ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

18.04.07
Справа  № 6/186-4477

Львівський апеляційний
господарський суд,  в складі колегії:

головуючого-судді:                                  Бойко
С.М.,

суддів:                                                         Мирутенко О.Л.,

Бонк Т.Б.,

при секретарі Чаплик І.,

з участю представників

від позивача:  не з”явився,

відповідача :
з”явився,

розглянув апеляційну скаргу
Тернопільської об”єднаної державної податкової інспекції, м.Тернопіль

на
постанову господарського суду Тернопільської області від 23.01.2007
року, суддя Шумський І.П., в справі № 6/186-4477,

за позовом
приватного підприємця  ОСОБА_1, м.Тернопіль

до відповідача   Тернопільської  об”єднаної державної податкової інспекції,
м.Тернопіль

про скасування
податкового повідомлення-рішення НОМЕР_1 від 31.05.2006 року,

в
с т а н о в и в :

постановою господарського суду
Тернопільської області від 23.01.2007 року задоволено позов  приватного підприємця  ОСОБА_1 до
Тернопільської  об”єднаної
державної податкової інспекції про
скасування податкового повідомлення-рішення НОМЕР_1 від 31.05.2006 року,
яким позивачу визначено податкове зобов»язання
з податку на додану вартість  на
суму 1485 грн., в тому числі за основним платежем 990 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями 495 грн.

Постанова суду мотивована тим, що
податковим органом не доведено порушення визначення повноти нарахування та
своєчасності сплати податку на додану вартість, оскільки позивачем процедуру
сторнування (зобов'язання з ПДВ/ податковий кредит) та розрахунків з бюджетом
проведено у відповідності до вимог чинного законодавства.

В апеляційній скарзі скаржник
(відповідач)  просить постанову суду
скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити, з підстав
неповного з”ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення
норм матеріального права, апелюючи тим, що позивачем віднесено до складу
податкового кредиту податок на додану вартість на підставі податкової
накладної, виписаної ПП “Транстехмаш” в порушення п.п.7.2.1 п.7.2 ст. 7 Закону
України „Про податок на додану вартість", оскільки суми податку на додану
вартість, віднесені до податкового кредиту не знаходять підтвердження в
податкових зобов'язаннях продавця (ПП “Транстехмаш”) цих товарів, а податкова
накладна не виконує своєї законодавчо встановленої функції.

У запереченнях на апеляційну скаргу
позивач просить в її задоволенні відмовити, мотивуючи тим, що позивачем
дотримані всі вимоги Закону України «Про податок на додану вартість», а тому
відсутні підстави для визначення податкового зобов»язання  з податку на додану вартість  на суму 1485 грн.та прийняття оскаржуваного
рішення.

В судове засідання представник
позивача не з"явився, хоча належним чином повідомлений про дату та місце
судового засідання, що підтверджено повідомленнями про вручення,  а тому суд розцінює його неявку як без поважних
причин та вважає за можливе справу
розглянути без його участі за наявними в справі доказами.

Суд, заслухавши пояснення
представника скаржника, який підтримав свою позицію, пояснення дав аналогічні,
викладені в письмових поясненнях та дослідивши наявні докази по справі, вважає,
що апеляційна скарга податкового органу
задоволенню не підлягає.

Підставою прийняття податкового
повідомлення -рішення НОМЕР_1 від 31.05.2006 року, яким позивачу визначено
податкове зобов»язання  з податку на
додану вартість  на суму 1485 грн., в
тому числі за основним платежем 990 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями
495 грн., є зафіксований в акті перевірки НОМЕР_2 від 22.05.2006 р.  факт порушення позивачем п.п.7.2.1,
п.п.7.4.5, п.п.7.5.1, п.п.7.7.5, п.7.2, п.7.7, п.7.5, п.7.7 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість», а саме безпідставне віднесення до складу
податкового кредиту за червень 2005 р. 990 грн. ПДВ по податковій накладній,
виписаній ПП “Транстехмаш”, оскільки останнім ПДВ до бюджету не сплачено.

Проте, такий висновок податкового
органу не відповідає встановленим обставинам по справі та вимогам діючого
законодавства.

Відповідно до п.п.7.7.1. ст.7
Закону України „Про податок на додану вартість" від  3 квітня 1997 року №168/97-ВР (в редакції, що
діяла на час виникнення у позивача права на відшкодування) суми податку, що
підлягають сплаті до бюджету або відшкодуванню
з  бюджету,  визначаються
як різниця  між  загальною
сумою  податкових зобов”язань, що виникли
у зв'язку з будь-якою поставкою товарів (робіт, послуг) протягом звітного
періоду, та сумою податкового кредиту звітного періоду.

