СУД
ПОСТАНОВА

28.03.07р.

Справа № А11/37(А6/18(14/140))-07

За позовом  товариства з обмеженою відповідальністю з
іноземними інвестиціями "Галілей", м. Дніпропетровськ

до  відповідача-1: Лобойківська сільська рада
Петриківського району Дніпропетровської області, Дніпропетровська область,
Петриківський район, с. Лобойківка

до відповідача-2: Державна
податкова інспекція в м. Дніпродзержинську, Дніпропетровська область, м.
Дніпродзержинськ

до відповідача-3: Петриківська
районна державна адміністрація, Дніпропетровська область, Петриківський район,
смт. Петриківка

до відповідача-4: Головне
управління Державного казначейства України у Дніпропетровській області, м.
Дніпропетровськ

Третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог, на стороні відповідача: Державна податкова адміністрація у
Дніпропетровській області, м. Дніпропетровськ

про
визнання рішення недійсним

Головуючий
колегії  Мельниченко І.Ф.

Суддя           Примак С.А.

Суддя           Пуппо Л.Д.

Представники
сторін:

Від позивача: Бур'янський А.В., довіреність від 22.01.07р., представник

Від відповідача-1:  не
з'явився

Від відповідача-2: Лавринець В.О., довіреність
№1425/10/100 від 23.01.07р., представник; Сідельнікова К.М., довіреність
№373800/10/100 від 18.12.06р., представник; Горовенко О.С., довіреність
№7134/10 від 14.03.07р., представник; Карповський В.О., довіреність
№40183/10/100 від 21.12.06р., представник

Від відповідача-3: Логойда О.В., довіреність
№534/07-21 від 06.03.07р., начальник юридичного відділу

Від відповідача-4: не з'явився

Від третьої особи: Прошакова М.В.,  довіреність №19339/10/10-029 від 11.08.06р.,
головний державний податковий інспектор

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся до господарського
суду Дніпропетровської області з позовом про визнання недійсним рішення
Лобойківської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області
від 28.01.03р., витребування із незаконного володіння управління податкової
міліції Державної податкової інспекції м. Дніпродзержинську майна, а саме:
фансировина дубова - вартістю 116 724, 61 грн. без ПДВ; механічне обладнання
для переробки лісу - вартістю 5 050 грн. без ПДВ; пилорама " PEZZOLATO
" - вартістю 191 587, 68 грн.  без
ПДВ;  станок Радіальна пила моделі GR
LAFFERT - вартістю 5 050 грн. без ПДВ; електрокар МКАU з підзарядним приладом -
вартістю 310 184 грн. без ПДВ; електроталь жовтого кольору 5,5 т. - вартістю
161 192 грн. без ПДВ.

Позивач, враховуючи заяви про
уточнення позовних вимог  (21.02.06р.),
про збільшення позовних вимог (28.09.06р.) та заяви про зміну позовних вимог
(15.03.07р.)  просить :

1. Визнати недійсним рішення
Лобойківської сільської ради  від
28.01.03р. №106-6-ХХІV з врахуванням змін, винесених рішенням від 23.03.04р.
№323-12-ХХІV.

2. Визнати недійсним розпорядження
Голови районної держадміністрації Петриківського району Дніпропетровської
області від 04.02.03р. №30-р-03.

3. Стягнути з державного бюджету
України (в особі Головного управління Державного казначейства у
Дніпропетровській області) збитки в розмірі 1 860 548, 97 грн.

4. Стягнути з державного бюджету
України ( в особі Головного управління Державного казначейства у
Дніпропетровській області)  витрати по
сплаті держмита 1 700 грн. та витрати на забезпечення судового процесу 39, 34
грн.

5. Стягнути  з державного бюджету України ( в особі
Головного управління Державного казначейства у Дніпропетровській області)
витрати по сплаті держмита 42, 50 грн. та витрати на забезпечення судового
процесу 39, 33 грн.

6. Стягнути з державного бюджету
України ( в особі Головного управління Державного казначейства у
Дніпропетровській області) витрати по сплаті державного мита 42, 50 грн. та
витрати на забезпечення судового процесу 39, 33 грн.

