Харківський апеляційний господарський суд
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2007 р.                                                           Справа № АС-12/604-06

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Демченко В.О., судді Такмаков Ю.В. , Барбашова С.В.

при секретарі Соколовій Ю.І.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача -  Нездоймишапки О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Кролевецької районної державної адміністрації, м. Кролевець, Сумська область (вх. № 1290 С/3) на постанову господарського суду Сумської області від 19.02.07 р. по справі № АС-12/604-06

за позовом Кролевецької районної державної адміністрації, м. Кролевець, Сумська область

до Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області м. Суми

про визнання рішення нечинним, -

встановила:

У грудні 2006 року Кролевецька районна державна адміністрація  Сумської області звернулась до господарського суду Сумської області з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання  нечинним рішення № 5 від 22.08.2006 року про застосування  штрафних санкцій, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що недоплата збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, за яку застосована санкція, не мала місця, так як за період січень-березень 2003 року нараховані до Пенсійного фонду України кошти в сумі 17779,52 грн. були перераховані повністю, а саме: в лютому 2003 р. - сплачено 9601,55 грн.; в березні 2003 р. сплачено 8177,97 грн.

Постановою господарського суду Сумської області від 19 лютого 2007 року по справі № АС-12/604-06 (суддя Л.А. Костенко) в задоволенні позову відмовлено.

Позивач з даною постановою суду першої інстанції не погодився, звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій вважає дану постанову прийнятою без належного дослідження усіх матеріалів справи, а тому просить дану постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

21.05.2007р. на адресу Харківського апеляційного господарського суду від Кролевецької районної державної адміністрації Сумської області надійшло клопотання, в якому позивач просить розглянути справу за відсутності його представника, в зв'язку із відсутністю фінансування на відрядження.

Перевіривши повноту встановлення судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України, заслухавши пояснення уповноваженого представника відповідача, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення,  виходячи з наступних підстав.

Приймаючи оскаржуване рішення, господарський суд Сумської області виходив з результатів встановлення та дослідження документально підтверджених матеріалами справи обставин спору за яким встановив, що відповідно до п. 1 ч. 1  ст. 14, ст. 15 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-ІV, позивач є страхувальником та платником внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

На підставі наказу начальника головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 11.08.2006 року № 119 проведена позапланова перевірка позивача.

Відповідно до п.п. 4.1.1 п. 4.1. ст. 4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" № 2181-ІІІ від 21.12.2000 р. платник податків самостійно обчислює суму податкового зобов'язання, яку зазначає у податковій декларації. Згідно з наведеною нормою Закону позивач зобов'язаний самостійно обчислити суму зобов'язання по збору, яку повинен зазначити у розрахунку зобов'язання.

При перевірці повноти нарахування, своєчасності сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інших платежів до Пенсійного фонду було встановлено порушення позивачем законодавства про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, в тому числі заниження податкового зобов'язання зі сплати збору в лютому та березні 2003 року відповідно в сумі 2625,60 грн. та 1472,14 грн., про що зазначено в акті перевірки № 21 від 19.08.2006 року. На підставі даного акту перевірки відповідач прийняв рішення № 5 від 22.08.2006 року про застосування до позивача штрафних санкцій в розмірі 2048,87 грн.

Оцінивши доводи позивача та відповідача у справі господарський суд дійшов висновку, що відповідач правомірно, відповідно до встановленого порушення, прийняв рішення про застосування до позивача штрафних санкцій, а тому залишив позовні вимоги без задоволення.

Викладені вище висновки господарського суду, на думку колегії суддів,  повністю відповідають фактичним обставинам спору та матеріалам справи, їм  надана правильна та належна правова оцінка, тому підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування прийнятої по справі постанови не вбачає, оскільки згідно ст. 71 КАСУ, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги або заперечення, а відповідно до ч. 1 ст. 86 цього ж Кодексу  суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на їх безпосередньому, всебічному, повному та об’єктивному дослідженні.

Позивач в своїй апеляційній скарзі посилається на те, що господарський суд не прийняв до уваги, що нормативні акти України не містять визначення терміну "заниження зобов'язань зі сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування", а також те, що відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи повинні діяти, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Однак вказані посилання не приймаються колегією суддів до уваги, з огляду на те, що згідно з п.п. "б" п.п. 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" № 2181-ІІІ від 21.12.2000 р. у разі якщо дані документальних перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових деклараціях, контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника податків.

Відповідно до п.п. 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" у разі якщо контролюючий орган самостійно донараховує суму податкового зобов'язання платника податків за підставами, викладеними у підпункті "б" підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього ж Закону, такий платник податків зобов'язаний сплатити штраф у розмірі десяти відсотків від суми недоплати (заниження суми податкового зобов'язання) за кожний з податкових періодів, встановлених для такого податку, збору (обов'язкового платежу), починаючи з податкового періоду, на який припадає така недоплата, та   закінчуючи податковим періодом, на який припадає отримання таким платником податків податкового повідомлення від контролюючого органу, але не більше п'ятдесяти відсотків такої суми та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових періодів, що минули.

З наведеного випливає, що відповідальність платника пов'язується із заниженням суми податкового зобов'язання, тобто, зазначенням платником у податковій декларації суми зобов'язання нижчої, ніж фактична за даними бухгалтерського обліку, що і мало місце при перевірці позивача.

При цьому, як правомірно зазначає відповідач, своєчасність сплати заниженого податкового зобов'язання не підлягає дослідженню в межах застосування штрафної санкції за п.п. 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", оскільки за несвоєчасну сплату цим же Законом передбачена відповідальність (п.п 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону № 2181-ІІІ від 21.12.2000 р.).

Отже, у випадку заниження суми податкового зобов'язання та несвоєчасної сплати до платника застосовуються 2 штрафи, оскільки зі змісту ст. 17 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" - це два окремих порушення податкового законодавства.

Своєчасна сплата нарахованого, але не задекларованого податкового зобов'язання зі сплати податку, більш того, наявність переплати по податку (збору),  не звільняє від відповідальності за заниження податкового зобов'язання.

Єдина підстава для звільнення від відповідальності платника передбачена п. 17.2 ст. 17 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", відповідно до якої платник податків, який до початку його перевірки контролюючим органом самостійно виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний: або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму такої недоплати та штраф у розмірі п'яти відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку, або відобразити суму такої недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за наступний податковий період, збільшену на суму штрафу у розмірі п'яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми податкового зобов'язання з цього податку. Проте, позивач наданим йому вищезазначеним Законом правом не скористувався.

Крім того, відповідач обгрунтовано вказує на те, що Державною податковою адміністрацією України поняття "недоплати" визначено як "заниження суми податкового зобов'язання за відповідні базові податкові (звітні) періоди" та закріплено в п. 2.8 Інструкції про порядок застосування штрафних (фінансових) санкцій органами державної податкової служби, затвердженої наказом ДПА України від 17.03.2001 № 110, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 23.03.2001 за № 268/5459 (із змінами та доповненнями).

Заявник апеляційної скарги також не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності порушень з боку Головного управління Пенсійного фонду України порядку розгляду скарги позивача на рішення №5 від 22.08.2006 року. В обґрунтування цих доводів позивач вказує на те, контролюючий орган (відповідач) не дотримався 20-денного терміну, в який зобов'язаний був прийняти вмотивоване рішення та надіслати його на адресу позивача, або прийняти рішення про продовження строків розгляду скарги з письмовим повідомленням про це до закінчення 20-денного строку. Жодного рішення з вищезгаданих питань та в зазначені строки позивач не отримував. Таким чином, позивач вважає скаргу Кролевецької районної державної адміністрації на рішення № 5 про застосування штрафних санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду України або страхувальником сум зобов'язань зі сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування від 07.09.2006 року вих. № 02-14/1358 такою, що підлягає задоволенню.

Проте з вказаними твердженнями не може погодитись колегія суддів апеляційної інстанції, оскільки вони спростовуються наявними у справі матеріалами.

Як свідчать матеріали справи та правомірно встановлено судом першої інстанції, позапланова перевірка позивача проведена на підставі наказу начальника головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 11.08.06 № 119.

08.09.2006р. відповідачем одержано скаргу Кролевецької райдержадміністрації на рішення № 5 від 22.08.2006р.

Порядок розгляду органами Пенсійного фонду України скарг на рішення про накладення штрафу, нарахування пені та заяв страхувальників при узгодженні ними вимоги про сплату недоїмки із сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 року під № 21-2 та   зареєстрований в Міністерстві юстиції України 20.01.2004р. за № 81/8680.

Відповідно до п.п.1.7 цього Порядку скаргу позивача було надіслано головним управлінням за належністю до Пенсійного фонду України, про що позивача повідомлено листом від 12.09.2006р. № 3880-08/18, копія якого наявна в матеріалах справи.

Як правомірно зазначає відповідач, вищевказаним Порядком розгляду скарг не передбачено спосіб надсилання (простий лист, рекомендований, повідомлення про вручення) скарги за належністю та повідомлення про це скаржника, а тому скарга до Пенсійного фонду та повідомлення скаржникові було надіслано простими листами. Про отримання 18.09.2006р. скарги Пенсійним фондом свідчить вхідний штамп на супровідному листі головного управління (копія в матеріалах справи).

Відповідно до п. 5.1 Порядку розгляду скарг, орган Пенсійного фонду зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом двадцяти календарних днів від дня отримання скарги страхувальника, або протягом строку, продовженого за рішенням органу Пенсійного фонду на його адресу поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку, про що робиться відмітка в журналі реєстрації скарг.

Орган Пенсійного фонду може прийняти рішення про продовження строків розгляду скарги страхувальника, понад строки, визначені в абзаці першому цього пункту, але не більше шістдесяти календарних днів, та письмово повідомити про це страхувальника, банк, організацію, яка здійснює виплату і доставку пенсій, до закінчення двадцятиденного строку

Рішенням першого заступника голови правління Пенсійного фонду України від 06.10.06 № 12892/07-10 строки розгляду скарги позивача було продовжено до 16.11.2006р., тобто на 40 днів. За результатом розгляду скарги позивач був повідомлений вчасно, а саме 15.11.2006 року йому надіслано відповідне рішення.

Отже, відповідач не порушував процедуру розгляду скарги позивача та здійснив її у відповідності з вимогами чинного законодавства, зокрема Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та Порядку розгляду скарг, про що також правомірно вказав господарський суд в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позивачем не доведені ті обставини, на які він посилається в своїй апеляційній скарзі як на підставу своїх  вимог та заперечень.

Таким чином, постанова господарського суду Сумської області від 19.02.07р. по справі АС №12/604-06 прийнята з урахуванням фактичних обставин справи та чинного законодавства, без порушень норм матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга позивача - без задоволення.

Виходячи з викладеного та керуючись ст. 195, п.1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 211, 212 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Кролевецької районної державної адміністрації, м. Кролевець, Сумська область залишити без задоволення.

Постанову господарського суду Сумської області від 19.02.07р. по справі  № АС-12/604-06 залишити без змін.

Головуючий суддя                                                                    Демченко В.О.

Судді                                                                    Такмаков Ю.В.

Барбашова С.В.