ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2007 р.
№ 14/187д-22/192д/06

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючий суддя
Муравйов О.В.

судді
Полянський А.Г.

Коробенко Г.П.

розглянувши у
відкритому судовому
засіданні касаційну
скаргу

Закритого акціонерного товариства "Запорізький завод залізобетонних шпал"

на  постанову
Запорізького апеляційного господарського суду від 01.02.2007 року

у справі
№ 14/187д-22/192д/06 господарського суду Запорізької області

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю “Завод підйомно-транспортних машин”

до
Закритого акціонерного товариства “Запорізький завод залізобетонних шпал”

треті особи -
1.Відкрите акціонерне товариство
“Запоріжжяобленерго”
2.Державне підприємство “Національна енергетична компанія “Укренерго” в особі Дніпровської електроенергетичної системи
3.Закрите акціонерне товариство “ТАКО”

про
спонукання укласти договір

За участю представників сторін:

позивача –  не з’явились,

відповідача –Міняєв А.О. дов. –№20/04/07 від 12.04.2007 року,

третьої особи –1- не з’явились,

третьої особи –2- не з’явились,

третьої особи –3- не з’явились,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 19.09.2005 року у справі № 14/187д (суддя Хоролець Т.Г.) позов задоволено: вирішено спонукати Закрите акціонерне товариство "Запорізький завод залізобетонних шпал"  укласти з Товариством з обмеженою відповідальністю “Завод підйомно-транспортних машин” договір “Про спільне користування технологічними мережами основного споживача”, в редакції викладеній в рішенні.

Стягнуто з Закритого акціонерного товариства "Запорізький завод залізобетонних шпал" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Завод підйомно-транспортних машин” 85грн. державного мита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 21.03.2006 р. (судді: Мойсеєнко Т.В., Кричмаржевський В.А., Мірошниченко М.В.), вказане рішення місцевого господарського суду скасовано. У задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 22.06.2006 року вказані вище судові рішення скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Господарського суду Запорізької області.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 09.10.2006 року у справі № 14/187д-22/192д/06 (суддя Скиданова Ю.О.) позов задоволено: вирішено укласти між Закритим акціонерним товариством "Запорізький завод залізобетонних шпал"  та Товариством з обмеженою відповідальністю “Завод підйомно-транспортних машин” договір про спільне користування технологічних мереж основного споживача, в редакції позивача (викладеній в резолютивній частині рішення).

Стягнуто з Закритого акціонерного товариства "Запорізький завод залізобетонних шпал" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Завод підйомно-транспортних машин” 85грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 01.02.2007 року (судді: Шевченко Т.М., Коробка Н.Д., Юхименко О.В.), вказане рішення місцевого господарського суду залишено без змін.

Відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою та поясненням до касаційної скарги, в яких просить рішення Господарського суду Запорізької області від 09.10.2006 року та постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 01.02.2007 року у справі №14/187д-22/192д/06 скасувати, а справу надіслати на новий розгляд, мотивуючи скаргу тим, що судами першої та апеляційної інстанцій не в повній мірі були досліджені всі матеріалами справи та не надана їм належна правова оцінка, що привело до прийняття незаконного рішення.

Позивач у відзиві на касаційну скаргу проти доводів касаційної скарги заперечує та вважає, що підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Розпорядженням виконуючого обов’язки Голови Вищого господарського суду України Першикова Є.В. від 14.05.2007р., у зв’язку з відпусткою судді Фролової Г.М. для перегляду в касаційному порядку справи № 14/187д-22/192д/06, призначеної до розгляду на 15.05.2007р., утворено колегію суддів у складі: головуючого –судді Муравйова О.В., суддів –Полянського А.Г., Коробенка Г.П.

Заслухавши представників сторін, присутніх в судовому засіданні, перевіривши повноту встановлення обставин справи, оцінивши доводи касаційної скарги, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно статті 108 Господарського процесуального кодексу України Вищий  господарський  суд України переглядає за касаційною скаргою (поданням) рішення місцевого господарського суду  та  постанови апеляційного господарського суду.

Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази. У касаційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України “Про судове рішення” від 29.12.1976 р. № 11 із змінами, внесеними постановами Пленуму від 24.04.1981 р. № 4, від 25.12.1992 р. № 13, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи з загальних засад і змісту законодавства України. Мотивувальна частина рішення повинна містити встановлені судом обставини, а також оцінку всіх доказів. Визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд має це обґрунтувати. Мотивувальна частина рішення повинна мати також посилання на закон та інші нормативні акти матеріального права, на підставі яких визначено права і обов'язки сторін у спірних правовідносинах.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Слід зазначити, що постановлене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, обов’язково мати вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини і викладеним у послідовності, встановленій ст. 84 ГПК України, яка є обов’язковою для всіх видів проваджень.