7. Стягнути з державного бюджету
України ( в особі Головного управління Державного казначейства у
Дніпропетровській області) три проценти річних у розмірі 156 944, 06 грн.,
інфляційні у розмірі 504 849, 76 грн.

8. Стягнути з державного бюджету
України ( в особі Головного управління Державного казначейства у
Дніпропетровській області) моральну шкоду у розмірі 800 000 грн.

9. Стягнути (додатково) з
державного бюджету України ( в особі Головного управління Державного
казначейства у Дніпропетровській області) збитки у розмірі 500 грн. за надання
юридичної допомоги.

Перший відповідач письмовий відзив
по суті позовних вимог не надав, о 05.03.07р. від нього надійшла заява, в  якій останній просить розглядати спір та
прийняти рішення без присутності його представника.

Відповідач-2 просить відмовити
повністю у позові посилаючись на те, що позивачем не доведено, що власником
вилученого податковою міліцією ДПІ у м. Дніпродзержинську майна є саме позивач,
а тому і відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідач-3 позов не визнає
посилаючись на те, що розпорядження
голови Петриківської райдержадміністрації „Про визнання майна
безхазяйним” від 04.02.03р. №30-р-03 було винесено  відповідно до ст.137 Цивільного кодексу УРСР
та Інструкції про порядок виявлення та обліку безхазяйного майна від
17.12.1987р №112.

Відповідач-4 проти позову заперечує
та вважає, що відшкодування збитків, завданих незаконними діями державних
органів, з Державного бюджету України є нецільовим використанням бюджетних
коштів, тобто бюджетним правопорушенням, за
вчинення якого чинним законодавством передбачена адміністративна та
кримінальна відповідальність.

Третя особа  вважає позовні вимоги необґрунтованими та
проти позову заперечує посилаючись на те, що з огляду на приписи діючого
законодавства та враховуючи позицію Вищого господарського суду України,
викладену у постанові від 24.03.05р., позивачем не надано доказів права
власності на майно, визнане безхазяйним, не доведено вину відповідачів  у даній справі, які на думку позивача,
завдали збитки останньому на суму, заявлену у позові.

В судовому засіданні оголошені
вступна та резолютивна частини постанови (ст. 167  Кодексу адміністративного судочинства
України).

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

24.01.02р. оперуповноваженим МВПМ
ДПІ у м. Дніпродзержинську старшим лейтенантом податкової міліції  Гладким
Д.А. за участю ОСОБА_1, ОСОБА_2 в присутності пойнятих ОСОБА_3, ОСОБА_4
було складено протокол огляду місця події, в якому зазначено, що  в складських приміщеннях, що належать ПВКФ
"Альянс-Холдінг" (с. Лобойківка, Петриківський район,
Дніпропетровська обл., вул. Шевченко, 1б) виявлено лісоматеріали та обладнання
по його обробці, на які відсутні документи про їх належність та походження.
Внаслідок чого оглянуто  та
вилучено:

1. ліс дуб кругляк у кількості 163
шт.;

2. дошки дубу;

3. механічне обладнання для
переробки лісу PEZZOLATO;

4. модель  Timbek QUEMHO 800ES LAFERT тип ST 80/2
№211320;

5. електроталь жовтого кольору
вантаж. 5,5 т.;

6. електокар ЕМКАУ з підзарядним
приладом.

Зазначений вище протокол свідчить
про те, що ДПІ в м. Дніпродзержинську здійснювала слідчі дії, передбачені ст.
190 КПК України  Проте, такі дії
проводяться з метою виявлення слідів злочину та інших речових доказів,
з'ясування обставин злочину, а також інших обставин при наявності порушеної
кримінальної справи, на підставі відповідної вмотивованої постанови.

Доказів, які б свідчили про
існування кримінальної справи, що стало підставою для проведення слідчих дій,
чи порушення кримінальної справи негайно після проведення слідчих дій, суду
надано не було.

Крім того згідно ч.3 ст.190 КПК
України право на складання протоколу огляду має тільки слідчий, оперативним
працівникам міліції без доручення слідчого, таке право не надано.

