ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2007 р.  16:35              Справа № АС-42/30-07

вх. № 400/1-42

Суддя господарського суду Харківської області Яризько В.О.

за участю секретаря судового засідання Гуцевич М.П.

представників сторін :

позивача - Зінов*єва С.М. (дов.)

1-відповідача - Шафнер А.А. (дов.)

2-відповідача - не з*явився

прокурор - Серопян Р.С.

по справі за позовом  Прокурор Орджонікідзевського району м. Харкова в інтересах держави в особі ДПІ у Орджонікідзевському районі м. Харкова

до  ПП "Фрегат" м. Х-в

ПП "Сізіф-Буд-Луг" м.Луганськ

про визнання недійсним господарських зобов'язань

ВСТАНОВИВ:

Прокурор просить суд визнати недійсними господарські зобов'язання за правочином поставки від 01.03.2005 р № 29, укладеного між Приватним підприємством „Сізіф-Буд-Луг" та Приватним підприємством „Фрегат" на суму 732255,20 грн., на підставі ст.ст. 207, 208 Господарського Кодексу України, а також стягнути з ПП "Фрегат" в доход держави вартість отриманого від ПП "Сізіф-Буд-Луг" товару в сумі 732255,20 грн.

Позивач підтримує позов з тих же підстав.

1-Відповідач ПП "Фрегат" проти позову заперечує повністю, свої заперечення виклав у відзиві на позов.

2-Відповідач до судового засідання не з*явився, відзив на позов та витребуваних документів не надав, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, судові повістки про виклик повернулися з відміткою пошти про вісутність підприємства за юридичною адресою. За таких обставин справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Прокурор в обгрунтування своїх позовних вимог вказує на те, що у зв'язку з проведенням працівниками ДПІ у Орджонікідзевському районі м. Харкова виїзної планової перевірки ПП „Фрегат"  з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.12.2004р. по 31.03.2006р (акт № 540/23-31631862 від 31.07.2006 р.) було з'ясовано, що що між Приватним підприємством "Фрегат" та Приватним підприємством ,,Сізіф-Буд-Луг" був укладений договір № 29 від 01.03.2005р,   згідно  якого Приватне   підприємство   „Сізіф-Буд-Луг"  поставило Приватному підприємству "Фрегат" товар на загальну суму 732255,20 грн.

На виконання вказаного договору Приватне підприємство „Сізіф-Буд-Луг" були виписані податкові накладні:

№ 320          від 29.03.2005 р.          на суму 150000,00 грн., у т.ч. ПДВ-25000,00 грн.

№ 326          від 01.04.2005 р.          на суму 166800,00 грн., у т.ч. ПДВ-27800,00 грн.

№ 332          від 01.04.2005 р.          на суму 126560,00 грн., у т.ч. ПДВ-21093,33 грн.

№ 335          від 11.04.2005 р.          на суму 109600,00 грн., у т.ч. ПДВ-18266,67 грн.

№ 361          від 05.05.2005 р.          на суму 179295,20 грн., у т.ч. ПДВ-129882,53 грн.

На виконання вказаного договору Приватне підприємство „Сізіф-Буд-Луг" видало накладні:

№361          від 05.05.2005 р.   на суму 179295,20 грн., у т.ч. ПДВ-129882,53 грн.

№ 332          від 01.04.2005 р. на суму 126560,00 грн., у т.ч. ПДВ-21093,33 грн.

№ 331          від 01.04.2005 р. на суму 277200,00 грн., у т.ч. ПДВ-46200,00 грн.

№ 325          від 29.03.2005 р. на суму 39600,00 грн., у т.ч. ПДВ-66000,33 грн.

№ 335          від 11.04.2005 р. на суму 109600,00 грн., у т.ч. ПДВ-18266,67 грн

Розрахункі між підприємствами були проведені згідно реєстру розрахункових документів, прийнятих за системою „Клієнт-банк" та проведених по банківських рахунках.

У відповідності до п.7 ст. 59 Господарського Кодексу України, скасування державної реєстрації позбавляє суб'єкта господарювання статусу юридичної особи.

