ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

30.03.07                                                                                           Справа№ 5/3059-18/164А

Господарський суд Львівської області в складі

головуючого-судді                                                               Мартинюка В.Я.

при секретарі судового засідання                                     Колтун Ю.М.

у судовому засіданні в м.Львові

розглянувши справу за позовом
Приватного підприємства (надалі ПП)  “Львівбізнеспром”

до
Державної податкової інспекції (надалі ДПІ) у Франківському районі м.Львова

про
скасування податкового повідомлення-рішення

з участю представників :

від позивача: [...] –юрисконсульт (довіреність за №79-гс від 27.11.2006 року);

від відповідача:  [...] –старший державний податковий інспектор (довіреність за №30126/9/10 від 28.12.2006 року);

[...] –старший державний податковий інспектор (довіреність за №23280/9/10 від 11.10.2006 року),

ВСТАНОВИВ:

що ПП „Львівбізнеспром” звернулося з позовом до господарського суду про скасування  податкового повідомлення-рішення від 01.11.2006 року № 6459/10/23-0/3, прийнятого ДПІ у Франківському районі міста Львова.

Позивач вважає, що оспорене рішення є незаконними, оскільки перевіркою на підставі якого воно прийнято, не встановлено фактів виключення з державного реєстру суб‘єктів підприємницької діяльності –контрагентів позивача, не подано довідок про анулювання свідоцтв платника податку останніх, не подано доказів в підтвердження факту несплати контрагентами податку на додану вартість до бюджету; рішення ґрунтується на припущеннях.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з викладених підстав, просить останні задоволити.

Також, позивач клопотанням за №04/22-гс від 29.03.2007 року просив витребувати з Господарського суду Львівської області матеріали справи за №5/1243-28/180А, однак, таке задоволенню не підлягає, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи по суті.

Позивач в запереченнях на позовну заяву, вважає, що  органом державної податкової служби правомірно визначено порушення норм податкового законодавства та відповідно прийнято спірне податкове повідомлення-рішення. Зокрема, що оскільки суми податку на додану вартість, включені позивачем до складу податкового кредиту, не відповідають фактичним податковим зобов’язанням платників податку –постачальників контрагентів позивача, надані позивачем на підтвердження позовних вимог податкові накладні не можуть бути свідченням права на податковий кредит.

Представники відповідача, органу державної податкової служби, в судовому засідання проти позову заперечив з наведених міркувань, просить в його задоволенні відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд даючи правову оцінку спірним правовідносинам виходив з наступного.

За результатами планової виїзної документальної перевірки з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства ПП „Львівбізнеспром” ДПІ у Франківському районі м.Львова складено акт за №8/23-0/33073437 від 21.03.2006 року та прийнято податкове повідомлення-рішення від 01.11.2006 року за № 6459/10/23-0/3, яким позивачу визначено суму податкового зобов‘язання з податку на додану вартість в розмірі 760393 грн. 37 коп., в тому числі за основним платежем 506928 грн. 91 коп. та штрафних (фінансових) санкцій 253464 грн. 46 коп.

В акті перевірки зазначено, що згідно поданих до перевірки ПП „Львівбізнеспром” документів: податкових накладних, книги обліку придбання товарів (робіт, послуг), журналів-ордерів по рахунках 28, 631, головних книг, відображено отримання та оприбуткування товарів в сумовому виразі від Приватного підприємства „Комерційної фірми „Шаркон” та віднесено до податкового кредиту за період з 22.07.2004 року по 31.12.2005 року податок на додану вартість на підставі податкових накладних, отриманих від згаданої фірми, які вписані в книгу обліку придбання товарів (робіт, послуг), а суми податку на додану вартість включені до складу податкового кредиту відповідних податкових періодів на загальну суму 211637 грн. 78 коп.

Розрахунки за отримані товари (послуги) ПП „Львівбізнеспром” проводились у вексельній та готівковій формах, а саме: в листопаді 2005 року шляхом передачі простих векселів ДП „Центр Мінпаливенерго”: № 7286, № 6788 проведено розрахунки на загальну суму 16000 грн. 00 коп. Факт передачі векселів засвідчується актом прийому-передачі від 17 листопада 2005 року, а у готівковій формі на загальну суму 1253828 грн. 73 коп. згідно видаткових касових ордерів.

