СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02.03.07                                                                                 Справа № 9/18н-ад

Суддя Ворожцов А.Г., розглянувши матеріали справи за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІАНГА», м. Луганськ

до 1. Відділення Державного казначейства у Жовтневому районі м. Луганська

2. Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Луганська

про визнання недійсними актів та стягнення 34 942,0 грн.

в присутності представників:

від позивача –Курілов А.П. - директор, прот.№ 1 від 31.01.01,

від 1-го відповідача –не прибув,

від 2-го відповідача - Комарова Г.О. - гол. держ. подат. інсп., довіреність № 9307/10 від 12.06.06.

від прокурора –Максимова Ю.В. посв.№13 від 16.02.06.

Суть спору: позивачем заявлено вимогу про визнання недійсними актів державної податкової інспекції у Жовтневому районі від 04.06.2004р. №243/232-13396548, від 11.08.2004р. № 599/23-2/13396548 а також від 22.06.2006р. №230/23-2/13396548 та стягнення з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю “ЛІАНГА” бюджетної заборгованості з ПДВ у сумі 34942 грн. 00 коп.

У судовому засіданні позивач доповнив та уточнив позовну заяву, фактично надавши додаткові обгрунтування вимог та зазначивши, що на час розгляду справи невідшкодованою є сума бюджетної заборгованості у розмірі 34912,0 грн.

У судовому засіданні 02.03.07р. позивач доповнив позовну заяву, фактично надавши додаткові обгрунтування позову, що стосуються оподатковуваних операцій та розрахунків, що відображені у декларації з ПДВ за лютий 2004 року та взагалі у 2004 році.

1-й відповідач, ВДК у Жовтневому районі, звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи без участі його представника та листом пояснив, що ним висновок ДПІ у Жовтневому районі чи рішення суду на відшкодування бюджетної заборгованості з ПДВ на користь ТОВ «Ліанга»в сумі 34942,0 грн. не було отримано, тому відшкодування не відбулося.

2-й відповідач,  ДПІ у Жовтневому районі, у попередньому засіданні в усній формі пояснив, що оскільки в позовній заяві позивач не зазначив, за які періоди та за якими податковими деклараціями на його думку необхідно відшкодовувати ПДВ, пояснення щодо предмету позову він надати не може.

В ході судового засідання судом встановлено наступне.

ТОВ «ЛІАНГА»є платником ПДВ, про що має свідоцтво № 17148574.

2-м відповідачем була проведена позапланова документальна перевірка фінансово-господарської діяльності з питань достовірності нарахування бюджетного відшкодування ПДВ за квітень 2006 року та був складений акт від 22.06.06р. № 230/23-2/13396548, за висновками якого позивачем на порушення пп. 4.5 ст. 4 Закону України «Про податок на додану вартість»від 03.04.07р. № 168/97-ВР (далі –Закон про ПДВ) не підтверджено документально коригування ПДВ відповідними розрахунками значення податку, внаслідок чого у квітні 2006 року:

* занижено розмір податкового зобов’язання на суму ПДВ 1041,0 грн.,

* безпідставно зменшено розмір податкового кредиту на суму ПДВ 25768,0 грн.

На порушення пп. 7.7.2 ст. 7 Закону про ПДВ позивачем неправомірно заявлено суму бюджетного відшкодування ПДВ за квітень 2006 року у розмірі 18735,0 грн.

Податковий орган в акті зазначив, що заявлена позивачем до відшкодування сума ПДВ за податковою декларацією з ПДВ за квітень 2006 року на момент перевірки частково відшкодована у розмірі 1058,11 грн.

У судовому засіданні 02.03.07р. 2-й відповідач, ДПІ у Жовтневому районі, звернувся до суду з клопотанням про відмову у задоволенні позову у зв’язку з пропущенням річного строку для звернення до адміністративного суду.

Суд погоджується з доводами відповідача, що позивач пропустив річний строк для звернення до суду, оскільки відповідно до п. 2 ст. 99 для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Предмет позову стосуються оподатковуваних операцій та розрахунків, що відображені у декларації з ПДВ за лютий 2004 року та взагалі у 2004 році. Позивач не надав суду належних доказів поважних причин пропуску річного строку для звернення до суду з адміністративним позовом щодо питання стягнення з Державного бюджету України на користь позивача бюджетної заборгованості з ПДВ у сумі 34912 грн. 00 коп. за операціями, які відбулися у 2004 році, адже пунктом 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову, за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

За таких обставин у задоволенні позову слід відмовити.

Згідно ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні, в якому закінчився розгляд справи, оголошено вступну та резолютивну частини постанови та повідомлено представників сторін про те, що постанову у повному обсязі буде виготовлено протягом 5-денного строку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 17, 87, 94, 98, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

1.У задоволенні позову відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Постанова  набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано.

Постанову складено у повному обсязі та підписано 06.03.2007р.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява. Обґрунтування  мотивів  оскарження  і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява  про  апеляційне  оскарження  та  апеляційна  скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява  про  апеляційне  оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення,  а в разі   складення   постанови  у  повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу -  з  дня  складення  в  повному  обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                              А.Г.Ворожцов