На дату укладення цієї угоди ПП „Сізіф-Буд-Луг" втратило правоздатність, а отже не могло бути стороною за угодою, оскільки Постановою Господарського суду Луганської області від 31.01.2006 року визнано недійсним запис про проведення державної реєстрації ПП „Сізіф-Буд-Луг" № 0002593 від 25.01.2005 року. Припинено юридичну особу ПП „Сізіф-Буд-Луг, з причини його реєстрації на підставну особу Полякова Є.В., як засновника суб'єкта господарювання. Судом встановлено, що Поляков Є.В. не мав наміру займатися господарською діяльністю зареєстрованого на його ім'я підприємства, керівництвом підприємства не займався, ніяких документів від імені підприємства не підписував, довіреностей на право ведення діяльності від імені підприємства ні кому не надавав. Актом перевірки перебування підприємства за юридичної адресою працівниками ВПМ СДПІ ВПП у м. Луганську від 15.11.2005 року встановлено, що ПП „Сізіф-Буд-Луг" за адресою, зазначеної в статутних документах не знаходиться.

Згідно статті 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що вчинене з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним.

Згідно ст.67 Конституції України - кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановленних законом:

Ст. ст. 2,4,9 Закону України „Про систему оподаткування" передбачений обов'язок платників податків, яким зокрема є і суб'єкт підприємницької діяльності, сплачувати податки і збори до бюджетів та до державних цільових фондів у порядку та на умовах, що визначаються законами України про оподаткування.

Також прокурор вказує на те, що вищевказаний   договір   поставки   між   ПП „Сізіф-Буд-Луг"   та   Приватним підприємством „Фрегат" було вчинено не в рамках здійснення фінансово - господарської діяльності, а з метою формування суми податкового кредиту з податку на додану вартість з наступним отриманням відшкодування вказаної суми ПДВ з державного бкджету України. При реалізації вказаного правочину ПП „Сізіф-Буд-Луг" виписало на користь Приватного підприємства „Фрегат" податкові накладні з відображенням суми ПДВ у сумі нарахованих коштів, при цьому фактично не сплачувало його до державного бюджету.

Приватне підприємство „Сізіф-Буд-Луг" збільшило на суму ПДВ свій дохід, використовуючи для цього нарахування податку без його сплати ( створивши джерело сплати податку нарахувало його та привласнило його собі) та створило для Приватного підприємства „Фрегат" умови відшкодування ПДВ шляхом збільшення його валових витрат.

Зазначена мета, переслідувана відповідачами при вчиненні вищезазначеного право чину, полягає у неправомірному отриманні права відшкодування суми податку на додану вартість з державного бюджету, а значить завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, оскільки веде до неправомірної втрати бюджетних коштів на користь осіб, які не мають законного права на одержання бюджетних коштів.

За таких обставин, відповідачі за укладеною угодою неправильно обчислили, неповно і несвоєчасно сплатили до бюджету податки та збори (обов'язкові платежі) за податковий період, в якому така угода була проведена по їх податковому обліку, тому прокурор та ДПІ у Орджонікідзевському районі м. Харкова вважає вищевказану угоду такою, що укладена з метою, свідомо суперечної інтересам держави та суспільства.

Прокурор зазначає, що при веденні господарської діяльності для надання юридичної правдоподібності, ПП „Сізіф-Буд-Луг" використовувало неіснуючі печатки та реквізити. Тобто, договір між ПП „Сізіф-Буд-Луг" та Приватним підприємством „Фрегат" укладено з метою надання юридичної правдоподібності перерахуванню грошових коштів з несплатою податкових зобов'язань, що суперечить інтересам держави.

Статтею 208 Господарського кодексу України передбачається, якщо господарське зобов 'язання визнано недійсним як таке, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов 'язання обома сторонами, в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов 'язанням, а у разі виконання зобов язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також: все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. Уразі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

1-Відповідач в обгрунтування своїх заперечень по суті позову вказує на те, що на час укладення угоди (01.03.05 р.), судового рішення щод визнання недійсною реєстрації Відповідача-2, як суб'єкта підприємницьке діяльності не існувало, воно було прийняте 31.01.2006 р.

