ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2007                                                                                   Справа № 5/112(9/304)

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Лисенко О.М. (доповідача)

суддів  Головка В.Г., Чохи Л.В.

при секретарі судового засідання: Стуковенковій Н.В.

за участю представників сторін:

від позивача -  Залуцька Л.Г., довіреність б/н  від 17.08.05;

від відповідача -  Бойко Г.В., довіреність б/н  від 07.12.06;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу: приватного підприємства "Лібра Транс", м.Дніпропетровськ  на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.10.2006 року у справі № 5/112(9/304)

за позовом  приватного підприємства "Ювента", м.Полтава

до приватного підприємства "Лібра Транс", м.Дніпропетровськ

про   стягнення 111 561,04 грн.

ВСТАНОВИВ:

По справі оголошувалась перерва до 29.01.07.

В судовому засіданні 29.01.07, за згодою представників сторін, оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Приватне підприємство “Ювента”, м. Полтава звернулося з позовом до приватного підприємства “Лібра транс”, м. Дніпропетровськ про стягнення 111561,04 грн. збитків, з яких: 48184,47 грн. вартість втраченого вантажу, 921,29 грн. збитків від інфляції, 2455,28 грн. –5 % річних, 60000,0 грн. відшкодування моральної шкоди.

13.07.06 позивач звернувся до суду з заявою про збільшення позовних вимог до 115781,68 грн., з яких фактурна вартість товару - 52170,69 грн., 5 % річних –3016,5 грн., 60000,0 грн. –шкода, яка заподіяна діловій репутації, 94,49 грн. митних зборів, 500,0 грн. реєстраційних зборів.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 09.10.06 по справі № 5/112(9/304) (суддя Шевченко С.Л.) позовні вимоги задоволені частково. З відповідача стягнено 55781,68 грн. збитків, у зв”язку з втратою перевізником вантажу.

Вимоги про стягнення моральної шкоди у сумі 60000,0 грн. не задоволені у зв”язку з тим, що моральна шкода не входить в перелік видів відповідальності, передбачених статтею 23 Конвенції.

Не погодившись із рішенням, відповідач подав до суду апеляційну скаргу і просить рішення скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги частково у розмірі 7203,4 грн., посилаючись на такі обставини.

У постанові Вищого господарського суду України від 13.04.06, прийнятої по цій справі, якою були скасовані рішення першої інстанції і постанова апеляційної інстанції, були зазначені норми Конвенції (п.п. 1, 2 статті 23), якими слід керуватися при визначені вартості вантажу. Судом першої інстанції задоволені вимоги позивача про відшкодування збитків у вигляді неотриманого доходу, що недопустимо відповідно до пункту 6 статті 23 і статей 24, 26 Конвенції.

Позивач  просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення –без змін.

Вислухав представників сторін, переглянувши матеріали справи, Дніпропетровський апеляційний господарський суд встановив, що 21.04.2005 року шляхом обміну факсовими копіями між приватним підприємством „Ювента” (замовник) і приватним підприємством  „Лібра Транс” (перевізник) був укладений договір № 60/21-04 на транспортно-експедиційні послуги, предметом якого є надання послуг з перевезення або організації перевезення вантажу автомобільним транспортом у міжнародному сполученні. Сторони визначили, що договір укладається на основі заявки № 60 від 21.04.2005 року. У заявці були зазначені наступні реквізити:

Замовник –приватне підприємство „Ювента”.

Перевізник –приватне підприємство „Лібра Транс”.

Маршрут –Україна (Полтава) –Німеччина (Дуйсбург).

Дата і час завантаження –24.04.2005 року 14.00.

Адреса завантаження – м. Полтава, вул. Комарова, 7, склади приватного підприємства „Ювента”.

Місце митного оформлення –м. Полтава.

Пункт прикордонного переходу –Краковець.

Тип автопоїзду –20 тон, від 86 куб.м., тент ІІІ.

Марка/номер автомобіля/ причепу 49439 АА/ 27810 АА.

Водій/телефон –Морозов Геннадій, 8-097-2900484.

Найменування вантажу/вага –насіння, 20 тон, біг-бегі.

Ставка за перевезення –7249 грн.

Умови платежу –після отримання оригіналу CMR 7 днів.

Місце митного оформлення –згідно CMR.

Адреса розвантаження –згідно CMR.

Особливі умови –водій несе відповідальність за кількість місць. Кількість ременів –від 6 штук.

У заявці було зазначено, що вона є невід’ємною частиною договору № 60/21-04 від 21.04.2005 року. Заявка підписана уповноваженими посадовими особами сторін.

Таким чином між сторонами була укладена угода про перевезення вантажу автомобільним транспортом у міжнародному сполученні.

Відповідно до статті 64 Закону України „Про автомобільний транспорт” міжнародні перевезення  пасажирів  і  вантажів  автомобільним транспортом здійснюються між пунктами відправлення та призначення, один з яких або обидва розташовані за межами території України. Організація міжнародних перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюється перевізниками відповідно до міжнародних договорів України з питань міжнародних автомобільних перевезень. Такі правовідносини врегульовані Конвенцією про договір міжнародного перевезення вантажів по дорогах (надалі –Конвенція). Зазначена Конвенція підписана у Женеві 19.05.56 року і застосовується до договору дорожнього перевезення вантажів за винагороду за допомогою транспортних засобів, якщо місце навантаження вантажу і місце доставки вантажу, зазначені в контракті, знаходяться на території двох різних країн, з яких принаймні одна є учасницею Конвенції.

Враховуючи, що місце розвантаження вантажу - Німеччина, яка є учасницею Конвенції, висновок суду першої інстанції щодо застосування до взаємовідносин сторін норм Конвенції є обгрунтованими.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи перевезення вантажу здійснювалося відповідно до Міжнародної товарно-транспортної накладної CMR № 151617, складеної 24.04.2005 року (том 1 а.с. 23).

25.04.2005 року автомобіль відповідача у м. Полтаві (Україна) був завантажений вантажем –насіння гірчиці –у кількості 20 тон та здійснено митне оформлення цього вантажу (штамп на CMR). При митному оформленні вантажу у м. Полтаві були оформлені наступні документи: CMR № 151617 із вказівкою місця розвантаження –м. Дуйсбург (Німеччина), CARNET TIR MX45590814 (книжка МДП) із вказівкою митного очищення –м. Франкфурт на Одері (Німеччина), фітосанітарний сертифікат, рахунок ПП „Ювента” №31/04 від 24.04.2005 року на оплату фірмою „Карл Кюне ГмбХ і Ко” суми 7900 євро за 20 тон насіння гірчиці за ціною 395 євро.

Листом від 18.05.2005р. за № 203 відправник повідомив перевізника, що вантаж має бути доставлений відповідно до умов договору у м. Дуйсбург за адресою, вказаною в СМR, на протязі 18-20 травня 2005 року, а також вказував, що гарантує оплату перевезення в сумі 7249 грн. по факту вивантаження вантажу,  у іншому випадку  він вимушений буде звернутися до суду та спільно із отримувачем вантажу заявити про його зникнення.

Проте, 04.05.2005р. вантаж насіння гірчиці у кількості 20 тон був вивантажений відповідачем іноземній особі - фірмі „Євро-Фрахт" на складі у м. Ессен (Німеччина), і до місця призначення доставлений не був.

Відповідно до статті 20 Конвенції правомочна за договором особа може без обов'язкового надання інших доказів вважати вантаж загубленим, якщо він не був доставлений на протязі тридцяти днів після спливу встановленого граничного строку або коли такого встановлено не було на протязі шестидесяти днів з дня прийняття вантажу перевізником.

При перегляді рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.10.05 та постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду по даній справі Вищий господарський суд України в своїй постанові від 13.04.06 зазначив, що судові інстанції дійшли вірного висновку щодо відшкодування перевізником вартості втраченого вантажу, оскільки відповідно до пункту 1 статті 17 Конвенції саме перевізник несе відповідальність за втрату вантажу в період часу між його отриманням до перевезення та здаванням, але попередніми судовими інстанціями не дано належної оцінки доводам відповідача в частині необґрунтованого визначення позивачем розміру збитків, що підлягають відшкодуванню на користь позивача.

Так, відповідно до пункту 1 статті 23 Конвенції, якщо перевізник повинен відшкодовувати шкоду заподіяну втратою вантажу, то розмір, що підлягає відшкодуванню визначається на підставі вартості вантажу в місці та під час прийняття його для перевезення.

При цьому, пунктом 2 цієї ж статті Конвенції передбачено, що вартість вантажу визначається на підставі біржового котирування, або за відсутності такого, на підставі поточної ринкової ціни, або ж при відсутності і того і іншого, на підставі звичайної вартості товару  такого ж роду і якості.

Таким чином, пунктом 1 статті 23 Конвенції встановлено місце та час, що беруться для визначення вартості вантажу, що підлягає відшкодуванню, а в порядку передбаченому пунктом 2 статті 23 Конвенції визначається  власне сама вартість вантажу.

В накладній CMR № 151617 вартість вантажу не визначена, не визначена вартість вантажу ні в договорі на транспортно-експедиційні послуги від 21.04.05 № 60/21-04, ні в заявці від 21.04.05 № 60.

Отже сума збитків повинна бути визначена відповідно до вимог статті 23 Конвенції.

Оскільки вантажовідправником і перевізником не визначена вартість вантажу при прийманні вантажу для перевезення, колегія суддів направила запит до Полтавської торгово-промислової палати, яка повідомила, що не володіє офіційною інформацією про ринкову вартість насіння гірчиці (Oriental), ДОСТ 9159-71 врожаю 2004 року станом на 25.04.05 у м. Полтаві.  Але надана відповідь відповідачу, що на підставі аналізу внутрішнього ринку України і Полтавської області, бази даних загальноукраїнського рекламно-інформаційного щотижневика “Прес-биржа”, електронної бази даних “АПК-Інформ” –“Проект аграрного маркетингу” встановлено, що на внутрішньому ринку Полтавської області середня ринкова ціна на насіння гірчиці товарного врожаю 2004 року, станом на 25 квітня 2005 року становила 432 грн. 00 коп., в т.ч. ПДВ за 1тону.

Отже збитки, які складаються з вартості гірчиці насіння становлять 8640,0 грн. (20х432,0 грн.).

Згідно до частини 4 статті 23 Конвенції перевізник зобов”язаний відшкодувати плату за перевезення, митні збори та мито, а також інші витрати, пов”язані з перевезенням вантажу повністю у разі втрати всього вантажу.

Отже позовні вимоги в частині 94,49 грн., яка склала митний збір також підлягає задоволенню.

Позовні вимоги про відшкодування реєстраційного збору у сумі 500 грн. біржевого контракту № СГ/733/F від 13.08.04 задоволенню не підлягають, оскільки є іншими збитками, які, відповідно до пункту 4 статті 23 Конвенції, відшкодуванню не підлягають, і не пов”язані з перевезенням (плата за перевезення, митні збори та мито, інше). З цих же причин не підлягає стягненню і моральна шкода в сумі 60000,0 грн.

Частиною 1 статті 27 Конвенції встановлено, що правомочна за договором особа може витребувати сплати 5 процентів річних, які нараховуються від дня звернення до перевізника у письмовій формі.

Як вбачається з поштової квитанції № 9145 (том 1 а.с. 28) претензія була направлена позивачем перевізнику 16.06.05, але позивач розрахував 5 % річних з 27.05.05. Враховуючи викладене, річні, які підлягають стягненню відповідно до частини 1 статті 27 Конвенції з урахуванням дати звернення з претензією до перевізника становлять 448,57 грн.

З огляду на викладене, з урахуванням постанови Вищого господарського суду України по даній справі, відповідно до змісту якої попередні судові інстанції дійшли вірного висновку щодо відшкодування перевізником вартості втраченого вантажу, оскільки відповідно до пункту 1 статті 17 Конвенції саме перевізник несе відповідність за втрату вантажу в період часу між його отриманням до перевезення та здаванням, колегія суддів вважає, що сума, яка підлягає відшкодуванню становить 9183,06 грн. (8640,0 грн. вартості вантажу, яка встановлена при відправленні, 94,49 грн. суми митного збору, 448,57 грн. –5 % річних), у зв”язку з чим рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.10.06 по справі № 5/112(9/304) підлягає зміні.

Державне мито за перегляд справи по апеляційній скарзі покладається на сторони відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного та, керуючись статтями 49, 101-105  Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.10.06 по справі № 5/112(9/304) змінити.

Стягнути з приватного підприємства "Лібра Транс", м. Дніпропетровськ на користь приватного підприємства "Ювента", м. Полтава 9183,06 грн. збитків, 91,83 грн. державного мита, 9,71 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, видати наказ.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з приватного підприємства "Ювента", м. Полтава на користь   приватного підприємства "Лібра Транс", м. Дніпропетровськ 242,99 грн. державного мита за перегляд справи по апеляційній скарзі, видати наказ.

Видачу наказів доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя                                                                         О.М.Лисенко

Суддя                                                                                               В.Г.Головко

Суддя                                                                                               Л.В.Чоха