Станом на 31.12.2005 року в ПП "Львівбізнеспром"  рахується кредиторська заборгованість перед комерційною фірмою  за вищевказані товари (послуги) в сумі 5184 грн. 22 коп.

Також, в акті перевірки зазначено, що згідно поданих до перевірки ПП „Львівбізнеспром” документів: податкових накладних, книги обліку придбання товарів (робіт, послуг), журналів-ордерів по рахунках 28, 631, головних книг, встановлено взаєморозрахунки з Приватного виробничо-комерційного підприємства „Ніва-Плюс”. Між вищенаведеними фірмами укладено договір N 1 від 09.08.2004 року про поставку товару і відображено отримання та оприбуткування товарів в сумовому виразі від згаданого підприємства, та віднесено до податкового кредиту за період з 22.07.2004 року по 31.12.2005 рік податок на додану вартість на підставі податкових накладних, отриманих від контрагента, які вписані в книгу обліку придбання товарів (робіт , послуг), а суми податку на додану вартість включені до складу податкового кредиту відповідних податкових періодів на загальну суму 295291 грн. 13 коп.

Розрахунки ПП „Львівбізнеспром”, за отримані товари (послуги), проводились у вексельній та готівковій формах, а саме: в грудні 2005 року шляхом передачі простих векселів ДП „Центр Мінпаливенерго”: № 9428, № 9445, № 9523, № 9538, № 9542 проведено розрахунки на загальну суму 225000грн. 00 коп. Факт передачі векселів засвідчується актом прийому - передачі від 16 грудня 2005 року, а у готівковій формі на загальну суму 1546802 грн. 33 коп. згідно видаткових касових ордерів.

Станом на 31.12.2005 року в ПП „Львівбізнеспром” рахується кредиторська заборгованість перед   згаданим підприємством за вищевказані товари (послуги) в сумі 23596 грн. 95 коп.

Враховуючи вищенаведені обставини, орган державної податкової служби вважає, що оскільки суми податку на додану вартість, включені позивачем до складу податкового кредиту, не відповідають фактичним податковим зобов’язанням платників податку –постачальників контрагентів позивача, надані позивачем на підтвердження позовних вимог податкові накладні не можуть бути свідченням права на податковий кредит.

Відповідно до підп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону „Про податок на додану вартість” (в редакції до 25 березня 2005 року) податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких належить до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Відповідно підп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону „Про податок на додану вартість” (в редакції Закону від 25 березня 2005 року) податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 6 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з, зокрема, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не дозволяється включення до податкового кредиту, згідно з підп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 даного Закону, будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів у оплату вартості таких робіт (послуг) (редакція до 25 березня 2005 року).

Вищезазначеною нормою Законом, в редакції після 25.03.2005 року, передбачено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Судом встановлено, що позивачем на підтвердження обгрунтованості віднесення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість за перевірений період були надані податкові накладні, що знаходяться в матеріалах справи.

Відповідно   до п. 1.8 ст.1 Закону України „Про податок на додану вартість” від 3 квітня 1997 року №168 (із змінами та доповненнями), бюджетне відшкодування - це сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом. Право на отримання бюджетного відшкодування по наслідках звітного місяця виникає при виконанні наступних умов: факту отримання продукції; факту її оплати грошовими коштами.

Таке визначення узгоджується з визначенням „платник податку”, яке дане в п.1.3 Закону України "Про податок на додану вартість" № 168/97-ВР від 03.04.97р. (із змінами і доповненнями), за яким, зокрема, це особа, яка згідно з цим Законом зобов‘язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем.

Згідно з пунктом 1.2. статті 1 Закону України № 2181-111 від 21.12.00 „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” податкове зобов'язання - це зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів. При цьому, під коштами відповідно до п. 1.13 зазначеної статті під коштами розуміються гривні або іноземна валюта.

