ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2007 р.
Справа № 34/449-06-11481А

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Л.В. Поліщук

суддів: Л.І. Бандури, В.Б. Туренко,

при секретарі судового засідання О.О. Соломахіній,

за участю представників сторін:

від позивача –В.І. Тарнакоп

від відповідача –С.А. Конанський, І.І. Сарахман,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Роздільнянської МДПІ Одеської області

на постанову господарського суду Одеської області

від 12.01.2007р.

у справі № 34/449-06-11481А

за позовом Дослідного господарства „Кучурганське”

до Роздільнянської МДПІ Одеської області

про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень.

В судовому засіданні оголошувалась перерва до 12.04.2007р.

ДПА в Одеській області здійснила позапланову перевірку Дослідного господарства „Кучурганське” з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.10.2002р. по 01.10.2005р., про що склала акт № 7/35-02/10 від 22.03.2006р. (а.с. 8-31).

Перевіркою встановлено порушення підприємством:

-          п. 3.1 ст. 3 п.п. 4.1.1 п. 4.1 ст. 4 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, оскільки підприємство у 2002р. до складу валового доходу не віднесло прострочену кредиторську заборгованість у сумі 26958,00грн. та у 2004р. доход від продажу товарів (робіт, послуг) у сумі 7168,00грн., що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 9879,00грн.;

-          п.п. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 Закону України „Про податок на додану вартість”      від 03.04.1997р. із змінами (далі - Закон „Про ПДВ”), що зумовило заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість на суму 73679,00грн. (у 2002р. на суму 16327,00грн., у 2003р. на суму 50284,00грн., у 2004р. на суму 7068,00грн.);

-          п.п. 7.4.1, п.п. 7.4.5 п. 7.4, п.п. 7.5.1, п. 7.5 ст. 7 Закону „Про ПДВ”, що зумовило завищення податкового кредиту у розмірі 191908,00грн. (у 2002р. на суму 6907,00грн., у 2003р. на суму 132662,00грн., у 2004р. на суму 52339,00грн.)

На підставі зазначеного акту Роздільнянська МДПІ Одеської області прийняла податкові повідомлення-рішення від 05.05.2006р. № /0 про визначення податкового зобов’язання з податку на прибуток у сумі 9879,00 грн. та застосування штрафних санкцій по цьому податку в сумі 4480,00грн. і № /0 про визначення податкового зобов’язання з податку на додану вартість у сумі 265587,00грн. та застосування штрафних санкцій по цьому податку у сумі 90204,00грн. (т. 1 а.с.32).

Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, ДГ „Кучурганське” оскаржило їх у адміністративному порядку. Роздільнянська МДПІ Одеської області рішенням від 13.07.2006р.                    № 8731/23 вказані податкові повідомлення-рішення залишила без змін та прийняла податкові повідомлення-рішення від 13.07.2006р. № /1 і № /1.

ДПА в Одеській області рішенням від 15.09.2006р. № 24678/25-0007 повторну скаргу залишила без розгляду, на підставі чого Роздільнянська МДПІ Одеської області прийняла податкові повідомлення-рішення                      від 21.09.2006р. № /2 і № /2.

ДПА України рішенням від 12.10.2006р. № 11521/6/25-0215 про розгляд скарги, залишила без змін рішення ДПА в Одеській області від 15.09.2006р.             № 24678/25-0007, і на його підставі Роздільнянська МДПІ Одеської області прийняла податкові повідомлення-рішення від 18.10.2006р. № /3 і № /3.

ДГ „Кучурганське” звернулося до господарського суду Одеської області із позовом про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень Роздільнянської МДПІ Одеської області від 05.05.2006р. № /0 та                № /0, від 21.09.2006р. № /2 і № /2, від 18.10.2006р. № /3 і № /3, як таких, що суперечать нормам чинного законодавства.

