ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.07

Справа №АС17/307-07.

За
позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до
відповідача Державної податкової інспекції в м. Суми

Про визнання протиправним та нечинним
податкового повідомлення-рішення.

Суддя Коваленко О.В.

Представники:

Від позивача     ОСОБА_1, ОСОБА_2

Від відповідача Зіркатий А.В., Безверха
С.М.

У засіданні брали участь секретар
судового засідання Котенко Н.М.

СУТЬ
СПОРУ: Позивач просить суд визнати протиправним та нечинним рішення ДПІ в м.
Суми НОМЕР_1 щодо визначення суми податкового зобов'язання за платежем податок
з доходів фізичних осіб на суму 44705 грн. 05 коп., а також стягнути з
відповідача судові витрати по справі.

Відповідач
в письмовому відзиві проти задоволення позовних вимог заперечує, вважає, що
позивач неправомірно застосував спрощену систему оподаткування, обліку та
звітності, оскільки перевищив граничну суму обсягу виручки, встановлену п. 1
Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого підприємництва».

Розглянувши
матеріали справи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін,
суд  встановив:

Відповідно
до акту «Про результати перевірки дотримання вимог податкового законодавства
про оподаткування приватного підприємця ОСОБА_1 за період з 21.02.2002 р. по
31.03.2004 р. встановлено порушення позивачем вимог Пп..7.4.5. п. 7.4 ст. 7
Закону України «Про податок на додану вартість» №168/97-ВР від 03.04.1997 р. із
змінами і доповненнями, згідно якого не дозволяється включення до податкового
кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями…», а також за наслідками перевірки
донараховано податку на додану вартість 455 грн. 00 коп.

На
підставі вказаного акту відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення
НОМЕР_1, яким визначено суму податкового зобов'язання в розмірі 44705 грн. 05
коп.

З
акту про результати перевірки вбачається, що позивач здійснював торгівлю
продовольчими товарами та згідно банківських виписок отримав виручку від
реалізації в сумі 13 313 060 грн. 00 коп., в т.ч. ПДВ 2218843 грн. 33 коп.,
застосовуючи спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів
малого підприємництва. Оскільки ПП ОСОБА_1 перевищив граничну суму обсягу
виручки, встановлену п. 1 Указу Президента України від 03.07.1998 р. №727/98
«Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва» в розмірі 500 000 грн. 00 коп., підприємець не мав права
застосовувати спрощену систему оподаткування та повинен був перейти на загальну
систему оподаткування та надавати декларації про доходи в установлені терміни.

Позивач
мотивує свої вимоги тим, що за період, який перевірявся ДПІ в м. Суми він
здійснював продаж товарів виключно згідно договору комісії НОМЕР_2 з ВАТ
«Шосткинський міськмолкомбінат»  та угоди
від 31.12.2004 р. про продовження дії договору комісії НОМЕР_2, яка діяла до
31.12.2005 р.; договору комісії НОМЕР_3 з ТОВ «Біотрейд»  та угоди від 31.12.2006 р. про продовження
дії договору комісії НОМЕР_3, яка діє до 31.12.2007 р.; договору комісії
НОМЕР_4 за період з 01.03.2005 р. по 31.12.2006 р.; договору комісії НОМЕР_5 з
ТОВ «СБ Трейд» за період з 01.12.2005 р. по 31.12.2006 р. (далі за текстом
Договори комісії).

Відповідно
до змісту ст. 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер)
зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один
або кілька право чинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Таким
чином, позивач за укладеними договорами комісії лише надавав послуги по
вчиненню право чинів від свого імені, але за рахунок комітентів: Ват
«Шосткинський міськмолкомбінат», ТОВ «СБ Трейд», що прямо передбачено п. 1.6.
укладених з позивачем договорів комісії, зазначених вище.

Пунктами
6.2. та 6.4. зазначених договорів встановлено, що всі без винятку грошові кошти
за продані комісіонером (позивачем) товари, що належать комітенту,
перераховуються позивачем на розрахунковий рахунок комітента, що є умовою
виплати позивачу комісійної винагороди пропорційно сплати покупцями грошових
коштів за товари (п.5.1. Договорів комісії).

