ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21.02.07 р.                                                                               Справа № 39/8

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Морщагіной Н.С., при секретарі судового засідання Стреленій М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Відкритого акціонерного товариства «Макіївський коксохімічний завод» м.Макіївка

до відповідача: Державного підприємства «Донецька залізниця» м.Донецьк

про: стягнення 2 764грн. 28коп.

За участю представників сторін:

Від позивача: Краснов В.М. – заст. нач. юр. відділу за довіреністю № 07-1540 від 26.12.2006 р.

Від відповідача: Ігнатов Н.О. – юрисконсульт за довіреністю від 07.11.2005 р.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Відкрите акціонерне товариство «Макіївський коксохімічний завод», звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Державного підприємства «Донецька залізниця», про стягнення безпідставно списаних грошових коштів в сумі 2 764грн. 28коп.

В обґрунтування вимог посилається на договір №369/85 від 16.06.05р., додаткові угоди до нього, відомості плати за користування вагонами, переліки Тех-ПД, розрахунок.

Відповідач позовні вимоги не визнає, вважає, що спірна сума є податком на додану вартість, утриманим залізницею, як платником податку, з позивача, як покупця її послуг, який був відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» перерахований до Державного бюджету України і вона не може вважатися отриманим залізницею збагаченням. Крім того, відповідач вважає, що Російська залізниця надала послуги саме позивачу як вантажовласнику, тому на вказані послуги повинен нараховуватись податок на додану вартість.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази, господарський суд вважає, що позов  підлягає задоволенню виходячи з наступного.

16.05.06р. між позивачем, Відкритим акціонерним товариством «Макіївський коксохімічний завод», та відповідачем, Державним підприємством «Донецька залізниця», був укладений договір №369/85 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги.

У період з серпня по листопад 2006 року відповідачем подавалися вагони іноземної держави – Російської Федерації, для здійснення вантажно/розвантажувальних робіт позивачем.

Облік часу перебування зазначених вагонів на під’їзній колії проводився станцією Макіївка Донецької залізниці за відомостями плати за користування вагонами №16609006, 1909007, 2309009, 0510010, 0610011, 0411014, 0711015, 0821016, 0911017, 1211025, відповідно до яких відповідачем була нарахована плата за користування іноземними вагонами в сумі 16 585грн. 68коп.

На означену суму відповідачем був нарахований податок на додану вартість в сумі 2 764грн. 28коп.

Згідно з переліками Тех-ПД №188, 191, 148, 186, 152, 166, 181, 159, 288 плата за користування вагонами в сумі 16 585грн. 68коп. разом з податком на додану вартість в сумі 2 764грн. 28коп. була списана залізницею з особового рахунку позивача.

Однак, нарахування Залізницею на плату за користування вагонами інших держав у розмірі 16 585грн. 68коп. податку на додану вартість в сумі 2 764грн. 28коп. та списання цієї суми з особового рахунку позивача суд вважає неправомірними з огляду на таке.

Частина 4 статті 119 Статуту залізниць України передбачає, що вантажовідправники, вантажоодержувачі та порти відшкодовують залізницям плату за користування іноземними вагонами, а не сплачують її в порядку, передбаченому Правилами користування вагонами та контейнерами. Тобто, вантажовласник має компенсувати Залізниці суму коштів за користування вагонами інших держав, вже сплачену Залізницею на користь іноземних Залізниць.

Виходячи з приписів Правил експлуатації, пономерного обліку та розрахунків за користування вантажними вагонами власності інших держав, затверджених на п’ятнадцятому засіданні Ради залізничного транспорту держав – учасниць СНД 24.05.96р. зазначені іноземні вагони передаються іноземними залізницями українським Залізницям, які і є користувачами цих вагонів. Таким чином, саме Залізниця, а не вантажовласники та порти, є користувачами спірних вагонів інших держав.

За користування ними відповідну плату іноземним залізницям вносять саме українські Залізниці, після чого плата відшкодовується українським Залізницям  особами, зазначеними у ч.4 ст.119 Статуту залізниць України.

Вантажовідправники, вантажоодержувачі та порти не є користувачами іноземних вагонів, одержаних ними від українських залізниць для виконання вантажних операцій.

Закон України «Про порядок на додану вартість» не передбачає нарахування податку на додану вартість на суми, що підлягають відшкодуванню одними особами на користь інших у зв»язку із внесенням останніми цих сум третім особам на виконання відповідних зобов»язань. Тобто, вартість відшкодування плати за користування іноземними вагонами не є базою оподаткування у розумінні Закону України «Про податок на додану вартість».

У зв’язку з цим суд вважає, що нарахування відповідачем податку на додану вартість на ці суми є  взагалі безпідставним.

Доказів оплати відповідачем відповідним іноземним залізницям податку на додану вартість у зв’язку з отриманням від них у користування вагонів позивач суду не надав.

Відповідачем суду надані документи (авізо № 2529 від 12.12.2006 р., № 3123 від 12.07.2007 р., № 313 від 12.07.2007 р.), які підтверджують перерахування Російській залізниці плати за користування вагонами, в тому числі і за користування спірними вагонами, разом з тим відповідачем не додано будь-яких документів, що підтверджують перерахування будь-якої суми податку на додану вартість за користування  даними вагонами.

Оцінивши в сукупності всі наявні в матеріалах справи докази суд вважає, що відповідачем безпідставно був нарахований та списаний з особового рахунку позивача податок на додану вартість в сумі 2 764грн. 28коп., тобто вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими, доведеними належним чином та такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

На підставі ст. ст. 73,119,137 Статуту залізниць України, керуючись ст. ст. 22,33,36,43,49,82,84,85 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ВИРІШИВ:

Задовольнити у повному обсязі позов Відкритого акціонерного товариства «Макіївський коксохімічний завод» до Державного підприємства «Донецька залізниця» про стягнення 2 764грн. 28коп.

Стягнути з Державного підприємства «Донецька залізниця» на користь Відкритого акціонерного товариства «Макіївський коксохімічний завод» суму 2 764грн. 28коп., державне мито в сумі 102грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Рішення може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя