ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
м.Сімферополь, вул. К.Маркса, 18, к.
РІШЕННЯ

Іменем України

11.06.2007

Справа
№2-29/4701.1-2007

За
позовом - Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНФОРМАЦІЯ_2", м.
Євпаторія.

До
відповідача - Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1, м. Євпаторія.

Про
визнання договору недійсним та повернення майна.

Суддя
О.І. Башилашвілі

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від
позивача - ОСОБА_2 - адвокат, дов. від 07.08.2006 року.

Від
відповідача - ОСОБА_3 - представник, довіреність у справі.

Сутність
спору: позивач звернувся до господарського суду АР Крим з позовом до
відповідача - СПД ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди нежилого
приміщення та земельної ділянки від 01.06.2000 року та про звільнення і
повернення нежилого приміщення площею 80,4 м. кв. та земельної ділянки площею
362 м. кв., що розташовані в охоронній зоні земель площею 0,1010 га з обмеженим
режимом експлуатації, та знаходяться за адресою:АДРЕСА_1.

Позивач
мотивує свої вимоги тим, що договір оренди нерухомого майна був укладений між
Комунальним підприємством "ІНФОРМАЦІЯ_1" та СПД ОСОБА_1,  однак Комунальне підприємство
"ІНФОРМАЦІЯ_1" припинило свою діяльність і на підставі нотаріально
посвідченого договору оренди, укладеного між Управлінням економіки
Євпаторійської міської ради і ТОВ "ІНФОРМАЦІЯ_2" орендодавець передав
у володіння та користування позивача цілісний майновий комплекс Комунального
підприємства "ІНФОРМАЦІЯ_1".

Позивач
посилається на те, що при укладенні договору не була дотримана форма
нотаріального посвідчення та на те, що рішенням Євпаторійської міської ради від
30.06.2005 року на позивача покладений обов'язок дотримання обмеженого режиму
експлуатації об'єкту культурної спадщини, яким є охоронна зона земель історико-культурного
призначення, а саме: об'єкт культурної спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_3.

Крім
того, позивач вважає, що спірний договір суперечить положенням Закону України
«Про охорону культурної спадщини».

Відповідач
у відзиві на позов проти викладених у ньому вимог заперечує, з тих підстав, що
на момент укладення договору оренди - в 2000 року, закон нотаріального
посвідчення і державної реєстрації договорів оренди не вимагав. Відповідач
також вважає, що положення Закону України «Про охорону культурної спадщини» не може
бути застосований до спірних правовідносин, оскільки набрав чинності вже після
укладення спірного договору.

Сторони
заявили клопотання про продовження строку вирішення спору відповідно до ст. 69
ГПК України.

Клопотання
судом задоволено.

Розгляд
справи відкладався відповідно до ст. 77 ГПК України, та оголошувалась перерва
до 11.06.2007р. В продовженому судовому засіданні позивачем була представлена
заява про уточнення підстав позову в частині нормативно-правового обґрунтування
позовних вимог.

Розглянувши
матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд-

ВСТАНОВИВ
:

01.06.2000р.
між КП "ІНФОРМАЦІЯ_1" та СПД ОСОБА_1 був укладений договір оренди
нежилого приміщення загальною площею 80,4 м. кв., розташованого поАДРЕСА_2, для
розміщення кафе "ІНФОРМАЦІЯ_4".

В
червні місяці 2003 року до вказаного договору внесені доповнення про передачу в
оренду відповідачу майданчику площею 362 м. кв. за вказаною адресою для
обслуговування кафе "ІНФОРМАЦІЯ_4" строком з 01.04.2003 року по
21.12.2010 року.

КП
"ІНФОРМАЦІЯ_1" було реорганізовано у ТОВ "ІНФОРМАЦІЯ_2".

09.04.2004р.
між Управлінням економіки Євпаторійської міської ради та ТОВ
"ІНФОРМАЦІЯ_2" був укладений договір оренди вищевказаного майна.

Відповідно
до п. 1.1 договору, орендодавець передає, а орендар приймає у користування за
плату на певний строк цілісний майновий комплекс КП "ІНФОРМАЦІЯ_1" .

Згідно
з умовами договору, орендар виступає правонаступником всіх прав і обов'язків
реорганізованого підприємства і зобов'язаний використовувати орендоване майно виключно
за його призначенням з обмеженим режимом користування спорудами, віднесеним до
пам'ятників історично-культурної спадщини, яким є нововиявлений об'єкт
культурної спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_3, що розташована в охоронній зоні земель
0,1010 га. (а.с. 37).

Також,
30.12.2004 року між Республіканським комітетом АР Крим по охороні культурної
спадщини та ТОВ "ІНФОРМАЦІЯ_2" був укладений охоронний договір на
пам'ятник культурної спадщини.

Відповідно
до п. 5.2 вказаного договору, користувач зобов'язаний використовувати пам'ятник
- ІНФОРМАЦІЯ_3 виключно під корпус санаторію.