Зазначене вище дає підстави зробити
висновок про незаконність зазначених  дій
ДПІ в м. Дніпродзержинську.

До матеріалів справи залучено також
акт опису і попередньої оцінки майна прийнятого на облік до рішення
відповідного органу про визнання майна безхазяйним від 24.01.02р., затверджений
начальником МВПМ ДПІ у м. Дніпродзержинську Ліпінським А.В., в якому зазначено,
що комісія у складі  працівників
податкової міліції Горбань С.В., Гладкого Д.А., директора ТБ
"Дніпродзержинська" Барашко В.С. та директора ПВКФ
"Альянс-Холдінг" провела опис майна, яке за переліком та назвою
співпадає з назвою товару та кількістю, вилученого на підставі Протоколу огляду
місця події.

Із акту вбачається, що  вказане в ньому майно передано на
відповідальне зберігання ТБ "Дніпродзержинська".

Проте зазначений вище акт не
відповідає вимогам  Інструкції про
порядок виявлення та обліку безхазяйного майна від 17.12.1987р. №112 (виданої
на підставі ст. 137 ЦК УРСР).

Так, відповідно до п.1 обов'язки по
виявленню та обліку безхазяйного майна, а також вжиття заходів до його охорони
покладаються на фінансові органи.

Відповідно до п. 4 Інструкції №112,
після повідомлення про наявність майна, яке не має власника, або власник якого
невідомий, фінансовий орган  не
пізніше наступного дня проводить необхідну перевірку щодо виявлення цього майна
та складає акт опису майна з попередньою його оцінкою за формою згідно з
додатком 1 до Інструкції №112.

Вказаний акт складається фінансовим
органом, за участю представників підприємства і організацій, які повідомили
про наявність безхазяйного майна, а в сільській місцевості також за участю
сільської (селищної) Ради народних депутатів.

Згідно п.5 Інструкції №112, в акті
опису і оцінки майна зазначаються: повна і точна  назва кожного окремого предмета або групи
однорідних рівноцінних предметів, докладний опис ознак кожного предмета, назва
матеріалу, з якого виготовлено кожний із предметів, їх кількість, вага,
довжина, якість, процент зносу, а також ціна за прейскурантом з врахуванням
процента зносу предмета.

Як вбачається із матеріалів справи
акт від 24.01.02р. не відповідає вимогам Інструкції, оскільки його складно не
уповноваженими особами, без залучення представників сільської Ради народних
депутатів (описувалось майно, що знаходилось у сільській місцевості), до того
ж, спірний акт не містить попередньої оцінки описаного та вилученого майна,
відсутній докладний опис ознак кожного, вага, якість, процент зносу.

Крім того, відповідно до п. 7
Інструкції №112, виявлене майно на підставі акту опису фінансовим органом в
той же день береться на облік.

Належних доказів, які б свідчили
про взяття на облік фінансовим органом
спірного майна, суду надано не було.

Надана (ДПІ у м. Дніпродзержинську)
виписка із Книги №478 обліку актів опису і попередньої оцінки майна, вилученого
підрозділами податкової міліції УПМ ДПА у Дніпропетровській області (Том.3
арк.спр.13-14) таким доказом бути не може, оскільки вона засвідчує лише факт
вилучення майна податковою міліцією, яка не є фінансовим органом, і відповідно
до ст. 19, 21 Закону України "Про податкову службу в Украйні" в її
повноваження не входять обов'язки передбачені п. 1, 4,5,6, 7,8,14, 15
Інструкції про порядок виявлення та обліку безхазяйного майна від 17.12.1987р.
№112.

Із залучених до матеріалів справи
документів вбачається не тільки безпідставність вилучення майна, а також і той
факт, що підстав вважати майно безхазяйним у другого відповідача не було,
оскільки не може бути визнаним
безхазяйним майно, власник якого відомий, проте в даний час невідомо де
він знаходиться.