Постановою господарського суду Одеської області                                    від 12.01.2007р. (суддя Ю.Г. Фаєр) позов задоволено. Постанова мотивована тим, що у 2002р. позивач подавав розрахунки платника фіксованого сільськогосподарського податку, який сплачується в рахунок податку на прибуток підприємств, отже відповідачем неправомірно включено до складу валових доходів у 4кв. 2002р. прострочену кредиторську заборгованість у сумі 26957,82грн., і безпідставно донараховано податкове зобов’язання по податку на прибуток на суму 8087грн. Разом з тим відповідачем неправомірно включено позивачу до складу валових доходів у 4кв. 2004р. доходу від продажу на адресу ВАТ „Облагрохім” мідного купоросу на суму 8600грн, у т.ч. ПДВ 1433,00грн., оскільки відповідач не довів суду правомірності такого факту, не надав суду зазначену податкову накладну в якості доказу, а навпаки, з матеріалів справи вбачається, що згідно додаткової угоди від 05.10.2004р. до договору № 466 від 12.05.2004р. сторони по цій угоді прийшли до взаємної згоди щодо заміни зобов’язань покупця-позивача перед продавцем - ВАТ „Облагрохім” сплатити грошові кошти у сумі 8600,00грн. зобов’язаннями покупця передати продавцю товар –мідний купорос кількістю 2тонни на загальну суму 8600,00грн., в т.ч. ПДВ на суму 1433,33грн. на умовах франко-склад ОПХ „Кучурганське” у березні-травні 2005р., зберігання якого покупцем здійснюється безкоштовно до 01.06.2005р. Отже, визначення позивачу податкового зобов'язання по податку на прибуток у сумі 9879,00грн. та застосованим штрафним санкціям по цьому податку у сумі 4480,00грн. є неправомірним. Також суд вважає неправомірним донарахування позивачу податкового зобов’язання з ПДВ за жовтень 2002р. на суму 1433грн. за податковою накладною б/н від 05.10.04р. на підставі п.п. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 Закону „Про ПДВ”. Дослідивши надані позивачем податкові накладні, накладні, платіжні відомості, накопичувальні відомості, відомості продажу скота і відомості видачі молока в рахунок сплати заробітної плати, декларації, розрахунки та інші документи, суд дійшов висновку про неправомірність встановлення позивачу заниження податкового зобов’язання з ПДВ на суму 73679,00грн. і встановлення завищення податкового кредиту у розмірі 191908,00грн.

Роздільнянська МДПІ Одеської області, не погоджуючись із постановою суду, звернулась із апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду скасувати, в позові відмовити, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, оскільки при розгляді справи недоведені обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими.

Представник позивача в судовому засіданні просив постанову господарського суду залишити без змін.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

ДПІ у Роздільнянському районі за результатами перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № /0 від 05.05.2006р., яким донарахувала позивачу податок на прибуток у сумі 9879,00грн. і застосувала штрафні санкції в сумі 4480,00грн. за порушення вимог п. 3.1 ст. 3, п.п. 4.1.1                п. 4.1 ст. 4 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” від 22.05.1997р. із подальшими змінами та доповненнями, а саме: позивач не включив до складу валових доходів у 4 кварталі 2002р. кредиторську заборгованість у сумі 26957,82грн. і у 4 кварталі 2004р. доходу від продажу мідного купоросу на суму 8600,00грн.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач в 2002 році був платником фіксованого сільськогосподарського податку і надавав до податкової інспекції розрахунки з цього податку.

Відповідно до статті 1 Закону України „Про фіксований сільськогосподарський податок” від 17.12.1998р. № 320 із подальшими змінами, цей податок сплачується в рахунок інших податків і зборів, в перелік яких входить і податок на прибуток підприємств.

За таких обставин податкова інспекція неправомірно включило до валових доходів позивача у 4 кварталі 2002р. прострочену кредиторську заборгованість у сумі 26957,82грн. і визначила йому податкове зобов’язання з податку на прибуток у сумі 8087,00грн.

Стосовно донарахування податку на прибуток за 4 квартал 2004р. у сумі 1792,00грн. по операції з продажу позивачем ВАТ „Облагрохім” мідного купоросу, по податковій накладній б/н від 05.10.2004р., то із матеріалів справи вбачається, що згідно додаткової угоди від 05.10.2004р. до договору № 466               від 12.05.2004р. сторони по цій угоді прийшли до взаємної згоди щодо заміни зобов’язань покупця-позивача перед продавцем-ВАТ „Облагрохім” сплатити грошові кошти у сумі 8600грн. зобов’язаннями покупця передати продавцю товар –мідний купорос кількістю 2тонни на загальну суму 8600,00грн., в т.ч. ПДВ на суму 1433,33грн. на умовах франко-склад ОПХ „Кучурганське” у березні-травні 2005р., зберігання якого покупцем здійснюється безкоштовно до 01.06.2005р.

Викладене свідчить про неправомірне включено позивачу до складу валових доходів у 4кварталі 2004р. доходу від продажу на адресу ВАТ „Облагрохім” мідного купоросу на суму 8600,00грн, у т.ч. ПДВ 1433,00грн., а відтак безпідставно донараховано податкове зобов’язання по податку на прибуток на суму 1792,00грн.

Також апеляційна інстанція погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо неправомірності донарахування позивачу податкових зобов’язань з ПДВ на суму 265587,00грн. та застосованим штрафним санкціям по цьому податку у сумі 90204,00грн.

Відповідно до п.п. 4.2 п. 4. названого закону у разі поставки товарів (робіт, послуг) без оплати або з частковою оплатою їх вартості коштами у межах бартерних (товарообмінних) операцій, здійснення операцій з безоплатної передачі товарів (робіт, послуг), натуральних виплат у рахунок оплати праці фізичним особам, що перебувають у трудових відносинах з платником податку, передачі товарів (робіт, послуг) у межах балансу платника податку для невиробничого використання, витрати на яке не відносяться до валових витрат виробництва (обігу) і не підлягають амортизації, а також пов'язаній з продавцем особі чи суб'єкту підприємницької діяльності, який не зареєстрований як платник податку, база оподаткування визначається виходячи з фактичної ціни операції, але не нижчої за звичайні ціни.

Згідно п.п. 5.2.4 п. 5.2 ст. 5 зазначеного закону звільняються від оподаткування операції з поставки в сільській місцевості сільськогосподарськими товаровиробниками послуг з ремонту шкіл, дошкільних закладів, інтернатів, закладів охорони здоров'я та подання  матеріальної допомоги (в межах одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян на місяць на одну особу) продуктами харчування  власного виробництва та послуг з обробки землі багатодітним сім'ям, ветеранам праці і війни, реабілітованим громадянам, інвалідам праці, інвалідам дитинства, одиноким особам похилого віку, особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та школам, дошкільним закладам, інтернатам, закладам охорони здоров'я.

Надані позивачем податкові накладні, накладні, платіжні відомості, накопичувальні відомості, відомості продажу скота в рахунок заробітної плати, відомості видачі молока в рахунок заробітної плати, декларації, розрахунки та інші документи свідчать про неправомірність встановлення позивачу заниження податкового зобов’язання на суму 73679,00грн., а саме: 2002р. 16327,00грн., 2003р. 50284,00грн., 2004р. на суму 7068,00грн., неправомірне встановлення завищення податкового кредиту у розмірі 191908,00грн., в т.ч. 2002р. 6907,00грн., 2003р. 132662,00грн., 2004р. 52339,00грн. а, отже, свідчить неправомірне донарахування податкового зобов’язання по ПДВ у сумі 265587,00грн.

Крім того податкова інспекція помилково донарахувала позивачу ПДВ за жовтень 2002р. на суму 1433,00грн. за податковою накладною б/н                           від 05.10.2004р. на підставі п.п. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 Закону „Про ПДВ”, так як ця накладна була складена 05. жовтня 2004р., а не 2002 року.

Слід також зазначити, що податкові повідомлення-рішення були прийняті відповідачем на підставі акту перевірки № 7/35-02/10                                  від 22.03.2006р., який складений з численними порушеннями, оскільки не містить чіткого викладення порушень, має невідповідності з первинними документами та арифметичні помилки

Наказом ДПА України № 327 від 10.08.2005р. затверджено „Порядок оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства”, в якому містяться вимоги щодо оформлення акту документальної перевірки.

