ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2007 р.
№ 1/299-06-8292

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого
Добролюбової Т.В.

суддів
Гоголь Т.Г., Дроботової Т.Б.

за участю представників сторін котрі
позивача

Громадський О.С. прокурор відділу Генпрокуратури України
Зайцев С.Д., довіреність від 18.04.2007р.№12-02-17/362

відповідача

Михайлов О.Ю. - директор
Кушпіль А.В., довіреність від 29.01.2007р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційне подання
Заступника прокурора Одеської області

на постанову
Одеського апеляційного господарського суду

від
06.02.2007року

у справі
№  1/299-06-8292

за позовом
Прокурора Комінтернівського району Одеської області в інтересах держави в особі Чорноморської селищної ради

до
Товариства з обмеженою відповідальністю "СМУ-10"

про
визнання недійсними договорів та спонукання до виконання певних дій

Прокурор Комінтернівського району Одеської області звернувся до господарського суду Одеської області з позовом в інтересах держави в особі Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області до Товариства з обмеженою відповідальністю „СМУ-10" про визнання недійсними договорів №3 від 14.12.2004 року, №3 без дати за 2005 рік, укладеними між Чорноморською селищною радою та Товариством з обмеженою відповідальністю „СМУ-10".

Доповідач: Гоголь Т.Г.

Як наслідок визнання недійсними зазначених договорів прокурор у відповідності до статті 208 Господарського кодексу України просив суд зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю „СМУ-10" повернути отримані ним грошові кошти у сумі 285052,00 грн. на рахунок Чорноморської селищної ради, а одержані Товариством з обмеженою відповідальністю „СМУ-10" грошові кошти у зазначеній сумі стягнути в доход держави. Прокурор в якості підстав для визнання спірних договорів недійсними послався на нормативно-правові акти, яким вони суперечать, а також на те, що ці договори вчинені з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Господарський суд Одеської області рішенням від 15.11.2006 року (суддя Гарник Л.Л.) позов прокурора залишив без задоволення з огляду на те, що доводи прокурора та позивача на обґрунтування позовних вимог не свідчать про спрямованість оспорюваних договорів на порушення основних принципів існуючого суспільного ладу та укладання їх з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. За висновком місцевого господарського суду та обставина, що оспорюванні договори на думку прокурора та позивача укладені із порушенням чинного законодавства, може бути підставою для звернення із окремим позовом про визнання договорів недійсними з інших підстав, передбачених частиною 1 статті 207 Господарського кодексу України.

Одеський апеляційний господарський суд за апеляційним поданням прокурора переглянув рішення господарського суду Одеської області Комінтернівського району Одеської області та постановою від 06.02.2007 року   (судді Петрова   М.С., Колоколова С.І., Разюк Г.П.)   скасував його частково, визнав   недійсним   договір   №3  від 14.12.2004   року, укладений між Чорноморською    селищною   радою та Товариством    з    обмеженою відповідальністю    „СМУ-10" з моменту його вчинення з посиланням на частину 1 статті 203, частину 1 статті 215, статтю 236 Цивільного кодексу України. Решту позовних вимог суд залишив без задоволення.

Не   погоджуючись   з  рішенням  місцевого   господарського   суду  та постановою    апеляційного    господарського    суду   заступник   прокурора Одеської області    звернувся до Вищого господарського суду України    з касаційним поданням, в якому просить скасувати оскаржені рішення та постанову,  як такі,  що ухвалені з  порушенням  норм  матеріального та процесуального права, а саме пункту 43 частини 1 статті 26 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні", статті 119 Бюджетного кодексу України, статей 33, 34 Закону України "Про власність" та задовольнити позов   в повному обсязі. Прокурор зазначає, що  господарські суди попередніх інстанцій не в повному обсязі з'ясували обставини, що мають значення для справи та зробили висновки, які не відповідають фактичним обставинам   справи.

Прокурор   вважає,   що   спірні   договори,   крім   їх невідповідності вимогам Закону України „Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти", Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні", ще й укладені з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, оскільки вони укладалися без наміру настання будь-яких правових наслідків з метою неправомірного перерахування відповідачеві коштів субвенції, що надана позивачу з Державного бюджету України.

Товариство з обмеженою відповідальністю „СМУ-10" не скористалося своїм правом  надання відзиву на касаційне подання.