Так, матеріали справи містять
договір купівлі-продажу від 17.12.01р., засвідчений приватним нотаріусом
Петриківською районною нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №
1410, який свідчить про продаж приміщення (вул. Шевченко, 1б, с. Лобойковка,
Петриківський р-н) ПВКФ "Альянс-Холдинг") Головко Л.Г., яке в
наступному передане в користування ТОВ з ІІ "Галілей" (договір оренди
від 18.12.01р.). Будь-які пояснення та документи від ТОВ з ІІ "Галілей"
щодо вказаного приміщення та вилученого майна, яке там знаходилось,  ДПІ не були витребувані.

Не перевірена другим відповідачем і
оперативна інформація, зазначена в рапорті ст. оперуповноваженого по ВБ ВДУПМ
ДПА в Дніпропетровській області капітана податкової міліції Кріпак А.В. (Том 1
арк.спр. 63), яка в подальшому стала (як пояснили представники  другого відповідача) підставою для складання
Протоколу  огляду місця події від
24.01.02р. щодо наявності на території підприємства  ПВКФ Альянс-Холдінг" майна, що належить
товариству з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями
"Галілей".

В результаті незаконних
вищезазначених дій другого відповідача в позивача було вилучено майно, що
належить йому  на праві власності.

Позивачем залучені до матеріалів
справи накладні:

-№1 від 30.01.02р., згідно якої
позивачу повернено у зв'язку з розірванням договору товар на суму 229 905, 14
грн. (пилорама "Пезолато");

-№2 від 03.01.02р., згідно якої
було придбано майно на суму 151 900, 33 грн.
(з ПДВ) (станок радіальна пила на суму 9 859 грн. та фансировина   дубова 153,2 м3  на суму 116 724, 61 грн. без ПДВ);

- накладна б/н від 20.07.00р., що
свідчить про придбання майна на суму 6 060 грн. (станок для взведення зубів
стрілових мод. -180);

-№4 від 10.09.01р. на суму 565 651,
20 грн.  (згідно якої позивачем було
придбано ежектороталь  5,5 тон та
електрокар МКАU з підзарядним приладом);

-№10 від 29.11.01р. на суму 907
032, 22 грн. (згідно якої придбано дуб кругляк та станок LAFFERT).

Саме це майно, ( за виключенням,
майна зазначеного в накладних, наданих позивачем, б/н від 20.07.00р. на суму 6
060 грн.  та на суму 9859 грн. нак. №2
від 03.01.02 р.) було вилучено відповідачем.

Відповідно до ст. 128 ЦК України
(що діяла на момент вилучення майна) право власності на майно переходить з
моменту передачі речі.

Володіння майном вважається
правомірним, оскільки інше не встановлено судом.

Доказів (рішення суду) які б
спростовували правомірність володіння позивачем майном, що було вилучено
24.01.02р., суду надано не було.

Посилання другого відповідач на
відсутність (неналежність)  доказів,
оплати отриманого майна, які на думку останнього є підтвердженням права
власності на спірне майно, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ст.
128 ЦК УРСР  право власності на майно
переходить з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи
договором.

Даних про існування інших умов
стосовно переходу права власності на спірне майно, матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 137 ЦК УРСР
майно, яке не має власника, або власник якого невідомий переходить у власність
держави за рішеннями виконавчого комітету районної (міської) Ради народних
депутатів, винесеному на підставі заяви фінансового органу.

Ч.3 ст.137 ЦК УРСР передбачено, що
порядок виявлення і обліку безхазяйного майна визначається Міністерством
фінансів УРСР.

Так, відповідно до п. 15 Інструкції
№112, після закінчення річного строку з дня прийняття на облік майна,
переданого на відповідальне зберігання, фінансовий орган зобов'язаний подати
виконавчому комітету районної (міської) Ради народних депутатів за
місцезнаходженням майна заяву про визнання його безхазяйним. У заяві слід
зазначити, яке майно визнається безхазяйним, а також навести докази, що
підтверджують неможливість встановлення власника майна.

Зазначена вище стаття ЦК УРСР та
Інструкція про порядок виявлення та обліку безхазяйного майна не передбачають
повноважень сільської ради щодо прийняття рішення про визнання майна
безхазяйним, за виключенням безхазяйного майна, що належало колгоспному двору.
Оскільки спірне майно не належало колгоспному двору, у сільської ради не було
повноважень щодо прийняття такого рішення.