При цьому, резолютивна частина рішення повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні і такі, що випливають із встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і, залежно від характеру справи, давати відповіді на питання, зазначені у п.4 частини першої ст. 84 ГПК України. Наведеною нормою передбачено, що у спорі, що виник при укладанні або зміні договору, в резолютивній частині вказується рішення з кожної спірної умови договору, а у спорі про спонукання укласти договір - умови, на яких сторони зобов’язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект договору.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що у зв’язку із змінами Правил користування електроенергією Відкрите акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго" листом № 1134к/44 від 16.03.2005 року звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод підйомно-транспортних машин" в якому зазначалося про необхідність укладання з ним прямого договору на електропостачання, для чого вимагало до 28.03.2005 року укласти з Закритим акціонерним товариством “Запорізький завод залізобетонних шпал” договір про спільне використання технологічних мереж, оскільки Закрите акціонерне товариство “Запорізький завод залізобетонних шпал” є власником трансформаторної підстанції інв. №957, що знаходиться за адресою м. Запоріжжя вул. Краснова,10А, відповідно до договору купівлі-продажу №062/12 від 25.11.2003 року.

Виконуючи вимоги чинного законодавства та приписи Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" позивач листами № 093 від 23.03.2005 року та № 126 від 20.04.2005 року направив Закритому акціонерному товариству “Запорізький завод залізобетонних шпал” проекти договору на спільне використання технологічних електричних мереж основного споживача, підписаний уповноваженим представником позивача –виконуючим обов’язки директора Рой І.М., що підтверджується протоколом № 51 зборів учасників від 03.11.2003 року, наказом № 54 від 03.11.2003 року, статутними документами.

Проте, як встановлено судами відповідач проекти договору на спільне використання технологічних електричних мереж основного споживача повернув позивачу без підпису та без  протоколу розбіжностей, як цього вимагають приписи законодавства, пославшись при цьому лише на те, що  позивач не додав до проекту договору нові технічні умови приєднання до належних йому електричних мереж.

В результаті чого позивачу було припинено постачання електроенергії.

Згідно із статтею 26 Закону України "Про електроенергетику" споживання енергії можливе  лише  на  підставі  договору  з енергопостачальником.

Пунктом 1.6 Правил користування електричною енергією, затвердженими Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 року №28 (у редакції що діяла на час звернення до суду),  передбачено, що основні   споживачі,  для  яких  надання  послуг  з  передачі електричної енергії не є основним видом діяльності та які не є електропередавальними організаціями, не мають права відмовити субспоживачам у разі дотримання останніми вимог цих Правил в укладенні договорів про спільне використання технологічних електричних мереж основного споживача, якщо щодо субспоживачів вони є монополістами з передачі електричної енергії.

Відповідно до пункту 2.1 вказаних вище Правил, у разі зміни  форми власності чи власника електроустановок за умови, що це не веде до зміни технічних параметрів та вимог до надійності електропостачання електроустановок споживача, нові технічні умови не видаються.

Врахувавши вище викладене, суди першої та апеляційної інстанції дійшли обґрунтованого висновку, щодо відсутності обставин, з якими закон пов'язує видачу нових технічних умов приєднання до електроустановок споживача, а саме: збільшення позивачем електричної потужності або зміни вимог до надійності електропостачання: електропередавальною організацією.

За таких обставин, суди керуючись статтями 11, 509 Цивільного кодексу України, якими передбачено, що зобов’язання виникають, зокрема, в силу закону, договору. Цивільні угоди, що укладаються суб’єктами господарських правовідносин, повинні відповідати нормам чинного законодавства і не суперечити їм.

Частиною 3 статті 179 Господарського кодексу України передбачено, що укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно із частиною 2 статті 187 Господарського кодексу України день набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, з огляду на те, що факт укладення договору про спільне використання технологічних мереж основного споживача прямо передбачено чинним законодавством, відмова відповідача від укладення даного договору знайшла своє підтвердження під час розгляду справи, колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що заявник касаційної скарги зазначаючи про те, що судами не в повній мірі були досліджені всі матеріалами справи та не надана їм належна правова оцінка, вдається до переоцінки доказів встановлених судами першої та апеляційної інстанцій не зазначаючи, при цьому, в чому полягає порушення судами норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, касаційна інстанція вважає, що рішення та постанова у справі прийняті у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування не вбачається.

Відповідно до ст.ст.85, 111-5 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні за згодою присутнього представника відповідача  оголошена  вступна та резолютивна частини постанови.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 1 статті 1119, статтею 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Закритого акціонерного товариства "Запорізький завод залізобетонних шпал" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 09.10.2006 року та постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 01.02.2007 року  у справі № 14/187д-22/192д/06 залишити без змін.

Головуючий    суддя                                                                   Муравйов О.В.

Судді                                                                                            Полянський А.Г.

Коробенко Г.П.