Згідно
ст. 1 Указу Президента України від 03.07.1998 р. «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», виручкою
від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично
отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та)
в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Таким
чином, суд дійшов до висновку про те, що виручкою від реалізації послуг по
договору комісії може бути лише сума комісійної винагороди, отриманої від
комітента.

Зазначена
позиція викладена також в роз'ясненнях Вищого арбітражного суду від 12.05.1993
р. №02-5/451 «Про деякі питання практики вирішення спорів за участю органів
державної податкової служби», де вказано, що об'єктом оподаткування комісіонера
може бути лише комісійна винагорода, яку він вправі одержати від комітента
відповідно до ст. 1013 ЦК України.

Отже,
кошти, які надходять на розрахунковий рахунок комісіонера - платника єдиного
податку від покупців товару є транзитними і при визначення суми виручки від
реалізації продукції не включаються до виручки від реалізації товарів (робіт,
послуг) з метою визначення максимального її обсягу для отримання права
використовувати спрощену систему оподаткування обліку та звітності шляхом
сплати єдиного податку.

Ця
позиція також викладена  в постановах
Вищого господарського суду України №29/471 від 01.07.2004 р. та №2-23/7705-2004
від 17.08.2005 р.

Відповідно
до листів ДПА УкраїниНОМЕР_6, НОМЕР_7, НОМЕР_8 зазначено, що кошти, які
надходять нар розрахунковий рахунок комісіонерів-платників єдиного податку за
продані товари покупцям, в межах договорів комісії, є транзитними і комісіонери
не мають права власності на такі кошти, то при визначенні суми виручки від
реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) для нарахування єдиного податку
ці кошти не включаються до бази оподаткування.

В
свою чергу, листами ДПА України НОМЕР_9, НОМЕР_10, НОМЕР_11) викладена
протилежна думка: на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності
підприємство в дохідній частині Книги обліку доходів і витрат для обкладення
єдиним податком повинно враховувати всі надходження, отримані на розрахунковий
рахунок та в касу від продажу продукції (товарів, послуг), суми
позареалізаційних доходів, виручки від іншої реалізації, а не тільки суму
комісійної винагороди, а враховуючи положення Указу Президента України від
03.07.1998 р., такі надходження не повинні перевищувати 500 000 грн. 00 коп.

Крім
того, під час попередньої перевірки в акті НОМЕР_12 було зазначено, що позивач
здійснює свою діяльність на основі договорів комісії з урахуванням того, що
кошти, що надходять на розрахунковий рахунок підприємця є транзитними і він не
має права власності на ці кошти.

Відповідно
до п. 4.4.1 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» у разі, коли норма
закону чи іншого нормативно-правового акта , виданого на підставі закону, або
коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають
неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або
контролюючих органів, в наслідок чого є можливість прийняти рішення на користь,
як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на
користь платника податків.

Згідно
до ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна  сторона
повинна  довести  ті
обставини,  на  яких ґрунтуються її вимоги та заперечення,
але відповідач, з урахуванням всіх обставин справи, не подав суду належних
доказів, які б об'єктивно, і у визначеному законом порядку, підтвердили його
позицію.

Таким
чином, вимоги позивача правомірні, обґрунтовані і підлягають задоволенню в
повному обсязі.

Відповідно
до ст.ст. 87, 94, 98 КАС України судові витрати по справі підлягають стягненню
з бюджету на користь позивача.

Керуючись
ст. ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.  Позов задовольнити повністю.

2.
Визнати протиправним та нечинним податкове повідомлення-рішення ДПІ в м. Суми
НОМЕР_1 щодо визначення суми податкового зобов'язання за платежами податок з
доходів фізичних осіб на суму 44705 грн. 05 коп.

3.
Стягнути з державного бюджету м. Суми (р/р 0002 в УДК в Сумській
області, МФО 837013, код ЗКПО 23636315, код 22090200, символ 095) на корить
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_13) 3 грн. 40 коп.
судових витрат по сплаті державного мита.

Заява
про апеляційне оскарження постанови  суду
першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.
Апеляційна скарга   на постанову суду
першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.

Суддя                                        О.В.
КОВАЛЕНКО