До того ж, рішення приймалось за
заявою податкової міліції, яка не є фінансовим органом, та на підставі заяві,
яка не містила доказів, що підтверджують неможливість встановлення власника
майна.

З огляду на викладене рішення
сільської ради від 28.01.2003 р. №106-6-ХХIV, прийняте з порушення встановлених
законом вимог, слід визнати недійсним.

Саме заява податкової міліції, а не
фінансового органу стала підставою і для прийняття розпорядження Петриківської
районної держадміністрації №30-р-03 від 04.02.03 р.  Вказана
заява також не містила даних, передбачених законом, які б давали
підстави для прийняття розпорядження про визнання майна безхазяйним (доказів,
що підтверджують неможливість встановлення власника майна, та даних про те, що
майно знаходиться на обліку більше року).

Розпорядження, прийняте з порушення
встановлених законом вимог, слід визнати недійсним.

З огляду на викладене діями працівників
другого відповідача по вилученню майна позивача 24.01.02р. та діями посадових
осіб, які здійснюючи функції адміністративного управління безпосередньо
приймали рішення та розпорядження про визнання майна безхазяйним, що і стало
підставою для надання власності позивача статусу безхазяйного майна з його
подальшим продажем, були порушені норми законів України, в результаті чого
підприємство позивача було протиправно позбавлено права власності на вилучене
майно, в той час як  Конституцією України
передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно ст. 13 Закону України
"Про державну податкову службу в Україні" посадові особи органів
державної податкової служби зобов'язані дотримуватись конституції і законів
України, інших нормативних актів, прав і охоронюваних інтересів громадян,
підприємств, установ і організацій.

Відповідно до ч.2 ст.56 Закону
України „Про власність” державні органи несуть
майнову відповідальність  за
шкоду, заподіяну  їх неправомірним
втручанням  у здійснення власником і
зазначеними особами  правомочностей щодо
володіння, користування й розпорядження майном в обсязі, передбаченому п.4  ст.48
цього Закону.

Відповідно до ч.3 ст. 13 Закону
України "Про державну податкову службу в Україні" збитки, спричинені
неправомірними діями посадових осіб органів податкової служби, підлягають
відшкодуванню за рахунок коштів державного бюджету.

Стаття 203 ЦК України ( що діяла на
момент вилучення майна), та ст.22 нині діючого ЦК  визначає, що під збитками розуміються витрати,
проведені кредитором, втрата або пошкодження його майна, а також не отримані
кредитором доходи, які він отримав би, якщо б зобов'язання було виконано
боржником.

Враховуючи наведене, вилучення
посадовими особами другого відповідача майна позивача потягло за собою втрату
останнього позивачем, а отже є його збитками, які підлягають відшкодуванню.

Збитки, завдані неправомірними
діями по вилученню майна підлягають відшкодуванню за цінами, зазначеними в
наданих позивачем накладних виходячи з наступного.

Для власника вартість товару є
вартістю його придбання, а отже визначається з первинних бухгалтерських
документів -накладних.

Відповідно до ст. 71 Кодексу
Адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень
обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Заперечуючи проти позовних вимог,
відповідно до ст.71 КАСУ другий відповідач не надав доказів, які б
підтверджували, що майно на момент вилучення мало іншу вартість, або які б
спростовували вказану позивачем вартість неправомірно вилученого майна. До того
ж слід ще раз підкреслити, що в акті опису майна, що було  вилучено,
в порушення п.п.5,6 Інструкції №112, не вказана попередня оцінка вилученого
майна, процент його зносу.

Ціна, за якою було реалізовано
майно, що належить позивачу, також не може бути
визнана об'єктивною, оскільки майно було реалізовано з порушенням
„Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що
переходить у власність держави, і розпорядженням ним”, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України №1340 від 25.08.1998р.

Так, відповідно до п.7 зазначеного
вище Порядку, оцінка спірного майна, проводиться комісією, яка утворюється
органом, що здійснив вилучення майна, органом що його зберігає, за участю
фінансових органів, та органів, які здійснюватимуть розпорядженням цим
майном.