Правовий аналіз вказаних нормативних положень свідчить, що сплата податків в Україні резидентами проводиться виключно у грошовій формі шляхом перерахування на бюджетні рахунки відповідних гривневих сум. Під гривнею в даному випадку розуміється національна валюта України у вигляді відповідних банкнот та казначейських білетів. Не вважається гривнею цінний папір, визначений у гривнях, зокрема вексель.

З урахуванням зазначеного, при правовому аналізі згаданих господарських операцій, слід комплексно тлумачити відповідні положення Закону України „Про податок на додану вартість”. Так, встановлене у пункті 1.6. статті 1 Закону поняття „податкове зобов'язання” слід розуміти як загальну суму податку в гривнях, одержану ( нараховану) платником податку в звітному періоді. Визначений в пункті 1.7. цієї ж статті „податковий кредит” слід розуміти як суму в гривнях, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання. Відповідно і визначене у пункті 1.8. статті 1 Закону бюджетне відшкодування слід розуміти як суму в гривнях, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку в гривнях. Отже, необхідною підставою для бюджетного відшкодування є сплата податку в гривнях, які реально надійшли до державного бюджету.

Аналізуючи вищенаведені операції, суд також звертає увагу на те, що у відповідності до вимог ч.3 п.4.8 ст.4 згаданого Закону, для цілей оподаткування згідно з цим Законом векселі (крім податкових векселів), видані або отримані, не вважаються засобом платежу та не змінюють суму податкового кредиту або податкового зобов'язання з цього податку, крім податкових векселів.

Окрім того, в матеріалах справи наявні постанова Господарського суду Львівської області у справі за №5/1059-19/185А від 13.07.2006 року, що набрала законної сили у зв‘язку із  залишенням без змін ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від                           07.03.2007 року, якою (постановою) визнано недійсним господарське зобов‘язання за договором від 09.08.2004 року між ПП „Львівбізнеспром” та Приватно виробничо-комерційним підприємством „Ніва-Плюс” на суму 1714870 грн. 30 коп.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що в ухвалі апеляційного господарського суду зазначено, що ПП „Львівбізнеспром” знало про створення і реєстрацію свого контрагента за спірним договором з метою не здійснювати господарську діяльність і приховувати прибутки, одержані на підставі угод з іншими суб‘єктами підприємництва, тому ПП „Львівбізнеспром” неправомірно включило до податкового кредиту суми податку на додану вартість згідно податкових накладних, виписаних ПП „Ніва-Плюс”, і також діяло з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Також, в матеріалах справи наявна постанова Господарського суду Львівської області від 05.12.2006 року у справі за №5/2778-19/366А, яка набрала законної сили, оскільки, на час розгляду справи в суді доказів її оскарження сторонами не подано.

Даною постановою суду було визнано недійсною усну угоду на загальну суму 1269828 грн. 83 коп., укладену між ПП „Львівбізнеспром” та Приватним підприємством „Комерційною фірмою „Шаркон”, за наявністю наміру на укладення такої, з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства у обох сторін.

Посилання позивача на те, що визнано усну угоду недійсну, а в даному, випадку укладались договори, судом до уваги не беруться, оскільки як вбачається з мотивувальної частини згаданої постанови аналіз в ній давався саме господарським зобов‘язанням, вчинення яких підтверджується податковими накладними, оцінка яким давалась у акті перевірки.

У відповідності до вимог ч.1 ст.72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи викладені обставини, та факт наявності вини у позивача щодо формування безпідставного податкового кредиту, а у його контрагентів на уникнення від оподаткування, тобто вчинення проаналізованих господарських операцій з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, суд вважає, що органом державної податкової служби правомірно визначено суму податкових зобов‘язань у спірному податковому повідомленні-рішенні, а тому підстави для його скасування відсутні.

За таких обставин, господарський суд вважає, що позовні вимоги безпідставні і необґрунтовані, а тому в задоволенні позову належить відмовити.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України, такі належить покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 21, 69, 70, 160-163 КАС України, суд –

П О С Т А Н О В И В :

1.          В позові відмовити.

2.          Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

3.          Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя