ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

16 квітня 2007 р.                                                             Справа  № 5-8-12/426-А

За позовом: Свалявської районної державної адміністрації м.Свалява (позивач 1)

та Закарпатського обласного закритого акціонерного товариства по туризму  та екскурсіях "Закарпаттурист", м. Ужгород (позивач 2)

та Рахівського дочірнього  підприємства лікувально-оздоровчого комплексу "Тиса" Закарпатського ЗАТ "Закарпаттурист", м. Рахів (позивач 3)

та Воловецького дочірнього  підприємства лікувально-оздоровчого комплексу "Плай" Закарпатського ЗАТ "Закарпаттурист", смт. Воловець (позивач 4)

та Жденіївського дочірнього підприємства  лікувалтьно-оздоровчого комплексу "Форель", смт. Жденієво Воловецького району (позивач 5)

та Ужгородського дочірнього  підприємства Туристично-оздоровчого комплексу "Світанок", м. Ужгород (позивач 6)

та Лумшорського дочірнього  підприємства лікувально-оздоровчого комплексу  "Полонина", с. Лумшори Перечинського району (позивач 7)

та Мукачівського дочірнього  підприємства лікувально-оздоровчого комплексу "Латориця", м. Мукачево (позивач 8)

До відповідача:  Закарпатської обласної ради, м. Ужгород

За участі 3-ї особи на стороні позивача без самостійних вимог:

ЗАТ по туризму та екскурсіях „Укрпрофтур” м.Київ

Про визнання частково нечинним рішення Закарпатської обласної Ради четвертої сесії  V  скликання від 16.11.2006р.№ 141,

Судова колегія у складі

Головуючого судді                      О.С. Йосипчук

Судді                                              В.С. Русняк

Судді                                              В.М. Тисянчин

за участю представників сторін:

Позивача1:          представник не з’явився

Позивача:2          Трохимович А.В. - представник

Позивача3:            представник не з’явився

Позивача4:            представник не з’явився

Позивача5:            представник не з’явився

Позивача6:            представник не з’явився

Позивача7:            представник не з’явився

Позивача8:            представник не з’явився

Відповідача:         представник не з’явився

Розглянувши матеріали справи за позовом Свалявської районної державної адміністрації м.Свалява (позивач 1), та Закарпатського обласного закритого акціонерного товариства по туризму  та екскурсіях "Закарпаттурист", м. Ужгород (позивач 2), та Рахівського дочірнього  підприємства лікувально-оздоровчого комплексу "Тиса" Закарпатського ЗАТ "Закарпаттурист", м. Рахів (позивач 3), та Воловецького дочірнього  підприємства лікувально-оздоровчого комплексу "Плай" Закарпатського ЗАТ "Закарпаттурист", смт. Воловець (позивач 4), та Жденіївського дочірнього підприємства  лікувалтьно-оздоровчого комплексу "Форель", смт. Жденієво Воловецького району (позивач 5), та Ужгородського дочірнього  підприємства Туристично-оздоровчого комплексу "Світанок", м. Ужгород (позивач 6), та Лумшорського дочірнього  підприємства лікувально-оздоровчого комплексу  "Полонина", с. Лумшори Перечинського району (позивач 7), та Мукачівського дочірнього  підприємства лікувально-оздоровчого комплексу "Латориця", м. Мукачево (позивач 8) до Закарпатської обласної Ради м.Ужгород про визнання частково нечинним рішення Закарпатської обласної Ради четвертої сесії  V  скликання від 16.11.2006р.№ 141,

ВСТАНОВИВ:

Предметом даного позову є вимога позивача1 про скасування в цілому Рішення 4 сесії 5 скликання Закарпатської обласної Ради від 16.11.2006р. №141 та вимога позивачів2-8 про визнання нечинним та скасування Рішення 4 сесії 5 скликання Закарпатської обласної Ради від 16.11.2006р. №141 в частині включення до додатку №1 цілісних майнових комплексів, а саме Лікувально оздоровчого комплексу „Латориця”, Лікувально-оздоровчого комплексу „Форель”, Лікувально-оздоровчого комплексу „Плай”, Лікувально оздоровчого комплексу „Пікуй”, Туристично-оздоровчого комплексу „Синевірське озеро”, Туристично-оздоровчого комплексу „Тиса”, Лікувально-оздоровчого комплексу „Ялинка”, Лікувально-оздоровчого комплексу „Нарцис”, Туристично-оздоровчого комплексу „Світанок”, Лікувально-оздоровчого комплексу „Полонина”, Туристично-оздоровчого комплексу „Карпати”.

Обґрунтовуючи власні вимоги, позивачі посилаються на те, що спірні об’єкти являються їх власністю, з огляду на що, оскаржуване рішення є таким, що порушує їх майнові права власника, і його слід визнати нечинним та скасувати. За твердженнями позивачів, цілісні майнові комплекси, щодо яких відповідачем прийнято спірне рішення, були отримані в якості внеску у статутний фонд від ЗАТ по туризму та екскурсіях „Закарпаттурист”, який у свою чергу, 27 травня 2003 року отримав це майно в якості внеску до статутного фонду від ЗАТ по туризму та екскурсіях „Укрпрофтур”.

Згідно із поясненнями ЗАТ по туризму та екскурсіях „Закарпаттурист” (позивач 2) (Лист від 03.02.2007р.), право власності ЗАТ по туризму та екскурсіях „Укрпрофтур” на спірне майно підтверджується Рішенням Вищого арбітражного суду України від 20.01.1997р. у справі №138/7. Інших доказів на підтвердження факту набуття ЗАТ по туризму та екскурсіях „Укрпрофтур” права власності на майно, що складає предмет судового дослідження у даній справі, ЗАТ „Закарпаттурист” не подано.

Із метою встановлення факту отримання ЗАТ по туризму та екскурсіях „Укрпрофтур” спірного майна у власність, а відтак і факту правомірної передачі цього майна до статутного фонду ЗАТ „Закарпаттурист”, судом було залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог ЗАТ по туризму та екскурсіях „Укрпрофтур” .

У своїх поясненнях про спосіб набуття майна у власність ЗАТ по туризму та екскурсіях „Укрпрофтур” посилається на те, що майно було передане до його статутного фонду на підставі Постанови Президії Ради незалежних профспілок України №П-7-7 від 23 серпня 1991 року, №П-5-9г від 09.10.1991р., №П-II-9 від 29.11.1991р. та Установчого договору про створення ЗАТ по туризму та екскурсіях „Укрпрофтур” від 04.10.1991р.

Документів, що саме спірне майно було передане до Статутного фонду ЗАТ по туризму та екскурсіях „Укрпрофтур”, третьою особою не подано.

Відповідач проти позову заперечує з підстав, викладених у письмових поясненнях. Зокрема посилається на те, що позивачі не являються власниками майна, щодо якого було прийнято оскаржуване рішення, а за таких обставин, майнові права позивачів не є порушеними.

Повний текст постанови виготовлено 26.04.2007р.

Розглянувши матеріали справи у сукупності, та заслухавши повноважних

представників сторін, судова колегія дійшла висновку про те,

що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне:

Оскаржуючи рішення Закарпатської обласної Ради, позивачі посилаються на те, що даним актом було порушено їх майнові права та охоронювані законом інтереси.

Статтями 48,   50,   56   Закону   України   "Про  власність" встановлені загальні положення щодо захисту права власності та зазначено, зокрема, що власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків.

Згідно із ст..20 ГК України, кожен суб’єкт господарювання має право на захист своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

У відповідності до ст..2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав свобод та інтересів суб’єктів права у сфері публічно-правових відносин. При цьому захист порушених прав гарантується (ст..6 КАС України).

Таким чином, системний аналіз наведених вище норм права вказує на те, що за захистом власних прав може звернутися особа, яка має юридичну зацікавленість до предмета спору.

Об’єктом права власності юридичної особи, відповідно до п.1 ст.26 Закону України „Про власність”, є майно, набуте на підставах не заборонених законом.

Згідно із ст..329 ЦК України, юридична особа публічного права набуває права власності на майно, передане їй у власність та на майно, набуте нею на підставах не заборонених законом.

Тому, за п.2 ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону, або незаконність набуття не встановлена судом.

Отже, викладене вище вказує на необхідність, в силу ст.71 КАС України, доведення позивачем та третьою особою юридичного факту набуття спірного майна у власність та способу його набуття.

Позиція позивача ЗАТ по туризму та екскурсіях „Закарпаттурист” ґрунтується на тому, що дане товариство являється правонаступником Закарпатського обласного дочірнього підприємства „Закарпаттурист” і набуло прав власності на майно, шляхом передачі йому цього майна до статутного фонду. У доказ передачі майна до статутного фонду відповідач 2 посилається на акт передачі у власність основних фондів, складений ЗАТ по туризму та екскурсіях „Укрпрофтур” (що передав) та ЗАТ по туризму та екскурсіях „Закарпаттурист” (що прийняв) 27 травня 2003 р.

За цим документом, 27 травня 2003 р. власник ЗАТ по туризму та екскурсіях „Укрпрофтур” у власність ЗАТ по туризму та екскурсіях „Закарпаттурист”  спірне майно. Однак, дані згаданого вище акту передачі спростовуються наявними у справі матеріалами, згідно з якими, на момент передачі майна до статутного фонду, власником був не ЗАТ по туризму та екскурсіях „Укрпрофтур”, а Жденіївський лікувально-оздоровчий комплекс „Форель”, ЛРК „Плай” с.м.т.Жденієво, Білосовицький ЛОК „Пікуй”, який є філією ЗАТ „Закарпаттурист”, ЗАТ „Закарпаттурист” щодо ЛОК „Нарцис м.Хуст та ЛОК „Полонина” с.Лумшори.

За таких обставин, твердження ЗАТ по туризму та екскурсіях „Закарпаттурист” про те, що він став власником майна внаслідок передачі ЗАТ по туризму та екскурсіях „Укрпрофтур” згаданих вище майнових комплексів до його статутного фонду не є достовірним.

Окрім того, слід зауважити і те, що статут Закарпатського обласного закритого акціонерного товариства по туризму та екскурсіях „Закарпаттурист”, було затвердженого Установчими зборами 27.05.2003р. (Протокол №1), а зареєстровано 29.08.2003р. Таким чином, як юридичну особу (суб’єкт права) ЗАТ по туризму та екскурсіях „Закарпаттурист” було утворено 29.08.2003р., в той час, як акт приймання передачі майна до статутного фонду було підписано та скріплено печаткою цієї ж особи 27.05.2003р.

Позиція позивачів 3-8 грунтується на тому, що звернення до суду із позовом є способом захисту майнових прав на майно, яке було передане до їх статутних фондів ЗАТ по туризму та екскурсіях „Закарпаттурист”. На підтвердження підставності своїх тверджень, позивачі 3-8 посилаються на свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видані органами місцевого самоуправління за місцем знаходження цього майна. Інших доказів на підтвердження права власності не подано.

Однак, свідоцтво про право власності, видане органом місцевого самоуправління є право підтверджуючим, а не правовстановлюючим документом, і тому повинен не прийматись за преюдицію, а перевірятись на достовірність.

Додатково сумнівність наявності у позивачів права власності на спірне майно підтверджується також Рішенням Хустської міської Ради №242 від 05.03.2007р., яким майно ЛОК „Нарцис” визнано у комунальній власності, Рішенням Жденіївської селищної Ради Воловецького району 11 сесії 5 скликання від 15.03.2007р., яким у комунальній власності визнано ЛОК „Форель”, Рішенням Мукачівської міської ради 13 сесії 5 скликання №301 від 29.03.2007р., яким у комунальній власності визнано ЛОК „Латориця.

Відповідно до п.6.1. Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства Юстиції України №7/5 від 07.02.2002р. право власності на майно оформляється свідоцтвом, з огляду на що, свідоцтво про право власності не породжує право, а лише його посвідчує.

Пункт п.6.1. цього ж Положення містить підстави видачі органом місцевого самоврядування свідоцтва про право власності юридичним особам. За таких обставин підтвердження права власності документами, що породжують це право, є обов’язком позивачів.

Тому, через відсутність правовстановлюючих документів, судовим розглядом справи встановити право власності у позивачів, а відтак і юридичну зацікавленість на предмет спору, не видається можливим.

Обґрунтовуючи своє право власності на спірні об’єкти та доводячи правомірність передачі їх до статутного фонду ЗАТ по туризму та екскурсіях „Закарпаттурист”, ЗАТ по туризму та екскурсіях „Укрпрофтур” посилається на Постанову Ради федерації професійних спілок України №П-7-7 від 23.08.1991р. „Про створення акціонерного товариства „Укрпрофтур”, №П-9-5г від 09.10.01р. „Про внесення змін до постанови Ради федерації професійних спілок України №П-7-7 від 23.08.1991р., №П-II-9 від 22.11.1991р. „Про ліквідацію Української Республіканської Ради по туризму та екскурсіях”, на засновницький договір про створення АТ „Укрпрофтур” від 04.10.1991р.

Однак, надані ЗАТ „Укрпрофтур” документи не являються підставою виникнення права власності на спірні об’кти.

Постановою Ради федерації професійних спілок України №П-7-7 від 23.08.1991р. „Про створення акціонерного товариства „Укрпрофтур” було прийнято рішення створити на базі туристично-екскурсійних підприємств, об’Єднань і організацій Української республіканської ради по туризму та екскурсіях  Республіканського акціонерного товариства „Укрпрофтур”. У додаток до цієї постанови, третьою особою не додано матеріалів, які б свідчили про те, що до підприємств, на базі яких створено це товариство, входять і підприємства, що володіли на момент прийняття Постанови, майном, яке складає предмет судового дослідження у даній справі.

Окрім того, надаючи докази ліквідації Української республіканської ради по туризму та екскурсіях (Постанова №П-II-9 від 22.11.1991р.), яку зобов’язано реорганізувати підпорядковані їй підприємства, ЗАТ „Укрпрофтур” не подано жодного доказу про наявність підпорядкованих Раді підприємств, актів реорганізації, доказів про перебування спірного майна у власності ради та підпорядкованих їй підприємств та доказів передачі власником-співзасновником цього майна до статутного фонду ЗАТ „Укрпрофтур”.

Стверджуючи про реорганізацію (злиття, приєднання, тощо) Української республіканської Ради по туризму та екскурсіях та підпорядкованих їй підприємств, ЗАТ „Укрпрофтур” водночас подає Установчий договір про створення акціонерного товариства „Укрпрофтур”, де засновниками являються Рада федерації незалежних профспілок України та Фонд соціального страхування України. При цьому установчий договір (п.2.1.) не містить даних про туристично-екскурсійні підприємства і організації на базі яких створено юридичну особу, та перелік майна (ліквідаційні акти, акти інвентаризації, тощо), яким вони володіли.

Судовою колегією піддано аналізу і Статут АТ по туризму та екскурсіях „Укрпрофтур”, зареєстрований 04.10.1991р. та його послідуючі редакції, які за своїм змістом відтворюють правові та організаційно правові аспекти, що обумовлені в Установчому договорі про створення акціонерного товариства „Укрпрофтур” від 04.10.1991р.

В якості доказу передачі спірного майна до Статутного фонду „Укрпрофтур” позивачами подано Перелік майна, переданого ФП України до статутного фонду АТ „Укрпрофтур”, без реквізитів на якому міститься печатка ЗАТ „Укрпрофтур”. Даний документ не може бути прийнятий судом, як належний доказ оскільки на ньому не міститься всіх необхідних реквізитів особи, що передає, та особи, яка приймає матеріальні цінності. Окрім того, даний перелік є додатком до Статутного фонду, однак не скріплений підписами співзасновників, не є прийнятий за загальних зборах співзасновників та не зареєстрований в установленому законом порядку (ст..ст.5,6,9 Закону України „Про підприємства в Україні” (діючого на момент реєстрації ЗАТ „Укрпрофтур”).