За результатами роботи комісії
складається акт опису, оцінки та передачі майна, який є підставою для його
передачі в т.ч. для реалізації через торгівельні підприємства, аукціони, біржі,
з якими укладені угоди на його реалізацію відповідно до п.п. 12 і 13 Порядку, з
дотриманням вимог встановлених п. 9 Порядку.

Матеріали справи не містять доказів
того, що оцінка та реалізація майна відбулась саме у відповідності із
зазначеним вище Порядком.

Не містять матеріали справи і
доказів належного зберігання вилученого майна, оскільки як вбачається із акту
опису і попередньої оцінки майна безхазяйним від 24.01.02р., воно було передано
на зберігання ТБ „Дніпродзержинська”, проте, за невідомих обставин частина
майна була вивезена невідомо за якою адресою, про що свідчить акт державного
виконавця від 10.12.03р. та пояснювальна записка (Том. 1 арк.спр. 42-43).

Не виконання передбачених законом
вимог, певно і призвело до того, що до державного бюджету від реалізації
спірного майна надійшли кошти лише в сумі 42 948, 70 грн., про що свідчить
довідка Відділення державного казначейства у м. Дніпродзержинську (Том 2
арк.спр. 83).

Позивачем же надані накладні №№1,
2(частково), 4, 10 згідно яким, вартість майна, неправомірно вилученого другим
відповідачем, складає 1 844 629,97 грн.

Вимоги позивача стосовно суми 6 060
грн., що зазначено в  накладній б/н від
20.07.00р.  задоволенню не підлягають,
оскільки матеріали справи не містять докази, які б підтверджували вилучення другим
відповідачем майна зазначеного в ній. З тих же підстав не підлягають
задоволенню і вимоги позивача щодо стягнення суми 9859 грн., що складають
вартість станка - радіальна пила, який було придбано за накладною №2 від
03.01.02 р., оскільки в наданих документах про вилучення майна (Протокол огляду
місця події та акт опису майна від 24.01.02 р) вказаний станок не значиться.

З огляду на викладене до стягнення
підлягають збитки в сумі 1 844 629,97 грн.

Відсутні підстави і для вимог
позивача щодо стягнення інфляції грошових коштів та річних , оскільки
відповідно до ст. 625 ЦК України їх
стягнення передбачено за порушення боржником грошового зобов'язання, в
той час як предметом розгляду у даній справі є відшкодування збитків, завданих
неправомірними діями посадових осіб, щодо вилучення майна.

Не підлягають задоволенню і вимоги
щодо моральної шкоди, оскільки позивач, обґрунтовуючи їх посилається на факти,
які ним документально не підтверджуються. Останнім не надано доказів його
ділових стосунків з партнерами до подій, які були предметом даного судового
розгляду (вилучення майна, визнання його безхазяйним), не надані і докази, які
б підтверджували наявність чи відсутність ділових стосунків після вказаних
подій. Відсутні також  будь-які докази,
які б  підтверджували відмову
контрагентів від узгоджених проектів на виконання товарних поставок і т. п.

До того ж, позивач просить стягнути
моральну шкоду також і за дії, які були вчинені відповідачами  поза межами тих обставин, що були предметом
даного спору.

Керуючись  ст.ст. 94, 160-163, 167, 186, 254, п.6
Розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень Кодексу Адміністративного
судочинства України,  господарський суд,
-

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги задовольнити
частково.

Визнати недійсним рішення
Лобойківської сільської ради від 28.01.03р. №106-6-ХХІV з врахуванням змін,
внесених рішенням від 23.03.04р. №323-13-ХХІV "Про визнання майна
безхазяйним".

Визнати недійсним розпорядженням
Голови Петриківської районної державної адміністрації   Дніпропетровської області від 04.02.03р. за
№30-р-03 "Про визнання майна безхазяйним".

Стягнути з державного бюджету
України  на користь товариства з
обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Галілей", м.
Дніпропетровськ 1 854 488, 97 грн. збитків, 1 241 грн. судового збору, 365 грн.
витрат на правову допомогу.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути
оскаржена у порядку та строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий колегії

І.Ф. Мельниченко

Суддя
Примак С.А.

Суддя
Пуппо Л.Д.