Згідно п. 1.7 вищезазначеного порядку факти виявлених порушень податкового законодавства повинні викладатися в акті перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, з посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Окрім цього, робітниками податкової інспекції порушений п. 2.3 згідно з яким - за кожним відображеним в акті перевірки фактом порушення податкового законодавства необхідно:

- навести показники, що відображаються суб'єктом господарювання в податковій, іншій звітності і фактичні показники, виявлені в ході перевірки на підставі первинних документів податкового і бухгалтерського обліку у розрізі періодів в грошових одиницях, передбачених звітністю;

- у разі виявлення розбіжностей чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті нормативно-правових актів, що були порушені платником податків, вказати період у якому дане порушення здійснено, при цьому додати до акту письмові пояснення посадових осіб суб'єкта господарювання щодо встановлених порушень;

- вказати первинні документи, на підставі яких здійснено запис в податковому і бухгалтерському обліку (навести кореспонденцію рахунків), та інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушень.

Перевіряючими була допущена помилка при розрахунку зобов'язань з реалізації м'яса у рахунок заробітної плати. На листі 11 акту перевірки вказується, що згідно з накопичувальною відомостю реалізовано 13812 кг м'яса. Це не відповідає дійсності. Працівники ДПА переплутали вартісні показники з вагою. За цією відомостю реалізовано 1703кг на загальну суму 13812,00грн. В результаті цієї помилки підприємству донараховується 14071,00грн. зобов'язань з ПДВ, хоча фактично вони складають 2361,67грн.

Так у пп. 2.3.2. на сторінці 20 акту перевірки вказується про завищення податкового кредиту за 2002 рік на 6907,00грн. з посиланням на данні вказані у таблицях № 1, 2, 3 акта перевірки. При співпоставлені даних вбачається що превіряючими зроблена помилка на 408 грн. не на користь підприємства.

В результаті помилки при розрахунку за вересень 2004 року було два рази порахована накладна № 102 від 03.09.2004 року на суму 80059,15грн., в тому числі ПДВ-13343,19грн., за якою була реалізована пшениця. Накладної    № 101 фактично не існує, за таким номером від 03.09.2004р. є рахунок, що виставляється покупцю на суму реалізації за накладною № 102, який містить однакові з накладною цифрові значення.

За таких обставин заперечення скаржника щодо правомірності зроблених під час перевірки позивача висновків про заниження останнім податкових зобов’язань з податку на прибуток і ПДВ апеляційна інстанція відхиляє, як такі, що спростовуються матеріалами справи.

Отже, суд першої інстанції правильно по суті вирішив спір, задовольнивши позовні вимоги, але із помилковим застосуванням норм процесуального права, а саме: стягнув з Держбюджету України на користь позивача судовий збір в загальній сумі 20,40грн., виходячи із ставки 3,40грн. за кожне із шести оспорених податкових повідомлень-рішень, тоді як згідно п.п. 2 п. 3 розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень КАС України, п.п. „б”                 п. 1 ст. 3 Декрету КМУ „Про державне мито”,  судовий збір щодо немайнових вимог сплачується у розмірі 3,40грн. Якщо в позовній заяві об’єднано дві або більш вимог немайнового характеру, державне мито сплачується як за подання однієї заяви немайнового характеру (п. 4.6 роз’яснень Президії Вищого арбітражного суду України від 04.03.1998р. № 02-5/78).

Таким чином, судовий збір підлягає відшкодуванню позивачу у розмірі 3,40грн.

Порушення вищевказаних норм процесуального права, згідно ст. 202 КАС України є підставою для зміни постанови.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 201, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

постановив:

Апеляційну скаргу Роздільнянської МДПІ Одеської області залишити без задоволення.

Постанову господарського суду Одеської області від 12.01.2007р. у справі № 34/449-06-11481А змінити, виклавши пункт 3 резолютивної частини постанови в слідуючей редакції:

„п. 3. Стягнути з Державного бюджету України на користь Дослідного господарства „Кучурганське” судовий збір у сумі 3 грн. 40 коп.”

В іншій частині постанову суду залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя                                                            Л.В.Поліщук

Суддя                                                                                          Л.І. Бандура

Суддя                                                                                В.Б. Туренко