Ст. 38 Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців" встановлено порядок внесення до державного реєстру запису про припинення юридичної особи за рішенням суду, яким встановлено, що такий запис вноситься після отримання державним реєстратором рішення суду, а згідно норми ч.2 ст. 104 ЦК України юридична особа є припиненою з дня запису про її припинення до єдиного державного реєстру, тобто на час укладення угоди Відповідач-2 був діючим суб'єктом підприємництва та мав повну правоздатність, тобто Відповідач -1 укладав угоду з правоздатною, належним чином зареєстрованою юридичною особою, та належним чином виконав господарські зобов'язання за нею, діючи у рамках чинного законодавства, належним чином отримав товар, та сплатив за нього. Тобто, ніяких протиправних дій, яки б суперечили інтересам держави та суспільства, не вчиняв.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представників сторін, суд вважає позовні вимоги необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного :

Судом встановлено, що між ПП "Фрегат" та ПП ,,Сізіф-Буд-Луг" був укладений договір № 29 від 01.03.2005р., згідно якого ПП „Сізіф-Буд-Луг" поставило ПП"Фрегат" товар на загальну суму 732255,20 грн.

На виконання вказаного договору ПП „Сізіф-Буд-Луг" були виписані податкові накладні:

№ 320          від 29.03.2005 р.          на суму 150000,00 грн., у т.ч. ПДВ-25000,00 грн.

№ 326          від 01.04.2005 р.          на суму 166800,00 грн., у т.ч. ПДВ-27800,00 грн.

№ 332          від 01.04.2005 р.          на суму 126560,00 грн., у т.ч. ПДВ-21093,33 грн.

№ 335          від 11.04.2005 р.          на суму 109600,00 грн., у т.ч. ПДВ-18266,67 грн.

№ 361          від 05.05.2005 р.          на суму 179295,20 грн., у т.ч. ПДВ-129882,53 грн.

На виконання вказаного договору ПП „Сізіф-Буд-Луг" видало накладні:

№361          від 05.05.2005 р.   на суму 179295,20 грн., у т.ч. ПДВ-129882,53 грн.

№ 332          від 01.04.2005 р. на суму 126560,00 грн., у т.ч. ПДВ-21093,33 грн.

№ 331          від 01.04.2005 р. на суму 277200,00 грн., у т.ч. ПДВ-46200,00 грн.

№ 325          від 29.03.2005 р. на суму 39600,00 грн., у т.ч. ПДВ-66000,33 грн.

№ 335          від 11.04.2005 р. на суму 109600,00 грн., у т.ч. ПДВ-18266,67 грн.

Розрахунки між підприємствами були проведені згідно реєстру розрахункових документів, прийнятих за системою „Клієнт-банк" та проведених по банківських рахунках в безготівковій формі. Заборгованість між підприємствами відсутня.

Як пояснив в судовому засіданні представник 1-відповідача, придбані ним у 2-відповідача бензин та дизпаливо, доставлялося 2-відповідачем за свій рахунок.

Постановою Господарського суду Луганської області від 31.01.2006 року визнано недійсним запис про проведення державної реєстрації ПП „Сізіф-Буд-Луг" №0002593 від 25.01.2005 року. Припинено юридичну особу ПП „Сізіф-Буд-Луг".

Даним рішенням суду встановлено, що засновник ПП „Сізіф-Буд-Луг" Поляков Є.В. в січні 2005р. на пропозицію малознайомого йому чоловіка по імені Володимир, зареєстрував на своє ім*я вказане підприємство. Після реєстрації підприємства всі документи та печатку засновник передав цій особі, після чого з ним більше не зустрічався. Мати засновника Полякова Л.І., допитана в якості свідка, пояснила, що навесні 2005р. її син Поляков Є.В. сказав їй, що він працює у якомусь підприємстві, приніс першу заробітну плату у розмірі 250,00грн. Потім їй стало відомо, що син є директором новоствореного ним підприємства, яке займається продажем алкогольних та тютюнових виробів.