П.
13.2, 13.3 договору передбачає, що з метою збереження пам'ятника користувач
зобов'язаний провести ремонтно-реставраційні роботи по об'єкту культурної
спадщини та використовувати пам'ятник відповідно умов охоронного договору і
вимогам діючого Закону України "Про охорону культурної спадщини".

Крім
того, охоронним договором на пам'ятник культурної спадщини на ТОВ
"ІНФОРМАЦІЯ_2" покладено обов'язок дотримуватися обмеженого режиму
експлуатації об'єкту культурної спадщини -ІНФОРМАЦІЯ_3 на площі 0,1010 га.
(а.с. 33-35).

Суд
вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

На
момент укладення договору діяв ЦК УРСР 1961 року.

Однак,
відповідач в обґрунтування вимоги про визнання договору недійсним, посилається
на положення ЦК України від 16.01.2003 року.

Однак таке посилання не спроможне з
огляду на наступне.

Відповідно
до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 16.01.2003 року, положення
цього кодексу, застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання
ним чинності.

Щодо
цивільних відносин, які виникли  до  набрання
чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу
застосовуються до тих прав і обов'язків,
що  виникли  або
продовжують існувати після набрання ним чинності.

Враховуючи наведену норму суд,
вважає, що при з'ясуванні обставин наявності підстав недійсності спірного
договору слід керуватися Цивільним Кодексом УРСР 1961 року.

Аналогічну
позицію виклав Вищій господарський суд України у поставі від 14.12.2006р. у
справі 2-13/12589-2006.

Відповідно
до ст. 48 Цивільного Кодексу УРСР 1961 року, недійсною визнається угода, що не
відповідає вимогам закону.

Правові
засади користування нерухомим майном передбачені Главою 26 Цивільного Кодексу
УРСР 1961 року.

З
положень вказаної глави ЦК УРСР вбачається, що на момент укладення спірного
договору, закон не вимагав нотаріального посвідчення таких договорів, таким
чином факт того, що спірний договір нотаріально не посвідчений не може бути
підставою для визнання спірного договору недійсним.

Позивач
також посилається на те, що спірний договір не відповідає вимогам Закону
України «Про охорону культурної спадщини».

Суд
встановив, що Закон України «Про охорону культурної спадщини» набрав законної
сили 12.07.2000р. після публікації у газеті «Урядовий кур'єр» № 124 від
12.07.2000р.

Частина
1 ст. 58 Конституції України передбачає, що закони та інші нормативно-правові
акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом'якшують відповідальність.

Таким
чином, Закон України «Про охорону культурної спадщини» на день укладення
спірного договору не діяв, оскільки не був прийнятий, у зв'язку з чим відсутні
підстави для застосування до спірних відносин положень цього закону.

Суд
не приймає доводи позивача, що спірний договір не відповідає положенням Закону
України «Про оренду землі», оскільки такий договір між сторонами взагалі не
укладався, а доповнення до спірного договору (а.с. 9-10) таким договором бути
не може, оскільки сторони у цій додатковій угоді встановили, що в оренду
передається впорядкований майданчик для обслуговування кафе, а не земельна
ділянка.

Суд
встановив, що цей майданчик є плитковою спорудою, яка у свою чергу є об'єктом
оренди відповідно до Закону України «Про оренду державного та комунального
майна» та відповідно до ціх правовідносин не можливо застосовувати положення
Закону України «Про оренду землі».

Відповідно
до ст. 268 ЦК Цивільного Кодексу УРСР 1961 року, у разі зміни власника об'єкту
оренди, договір оренди не припиняє свою дію, та є обов'язковим для нового
власника.

Суд
встанови, що Комунальне підприємство «ІНФОРМАЦІЯ_1» на підставі рішення
Євпаторійської міської ради від 30.12.2003р., був реорганізований шляхом
приєднання до ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_2», який у свою чергу є правонаступником прав та
обов'язків Комунальне підприємство «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Викладене
свідчить, що реорганізація Комунального підприємства «ІНФОРМАЦІЯ_1» не яким
чином не впливає на чинність спірного договору, та не є підставою для визнання
договору недійсним в розумінні ст. 48 Цивільного Кодексу УРСР 1961 року.

Згідно
з Постановою Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про
визнання угод недійсними” N 3 від 28.04.1978р., угода може бути визнана
недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в кожній
справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих
обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних
юридичних наслідків.

Викладені
обставини свідчать про те, що спірний договір відповідає вимогам законодавства,
що діяло на той час та відповідно підстави передбачені ст. 48 Цивільного
Кодексу УРСР 1961р. для визнання спірного договору, відсутні.

Вступна
та резолютивна частини рішення оголошені в судовому засіданні - 11.06.2007р.

Повний
текст рішення оформлений та підписаний - 12.06.2007р.

На
підставі викладеного, керуючись ст. ст. 82 - 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В
задоволенні позову - відмовити.

Суддя
Господарського суду

Автономної
Республіки Крим                                        Башилашвілі О.І.