміщень, а у останнього – обов'язок щодо використання приміщення з метою та на умовах, визначених Статутом; відповідач за первісним позовом не заперечує проти оформлення договірних відносин з повноважним орендодавцем і не наполягає на використанні саме нежитлових приміщень у буд. №4 по вул. Дерибасівська у м. Одесі; для розміщення відповідачеві за первісним позовом можуть бути надані інші приміщення, належним чином облаштовані та розташовані при власнику засобів водного транспорту, а відтак місцевий господарський суд, посилаючись на приписи Постанови Верховної Ради України від 12.09.1991р. №1545-ХІІ "Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР", згідно якої є чинною Постанова Ради Міністрів СРСР від 21.11.1986р. №1392-382 "Про затвердження Статуту військових морських і річкових перевезень", п.16, ст.11 цього Статуту, п.2.8 Наказу начальника тилу Збройних Сил України від 25.03.2003р. №24, погодженим 21.02.2003р. Державним департаментом морського і річкового транспорту, дійшов до висновків про відсутність правових підстав для задоволення первісного позову.

Апеляційний господарський суд погодився з висновками місцевого господарського суду, зазначивши також в своїй постанові, що позивач за первісним позовом, котрий є урядовим органом державного управління в галузі морського і річкового транспорту, який діє у складі Мінтрансу та підпорядковується йому, зобов'язаний, відповідно до Наказу начальника тилу Збройних Сил України №24 від 25.03.2003р. "Про затвердження Положення про лінійні органи військових сполучень на морському та річковому транспорті", забезпечувати відповідача за первісним позовом службовими приміщеннями з необхідним обладнанням, інвентарем.

Відповідно до п.1 ст.1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що рішення або постанова господарського суду прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається що суд апеляційної інстанції в порядку ст. ст.43, 47, 43, 101 ГПК України у їх сукупності, дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень докази.

Як встановлено судами попередніх інстанцій позивач є юридичною особою заснованою виключно на державній формі власності, а відповідач є державною установою. Згідно положення про Управління військових сполучень на Чорноморському басейні, останнє є повноважним представником Міністерства оборони України на Чорноморському басейні та розташовується спільно з адміністративними органами управлінь цивільних власників засобів водного транспорту.

Наказом начальника тилу Збройних Сил України від 25.03.2003р. №24 “Про затвердження Положення про лінійні органи військових сполучень на морському та річковому транспорті”, погодженим з директором Державного департаменту морського та річкового транспорту 21.02.2003р., затверджено Положення про лінійні органи військових сполучень на морському та річковому транспорті, відповідно до п.2.8 якого державні цивільні власники засобів водного транспорту, які визначені відповідними міністерствами та відомствами, забезпечують управління військових сполучень, зокрема, службовими приміщеннями в будинку управління і на запасному пункті управління з необхідним обладнанням, інвентарем та комунальним обслуговуванням.

Пунктом 1 постанови Ради Міністрів СРСР від 21.11.1986р. №1392-382 “Про затвердження Статуту військових морських та річкових перевезень” затверджено Статут військових морських та річкових перевезень, згідно п.11 якого для забезпечення взаємодії органів Міністерства оборони СРСР з органами морського та річкового транспорту з питань військових морських та річкових перевезень та вирішення інших задач в інтересах Збройних Сил СРСР Міністерство оборони СРСР має на морському та річковому транспорті представництво –органи військових сполучень, зокрема, управління військових сполучень на морських та річкових басейнах –в пунктах дислокації морських та річкових пароплавств. Згідно п.16 зазначеного Статуту службові приміщення для розміщення органів військових сполучень, їх ремонт та утримання, необхідний інвентар, меблі та обладнання для цих приміщень, а також комунальні послуги надаються органами морського та річкового транспорту безкоштовно. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 12.09.1991р. №1545-ХІІ “Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР” до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України. Згідно п.1 розділу ХV “Перехідні положення” Конституції України закони та інші  нормативні  акти, прийняті  до набуття чинності цією  Конституцією, є чинними у частині, що не суперечить Конституції України. З наданої Управлінням на вимогу апеляційної інстанції довідки Правового департаменту Міністерства оборони України №241/2/277 від 05.02.2007р. вбачається, що на даний час аналогічного акта України, який регулює питання військових морських та річкових перевезень не існує.

Державна судноплавна компанія “Чорноморське морське пароплавство” є державним унітарним підприємством, заснованим на державній власності, входить до сфери управління Міністерства транспорту України, майно компанії є державною власністю і належить їй на праві господарського відання. Згідно свідоцтва про право власності на будівлю Державної судноплавної компанії “Чорноморське морське пароплавство” від 20.06.2006р. об’єкт, розташований за адресою: м. Одеса, вул. Дерибасівська, 4, в цілому, дійсно належить Державі в особі Міністерства транспорту та зв’язку України на праві державної власності та знаходиться на балансі позивача.

Отже, Державна судноплавна компанія “Чорноморське морське пароплавство” на підставі наказу начальника тилу Збройних Сил України від 25.03.2003р. №24 “Про затвердження Положення про лінійні органи військових сполучень на морському та річковому транспорті”, погодженого 21.02.2003р. Державним департаментом морського та річкового транспорту, котрий згідно п.1 Положення про Державний департамент морського і річкового транспорту, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №584 від 30.03.2000р., є урядовим органом державного управління в галузі морського і річкового транспорту, який діє у складі Мінтрансу та  підпорядковується йому, зобов’язана забезпечувати Управління військових сполучень на Чорноморському басейні службовими приміщеннями з необхідним обладнанням, інвентарем. Вказаний наказ № 24 є чинним.

Відповідно до ст.174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність.

Таким чином суди дійшли вірного висновку що обов’язок позивача щодо забезпечення Управління військових сполучень на Чорноморському басейні службовими приміщеннями в приміщеннях позивача з необхідним обладнанням, інвентарем та комунальним обслуговуванням ґрунтується на чинному законодавстві.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції.

За вказаних обставин суд апеляційної інстанції всебічно і повно встановив всі фактичні обставини справи на підставі об'єктивної оцінки наявних в ній доказів, достеменно з’ясував дійсні права і обов'язки сторін та правильно застосував норми матеріального права, що регулюють їх спірні відносини, а відтак постанова суду апеляційної інстанції є законною і обґрунтованою, а тому підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 п.1, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної судноплавної компанії "Чорноморське морське пароплавство" залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного господарського суду від 06.02.2007р. у справі № 30/304-06-9264 Господарського суду Одеської області –без змін.

Головуючий суддя                                                                 Г.А. Кравчук

С у д д і                                                                                     Г.М. Мачульський

В.І. Шаргало