Таким чином, суд критично ставиться до відомостей, які наведені в даній постанові, оскільки сам Поляков В.Є. в судовому засіданні присутній не був, особисто пояснень не давав, а наведені свідчення Полякова В.Є були надані до суду позивачем по справі Ленінською МДПІ у м.Луганську, які ним надавались в підрозділі позивача -  податковій міліції.

Суд зазначає, що створення або придбання суб'єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності - "фіктивне підприємництво" визначено виключно у ст. 205 нового Кримінального кодексу України, факт фіктивного підприємництва може встановлюватись винятково у порядку кримінального судочинства, а не цивільного або господарського, відповідно до ст. 24 ЦПК України, ст. 12 ГПК України.

Згідно з п.3.1, 3.2 Постанови Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року N 492 „Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах", яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 р. за N 1172/8493 відкриття суб'єкту господарювання йому поточного рахунку здійснюється в такому порядку:

Особи (особа), які (яка) від імені юридичної особи або відокремленого підрозділу відкривають поточний рахунок, мають:

пред'явити паспорт або документ, що його замінює, і документи, що підтверджують їх повноваження. Фізичні особи - резиденти додатково пред'являють документ, виданий відповідним органом державної податкової служби, що засвідчує присвоєння їм ідентифікаційного номера платника податків;

подати документи (копії документів, засвідчені в установленому порядку), визначені цією Інструкцією, а саме: свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи, установчий документа (статуту / засновницького договору / установчого акта / положення), довідку про внесення юридичної особи до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, документ, що підтверджує взяття юридичної особи на облік в органі державної податкової , служби.

На підставі зазначених вище документів уповноважений працівник банку здійснює ідентифікацію клієнта та осіб, уповноважених розпоряджатися поточним рахунком.

Якщо юридична особа не має рахунку в цьому банку, то для відкриття їй поточного рахунку потрібно подати окрім інших документів:

картку із зразками підписів і відбитка печатки, засвідчену нотаріально або організацією, якій клієнт адміністративно підпорядкований, в установленому порядку. До картки включаються зразки підписів осіб, яким відповідно до законодавства України або установчих документів юридичної особи надано право розпорядження рахунком та підписання розрахункових документів.

Згідно з п.145 Наказу Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року N 18/5 „Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", який діяв на той період „при засвідченні зразків підписів посадових осіб підприємств, установ, організацій на картках, що подаються до Національного банку України, комерційних банків (в т. ч. Ощадного банку України, інших комерційних банків різних видів і форм власності) з метою відкриття рахунків, нотаріус перевіряє правоздатність юридичної особи, справжність підписів посадових осіб та їх повноваження на право підпису."

Оскільки розрахунки між відповідачами було проведено в безготівковій формі, то в судовому засіданні 12.02.07р. у прокурора та позивача судом було витребувано відомості стосовно того ким проводилася реєстрація ПП "Сізіф Буд-Луг", яким чином та на підставі яких документів були відкриті розрахункові рахунки в установах банку ПП "Сізіф Буд-Луг", чи проводилися перевірки ДПІ у м. Луганську щодо приховування доходу від оподаткування ПП "Сізіф Буд-Луг", якщо проводилися - результати цих перевірок, докази того, що 2-им відповідачем не отримувалися печатки та штампи.

Ні прокурором, ні позивачем дані вимоги суду не були виконані, та витребувані відомості не надано.

Таким чином, прокурором документально не підтверджено того, що Поляков Є.В. особисто не займався діяльністю у створеному ним підприємстві.

Суд вважає помилковим  висновок прокурора про те, що відповідачі за укладеною угодою неправильно обчислили, неповно і несвоєчасно сплатили до бюджету податки та збори (обов'язкові платежі) за податковий період, в якому така угода була проведена по їх податковому обліку, непідтвердження 1-відповідачу права на податковий кредит з огляду на визнання рішенням суду недійсними установчих документів 2-відповідача вже після здійснення господарських операцій, за якими ними були видані податкові накладні, та фактичну несплату податку до бюджету 2-відповідачем.

Визнання недійсними установчих документів юридичної особи та подальше анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість саме по собі не тягне за собою недійсність всіх угод, укладених з моменту державної реєстрації такої особи і до моменту виключення з державного реєстру, та не позбавляє правового значення виданих за такими господарськими операціями податкових накладних.