Вищий господарський суд України, заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення прокурора та представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування  місцевим та апеляційним господарськими судами норм матеріального та процесуального права вважає, що касаційне подання  підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Господарськими судами попередніх інстанцій під час розгляду справи встановлено, що 14.12.2004 року між Чорноморською селищною радою (Замовник ) та Товариством з обмеженою відповідальністю „СМУ-10" (Виконавець) укладений договір №3, за умовами якого Виконавець зобов'язався виконати для Замовника роботи  по розробці проекту реконструкції незакінченого будівництва будівлі школи на суму 285052 грн. до 15.06.2005 року, у цей же термін закінчувався строк дії договору. Проте, в період дії даного договору жодна із сторін не виконала взятих на себе зобов'язань. Тому у вересні 2005 року сторони уклали договір №3, за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю „СМУ-10" зобов'язалося  виконати роботи по корегуванню проекту будівництва школи на суму 285052 грн. у строк до 10.12.2005 року. Замовником - Чорноморською селищною радою на виконання умов договору  перераховано зазначені кошти Виконавцю –відповідачу.

Відмовляючи в задоволенні позову про визнання вказаних договорів недійсними, суд першої інстанції виходив з тих обставин, що позивач не подав належних доказів, які б свідчили про укладення спірних договорів з метою, завідомо суперечних інтересам держави, а посилання  на те, що договори не відповідають чинним на час їх укладення нормам законодавства може бути покладене в основу іншого спору. Скасовуючи зазначене судове рішення та частково задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції відзначив що договір №3 від 2005 року відповідає чинному на час його укладення законодавству, а договір №3 від14.12.2004 року підлягає визнанню недійсним,  оскільки не відповідає вимогам Закону України "Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти" в редакції чинній на час укладення цього договору.

Судова колегія касаційної інстанції вважає  висновки судів попередніх інстанцій передчасними та такими, що всупереч вимогам статті 43 Господарського процесуального кодексу України не ґрунтуються на повному дослідження обставин справи, що виключає правильне застосування законодавства до спірних правовідносин.

В обґрунтування позову про визнання спірних договорів недійсними як таких, що суперечать вимогам чинного законодавства, прокурор, крім Закону України "Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти",    послався  і на невідповідність договорів нормам Закону України "Про місцеве самоврядування" та Бюджетного кодексу України. Вказані доводи позивача залишились  поза увагою судів попередніх інстанцій, однак мають важливе значення для правильного вирішення спору з огляду на таке.

Згідно з пунктом 23  статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування" до виключної компетенції ( в даному випадку) селищної ради  належить і затвердження місцевого бюджету, внесення змін до нього, затвердження звіту про виконання місцевого бюджету.

За визначенням статті 2 Бюджетного кодексу України бюджет –це план формування та використання фінансових ресурсів для забезпечення завдань і функцій, які здійснюються органами державної влади. Видатки бюджету –це кошти, що спрямовуються на здійснення програм та заходив, передбачених відповідним бюджетом (п.п.1,13). При цьому складові частини бюджету визначаються за правилами статті 13 цього Кодексу.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій не дослідили обставин щодо відповідності  вказаного договору №3  від 2005 року  затвердженому бюджету  селищної ради на відповідний бюджетний рік.

Крім того, всупереч положенням частини 3 статті 101 господарського процесуального кодексу України, нормами якої визначені межі перегляду справи в апеляційній інстанції, Одеський  апеляційний господарський суд розглянув позовні вимоги, обґрунтування (підстави)  яких не були предметом розгляду у суді першої інстанції.

Приписами статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, касаційній інстанції не надано право встановлювати чи вважати доведеними обставини справи, які не були встановлені місцевим та апеляційним господарськими судами.

З огляду на викладене, судові рішення не можна вважати законними і обґрунтованими, тому вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з’ясувати та перевірити всі фактичні обставини справи, надати об’єктивну оцінку доказам, які мають юридичне значення для її розгляду, правильно застосувати норми матеріального права, які регулюють спірні відносини та прийняти нове рішення.

З огляду на зазначене, керуючись статтями  108, 1115, 1117, 1119, 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Одеської області від 15.11.2006 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 06.02.2007 року у справі №  1/299-06-8292 скасувати, справу скерувати на новий розгляд  до господарського суду Одеської області.

Касаційне подання заступника прокурора Одеської області задовольнити частково.

Головуючий        суддя                                                 Т. Добролюбова

Судді                                                                              Т. Гоголь

Т. Дроботова