Так само, через відсутність доказів наповнення статутного фонду ЗАТ „Укрпрофтур” спірним майном, доказів реорганізації (або ліквідації) юридичних осіб, підпорядкованих  Українській республіканській Раді по туризму та екскурсіях, доказів наявності в цих організаціях майна, яке складає предмет судового дослідження у даній справі та отримання Радою федерації незалежних профспілок України права власності на це майно внаслідок (чи, як юридичний наслідок) ліквідації Української республіканської Ради по туризму та екскурсіях і підпорядкованих їй підприємств у суду немає правових підстав для висновку про приналежність спірних об’єктів до Ради федерації незалежних профспілок України, а відтак і для висновку про передачу цього майна до статутного фонду ЗАТ „Укрпрофтур” з послідуючою передачею до статутного фонду ЗАТ „Закарпаттурист” та до статутних фондів позивачів у справі.

Посилання ЗАТ „Укрпрофтур” на рішення Вищого арбітражного суду України від 20.01.1997р. по справі №138/7, як на такий, що містить висновок про приналежність спірного майна, не приймається судом до уваги в силу того, що даний судовий акт не містить висновку про перебування конкретно означеного спірного майна у власності Ради федерації незалежних профспілок України та висновку про передачу цього спірного майна засновниками до статутних фондів ЗАТ „Укрпрофтур”, відтак до ЗАТ „Закарпаттурист” та до ЛОК, які є позивачами у справі.

Для надання можливості подання третьою особою та позивачами відповідних доказів на підтвердження права власності, а відтак і юридичної зацікавленості до спірної ситуації, провадження у даній справі було зупинене за їх же клопотанням. Однак, підставних та належних доказів на підтвердження викладених у позові обставин учасниками процесу не подано, а за таких обставин, слід визнати сумнівним твердження позивачів про порушення їх прав та охоронюваних законом інтересів внаслідок видання відповідачем оспорюваного рішення.

Також не можна визнати такою, що має юридичну зацікавленість до предмета спору і Свалявську районну державну адміністрацію (позивач 1), оскільки відповідно до ст..32 Закону України „Про власність” та ч.5 ст.60 Закону України „Про місцеве самоврядування” суб’єктом права комунальної власності у спірній ситуації повинна виступати Свалявська районна Рада, як орган місцевого самоуправління.

Отже, зважаючи на викладене вище у ході судового розгляду спору не було встановлено факту порушення майнових прав позивачів.

Аналізуючи спірну ситуацію, судова колегія звертає увагу і на те, що згідно з Постановою Верховної Ради України №2268 від 10.04.1992р. „Про майнові комплекси та фінансові ресурси громадських організацій колишнього союзу РСР, розташовані на території України” майно та фінансові ресурси розташованих на території України підприємств, що перебували у віданні центральних органів цих організацій, до визначення правонаступників були тимчасово передані до Фонду державного майна України.

Постановою Верховної Ради України від 04.02.1994р. №3943 „Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього союзу РСР”, зазначене майно є загальнодержавною власністю.

Постановою КМ України №18 від 13.01.1995р., виданою на виконання Постанови Верховної Ради України від 04.02.1994р. №3943 „Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього союзу РСР”, окреслено коло юридичних осіб, уповноважених управляти згаданим вище майном. В складі цих осіб Ради федерації незалежних профспілок України не було.

Вказане підтверджується додатково і Листом Міністерства юстиції України від 29.08.2006р. №31-32/167, який видано з метою формування єдиної нотаріальної практики та попередження неправомірного посвідчення нотаріусами України від імені Федерації професійних спілок України договорів відчуження майна загальносоюзних профспілкових організацій колишнього Союзу РСР.

Отже, із урахуванням викладеного вище та з огляду на відсутність доказів перебування спірного майна на обліку в Раді федерації незалежних профспілок України, викладені позивачами та третьою особою обставини набуття права власності на спірні об’єкти слід визнати недоведеними.

Тому, із урахуванням викладеного, судова колегія констатує відсутність у спірній ситуації порушення майнових прав позивачів та їх охоронюваних законом інтересів.

Керуючись ст.ст.158-163, 167 КАС України,

СУД ПОСТАНОВИВ:

1.          У задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає чинності протягом 10-ти днів з дня складення в повному обсязі відповідно до ст.ст. 254, 186, 160 Кодексу адміністративного судочинства України і може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий суддя                     О.С. Йосипчук

Суддя                                            В.С.Русняк

Суддя                                            В.М.Тисянчин