Ні прокурором. ні позивачем не спростовані доводи 1-відповідача про те, що на момент здійснення господарських операцій, 2-відповідач знаходився в Єдиному державному реєстрі, а також мав свідоцтво про реєстрацію платником податку на додану вартість.

За таких обставин покупець не може нести відповідальність як за несплату податків продавцями, так і за можливу недостовірність відомостей про них, включених до Єдиного державного реєстру, за умови необізнаності покупця щодо такої.

Чинним на момент розгляду справи Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" було встановлено, що, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними (ч.і, ч.2 ст.18 Закону).

Відповідно до п.1.3 ст.1 Закону України "Про податок на додану вартість", платник податку - особа, яка згідно з цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особа, яка імпортує товари на митну територію України.

Платники податку, визначені у підпунктах "а", "в", "г", "д" пункту 10.1 статті 10, відповідають за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту та своєчасність його внесення до бюджету відповідно до закону (п.10.2. ст.10 Закону).

Таким чином, як випливає з вищенаведеного, сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі в разі ухилення від сплати) при фактичному здійсненні господарської операції не впливає на податковий кредит покупця та суму бюджетного відшкодування.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, податкові органи не можуть нараховувати податок на додану вартість та визнавати угоди недійсними при несплаті цього податку продавцем, оскільки чинне законодавство не встановлює підстав для такого нарахування та визнання недійсним угод.

Додані до матеріалів справи копії платіжних доручень, видатних та прибуткових накладних, які свідчать, що Відповідачем -2 дійсно поставлені нафтопродукти, а Відповідачем-1 проведені платежі за отримані нафтопродукти, на думку суду підтверджують реальність господарських взаємовідносин. Крім того, підприємство Відповідача -1 було перевірено Державною службою боротьби з економічною злочинністю, перевірені були і взаємовідносини з Відповідачем-2, проведеною перевіркою розбіжностей та порушень діючого законодавства виявлено не було.

Крім того,  положення ст.ст.207 та 208 ГК слід застосовувати з урахуванням того,  що  правочин,  який вчинено з  метою, завідомо суперечною інтересам держави  і  суспільства, водночас суперечить моральним засадам суспільства, а тому згідно з ч.1 ст.203, ч.2 ст.215 ЦК України є нікчемним, і визнання такого правочину не дійсним судом не вимагається.

Органи  державної  податкової  служби,   вказані   в   абзаці   першому   ст.10  закону   «Про державну податкову службу в Україні», можуть на підставі п. 11 цієї статті звертатись до судів із позовами про стягнення в доход держави коштів, одержаних за правочинами, вчиненими з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їхню  нікчемність.

Санкції, встановлені ч.1 ст.208 ГК України, не можуть застосовуватися як сам факт несплати податків (зборів, інших обов'язкових платежів) однією зі сторін договору. За таких обставин правопорушенням є несплата податків, а невчинення правочину.

Частиною 1 ст.208 ГК передбачено застосування санкцій лише судом. Це правило відповідає нормі ст. 41 Конституції, згідно з якою конфіскація майна може бути застосована виключно рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Оскільки санкції, передбачені цією частиною, є конфіскаційними, стягуються за рішенням суду в доход держави за порушення правил здійснення господарської діяльності, то такі санкції не є цивільно-правовими, а є адміністративно-господарськими, як такі, що відповідають визначенню ч. 1 ст. 238 ГК. Тому такі санкції можуть застосовуватись лише протягом строків, встановлених ст. 250 ГК - протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.

На підставі викладеного позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 4, 7, 8, 17, 86, 94, 160 - 163  Кодексу адміністративного судочинства України , суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

На постанову через суд першої інстанції може бути подана заява про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня складання постанови у повному обсязі.

Апеляційна скарга може бути  подана через суд першої інстанції протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Копія апеляційної скарги одночасно направляється до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків для подачі заяви про апеляційне оскарження.

Постанова в повному обсязі виготовлена 26.03.2007р.

Суддя                                                                                            Яризько В.О.