СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"31"
січня 2007 р.

Справа  № 27/316-06-9827

За
позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

ддо відповідачів 1)
державного підприємства Одеської залізниці

2)  державного підприємства „Свердловантрацит”

Про
стягнення 2673,66 грн.

Суддя
Семенюк Г.В.

Представники:

Від позивача:

не
з'явився;

Від
відповідачів:

1) ДП
Одеської залізниці: Кірічек С.В., довіреність № 430 від 30.11.2006 року; 2)
ДП „Свердловантрацит”: не з'явився;

Суть спору:

Позивач
звернувся до господарського суду з позовною заявою про стягнення з Одеської
залізниці -2673,66 грн.

У судовому засіданні від 25.10.2006
року Одеська залізниця надала до господарського суду відзив на позов, у якому
із посиланням на ст. 31, 32 Статуту залізниць України та 3.9 Роз'яснення Вищого
Господарського Суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що
виникають з перевезення вантажів залізницею»№ 04-5/601 від 29.05.2002 року,
просить суд звільнити Одеську залізницю від матеріальної відповідальності за
недостачу вантажу в повному обсязі.

12.12.2006 року за вхідним № 28214
позивач надав до господарського суду Одеської області уточнення позовних вимог,
за яким відмовляється від стягання провізної плати та просить суд стягнути з
відповідача 2116,80 грн основного боргу, 102 грн державного мита та 118 грн.
ІТЗ.

Ухвалою від „20” грудня 2006 року
господарський суд Одеської області, суд за власною ініціативою, керуючись ст.
24 ГПК України, залучив до участі по справі іншого відповідача - ДП
«Свердловантрацит», на підставі того що, останній є вантажовідправником за
накладною № НОМЕР_1.

Розглянувши матеріали, додані до позовної заяви,
всебічно і повно з'ясувавши всі
обставини справи та заслухавши представника Одеської залізниці, суд,
встановив.

Між позивачем та Одеською залізницею
було укладено угоду від 23.05.2006 року на перевезення вантажу в вагоні №
НОМЕР_2, якою у відповідності зі ст. 6 Статуту залізниць України є залізнична
накладна № НОМЕР_1.

За поставку вугілля марки АМ СПД
ОСОБА_1. здійснила платіж на поточний рахунок ДП «Свердловантрацит»у розмірі
70224,00 грн.

Відповідно платіжної вимоги-доручення
ціна однієї тонни вугілля марки АМ становить -280 грн. за одну тонну вугілля
без ПДВ (336,00 грн. з ПДВ).

При комісійному перевантаженні
вугілля у вагоні № НОМЕР_2 встановлена нестача вугілля в обсязі 7000 кг.

Нестача вугілля підтверджується
комерційним актом серії НОМЕР_3, у якому зазначено, що «... В документах
значиться навантаження навалом нижче бортів, маркування вапном відносно вище
бортів не вказано. На поверхні вантажу над 1, 2, 3 люками зліва по ходу потягу
є поглиблення довжиною 4000 мм., шириною 2000 мм., глибиною 800 мм. скосом до
бортів. Течі вантажу немає. Зазор в 2 люці ліворуч між кришкою люка поперечною балкою
шириною 10 мм. на всю довжину кришки люка закладений -дошкою і клоччям. Каток
не застосовувався. Захисне маркування відсутнє...»;

- Актами загальної форми № НОМЕР_4 та
№ НОМЕР_5.

За комерційним актом серії НОМЕР_3
вагон не справний, що також підтверджується Актом про технічний стан вагону №
НОМЕР_6.

12.12.2006 року за вх. 28214 до
господарського суду Одеської області Позивач надав уточнений розрахунок ціни
позову за яким збитки позивача від нестачі вантажу складають -2116,80 грн.
Однак в уточненому розрахунку позивачем була допущена помилка щодо розрахунку
природної втрати та граничного розходження маси вантажу, та в розрахунку
вказано 1% замість 2%.

Відповідно до ст. 114 Статуту
залізниць України, - залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її
вини під час перевезення вантажу, а саме:

а) за втрату чи недостачу - у розмірі
дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі;

б) за втрату вантажу, який здано до
перевезення з оголошеною вартістю, - у розмірі оголошеної вартості, а  якщо залізниця доведе, що оголошена вартість
перевищує дійсну, - у розмірах дійсної вартості;

в) за псування і пошкодження - у
розмірах тієї суми,  на яку було знижено
його вартість.

Недостача маси вантажу, за яку
відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного
розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час
перевезення.

Відповідно до п. 27 Правил видачі
вантажів При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується
при перевезенні. Норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного
розходження визначення маси нетто) становить: 2% маси зазначеної в
перевізних документах: вантажі рідкі або здані до перевезення в сирому
(свіжому) або у вологому стані;.. У накладній в графі найменування
вантажу зазначено, що вантаж навантажено у вологому стані. Таким чином
необхідно застосовувати 2% при урахуванні сума норми природної втрати та
граничного розходження маси вантажу.

Згідно з розрахунком відповідача
(Одеської залізниці), з урахуванням граничного розходження визначення маси
вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення, збитки позивача від
втрати вантажу складають:

-7000 -70000 х 2% = 5600 кг. (5,6
тн.);

-5,6 тн. (5600 кг.) х 336,00  грн. = 1881,60 грн.

Відповідно до ст. 110 Статуту
залізниць України, перевізник несе відповідальність за збереження вантажу з
моменту його прийняття до перевезення і до видачі його вантажоодержувачу, якщо
не доведе, що недостача виникла по незалежним від перевізника причинам.

Згідно ст.ст. 114, 115 Статуту,
залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у
розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було
знищено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми
рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість
відправленого вантажу, зокрема договору або контракту купівлі-продажу,
специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість
відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером.

За незбереження (втрату, недостачу,
псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, залізниця несе
відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що
недостача виникла з незалежних від неї причин (ст. 113 Статуту).

Статтею 31 Статуту встановлено, що
залізниця зобов'язана подавати під завантаження справні, придатні для
перевезення відповідного вантажу вагони. Придатність вагонів для перевезення
вантажу в комерційному відношенні визначається - відправником, якщо
завантаження здійснюється його засобами, або залізницею, якщо завантаження
здійснюється засобами залізниці.

У випадках, коли під завантаження
поданий несправний за своїм технічним станом вагон або контейнер, відправник
повинен відмовитись від їх використання. Якщо він цього не зробив,
відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу, що
сталися внаслідок технічної несправності рухомого складу, покладається на
відправника. Винятки з цього правила, можуть мати місце тоді, коли з матеріалів
справи вбачається, що технічна несправність мала прихований характер або
виникла у процесі перевезення вантажу. Прихованими є такі технічні
несправності, які не могли бути виявлені відправником під час звичайного огляду
вагону або контейнера.

Враховуючи те, що           залізниця в порушення вимог ст. 31
Статуту подала під завантаження несправний вагон, а відправник не відмовився
від його використання, відповідальність за недостачу вугілля яка має місце при
перевезенні вагоном № НОМЕР_2 покладається в рівних долях, з урахуванням
граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під
час перевезення, на вантажовідправника, тобто на ДП „Свердловантрацит” та
на перевізника -  ДП Одеську залізницю.

На теж саме вказує і п. 3.9
Роз'яснення Вищого Господарського Суду України «Про деякі питання практики вирішення
спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею»№ 04-5/601 від
29.05.2002 року, за яким відповідно до статті 31 Статуту залізниця зобов'язана
подавати під завантаження  справні,  придатні для перевезення відповідного
вантажу, очищені від  залишків  вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних
випадках -продезінфіковані вагони та контейнери. У випадках, коли під
завантаження поданий несправний за своїм технічним станом вагон або контейнер,
відправник повинен відмовитись від їх використання. Якщо  він
цього не зробив, відповідальність за втрату,  недостачу, псування або пошкодження вантажу,
що сталися  внаслідок  технічної несправності рухомого складу,  покладається на  відправника. Винятки  з
цього  правила можуть  мати місце тоді, коли з матеріалів справи
вбачається,  що технічна несправність
мала прихований  характер або  виникла у процесі перевезення вантажу.
Прихованими є  такі технічні
несправності, які не могли бути виявлені відправником під час звичайного огляду
вагону або контейнера. У такому разі відповідальність за незбереження вантажу
покладається на залізницю. Якщо незбереження вантажу сталося внаслідок того,
що вагон чи контейнер поряд з прихованими несправностями або з несправностями,
які виникли під час транспортування,
мали ще й  такі,  які
могли бути виявлені до завантаження, господарський суд може вирішити
питання про покладення відповідальності як на залізницю, так і на відправника.

Відповідач (ДП
„Свердловантрацит”),повідомлений належним чином про час і місце розгляду
справи, своїх  представників  в
судове  засідання  не направив незважаючи на виклик суду, відзив
на позов не надав, позовні вимоги по суті не заперечив.

Повідомлення належним чином ДП
„Свердловантрацит” про час і місце розгляду справи підтверджується
повідомленням про вручення поштового відправлення № НОМЕР_7.

Прийняття участі в розгляді справи це
право, а не обов'язок відповідача.

Таку ж правову думку висловив
Одеській апеляційний господарський суд у своїй Постанові від 15.11.2005 року зі
справи № 27/182-05-5016.

Станом на 31.01.2007 року можливість
подальшого відкладення розгляду справи відсутня у зв'язку з закінченням всіх
строків відведених ст. 69 ГПК України для розгляду справи.

Тому, подальше відкладення розгляду
справи є неможливим та є підставою для винесення Рішення по справі не зважаючи
на неявку ДП „Свердловантрацит” у судове засідання.

В частині стягнення провізної плати в
сумі - 336,86 грн. провадження по справі
припинити, на підставі п.4 ст. 80 ГПК України, у зв'язку з відмовою від
позову.

Витрати по сплаті держмита та на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу віднести за рахунок сторін,
пропорційно розміру задоволених позовних вимог, згідно ст. 44,49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 44-49, 77, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.

Позов
задовольнити частково.

2.

Стягнути
з Одеської залізниці (м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19), , р/р 1 в Од. філії АБ «Експрес-банк», МФО 328801 на
користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (26300, Кировоградська обл.,
Гайворонський р-н, м. Гайворон, АДРЕСА_1), код НОМЕР_8 -940,80 грн.
основного боргу, 35,89 грн. держмита
та 41,52 грн. -витрати на ІТЗ судового процесу.

3.

Стягнути
з державного підприємства «Свердловантрацит»(94800, Луганська обл., м.
Свердловськ, вул. Енгельса, 1), , р/р 0740 у
філії відділення ПИБ м. Свердловськ, МФО 304472 на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (26300, Кировоградська обл., Гайворонський р-н, м.
Гайворон, АДРЕСА_1), код НОМЕР_8 -940,80 грн. основного боргу, 35,89
грн. держмита  та 41,52 грн.
-витрати на ІТЗ судового процесу.

4.

В
частині стягнення 336,86 грн. провадження по справі  припинити.

3.

В решті
позову відмовити.

Накази
видати у порядку ст. 116 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає
законної сили у порядку передбаченому ст. 85 ГПК України.

Суддя
Семенюк Г.В.