Відповідно до п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7
Закону України „Про податок на додну вартість" подактовий кредит звітного
періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку
у звітному періоді, у зв"язку із придбанням товарів (робіт, послуг),
вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та
основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації, а
згідно  п.п.7.4.5 вказаної  статті не дозволяється включення до складу
податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені
податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг)
-актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує
перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).

У разі, коли на момент перевірки
платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у
вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму
податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.
Керуючись п.7.5 ст.5 вищенаведеного Закону, датою виникнення права платника
податку на податковий кредит вважається: за вимогами п.п.7.5.1. дата здійснення
першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника
податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

У відповідності до п.п.7.2.6. п.7.2.
ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" податкова
накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на
вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Наявна в матеріалах справи
податкова накладна НОМЕР_3 від 30.06.05 р. містить усі необхідні реквізити
передбачені п.п.7.2.1 п.7.2 ст.7 Закону України „Про податок на додану
вартість” та підтверджує сплату сум ПДВ позивачем в ціні товару, який
придбавався, що відповідає вищезазначеним вимогам. Факт здійснення
господарської операції підтверджується актом перевірки, видатковою накладною
НОМЕР_4 від 30.06.2005р., згідно якої
відпущено будівельні матеріали на загальну суму 5942,64 грн. (в т.ч. 990
грн. ПДВ), та копією квитанції до прибуткового касового ордеру. Отримання
продукції відображено підприємцем ОСОБА_1 в журналі обліку.

З наведеного суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку про правомірність включення позивачем до
податкового кредиту за червень 2005 року суми податку на додану вартість
відповідно до вищевказаної податкової накладної, оскільки позивачем процедуру
сторнування (зобов'язання з ПДВ/ податковий кредит) та розрахунків з бюджетом
проведено у відповідності до вимог чинного законодавства.

Покликання податкового органу  на непідтвердження позивачем права на
податковий кредит з огляду на фактичну несплату податку до бюджету контрагентом
позивача є безпідставним, оскільки діючим податковим законодавством не
передбачена відповідальність покупця(в даному випадку -позивача)  за несплату податків контрагентами угод.

Закон України «Про податок на
додану вартість»не пов»язує право на віднесення до податкового кредиту,
сплачених сум ПДВ в ціні товару, окрім тих, підстав, які викладені у змісті
цього закону.

Відповідно до п. 1.3 ст. 1 Закону
"Про податок на додану вартість" платник податку - особа, яка згідно
з цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку,
що сплачується покупцем, або особа, яка імпортує товари на митну територію
України.

Платники податку, визначені у пп.
"а", "в", "г", "д" п. 10.1 ст. 10,
відповідають за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум
податку, а також за повноту та своєчасність його внесення до бюджету відповідно
до закону (п. 10.2 ст. 10 Закону).

Таким чином, як випливає з
вищенаведеного, сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі у разі
ухилення від сплати) при фактичному здійсненні господарської операції не
впливає на податковий кредит покупця та суму бюджетного відшкодування.

Стаття 19 Конституції встановлює,
що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Отже, податкові органи не можуть
нараховувати податок на додану вартість та накладати штрафні санкції на покупця
при несплаті цього податку продавцем, оскільки чинне законодавство не
встановлює підстав для такого нарахування та накладення штрафних санкцій.

Крім цього, актом податкової
перевірки ПП “Транстехмаш” від 24.11.2005р. за період з 02.09.2004р. по
30.06.2005р. не встановлено порушень законодавства про оподаткування податком
на додану вартість в частині визначення зобов'язань, що виникли по операції з
підприємцем ОСОБА_1 в червні 2005р.. Також, господарські зобов'язання між
підприємцем ОСОБА_1 та ПП “Транстехмаш”, що стали підставою для включення в
податковий кредит 990 грн., в судовому порядку недійсними не визнавались.

З наведеного, висновок податкового
органу про безпідставність включення позивачем до складу податкового кредиту
податку на додану вартість  на суму 1485
грн. не відповідає встановленим обставинам по справі та вимогам діючого
законодавства, а тому податкове повідомлення-рішення НОМЕР_1 від 31.05.2006
року підставно скасовано місцевим судом.

З вищенаведеного доводи скаржника
про скасування постанови місцевого суду є безпідставними.

Постанова місцевого суду прийнята у
відповідності з вимогами  діючого
законодавства, а тому підстав для її скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 198,200,205,206
КАС України, суд,

ухвалив :

постанову господарського
суду Тернопільської області від 23.01.2007 року в  справі за номером 6/186-4477 залишити
без змін, а апеляційну скаргу Тернопільської об”єднаної державної податкової
інспекції -без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи  повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий-суддя:
С.М. Бойко

Судді:
Т.Б.Бонк

О.Л.Мирутенко