Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2007 року                                                 Справа №10/682-06

Судова колегія у складі:

головуючого судді Карбань І.С.,

судді –доповідача Бабакової Л.М., судді Шутенко І.А.

при секретарі Міракові Г.А.

за участю представників сторін:

позивача –Мезенцев Є.І. –дов. № 43/10/10-001 від 04.10.2005р.

відповідача –Лемешко О.М. –дов. б/н від 01.08.2007р.

третьої особи –Шеремет В.М. –дов. № 44/1-249 від 19.02.2007р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційного суду апеляційну скаргу позивача, ДПА в Сумській області, (вх. № 462С/2-4) на рішення господарського суду Сумської області від 26.12.2006р. по справі № 10/682-06

за позовом ДПА в Сумській області, м. Суми

до  ДКП по ремонту, будівництву та експлуатації автошляхів "Шляхрембуд", м. Суми

третя особа –відділ Департаменту спеціальних комунальних систем та захисту інформації Служби безпеки України в Сумській області

про стягнення 20917,40 грн.

встановила:

Рішенням господарського суду Сумської області від 26.12.2006р. (суддя Малафеєва І.В.) в позові було відмовлено.

Позивач, ДПА в Сумській області, з рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Сумської області від 26.12.2006 р. скасувати, посилаючись на порушення норм чинного законодавства.

Відповідач, ДКП по ремонту, будівництву та експлуатації автошляхів "Шляхрембуд", у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення. Вважає, що рішення суду першої інстанції обґрунтоване та прийнято у відповідності з нормами чинного законодавства.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вислухавши представників сторін, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.07.2004р. на перехресті вулиць Петропавловська і Антонова м. Суми працівники державного комунального підприємства по ремонту, будівництву та експлуатації автошляхів "Шляхрембуд" Мартиненко Павло Іванович та Сенько Михайло Михайлович здійснювали шляхові ремонтні роботи і в результаті порушення "Правил охорони ліній зв'язку", затверджених Постановою КМУ від 29.01.1996 року № 135, пошкодили кабельні лінії спеціального зв'язку, із яких: кабель № 116 належить Департаменту спеціальних телекомунікаційних систем та захисту інформації Служби безпеки України в особі Відділу Департаменту спеціальних телекомунікаційних систем та захисту інформації Служби безпеки України в Сумській області, кабелі спеціального зв'язку № 112 та № 115 знаходяться на балансі ДПА у Сумській області та в оперативно-технічному обслуговуванні Відділу ДСТС31 СБ України в Сумській області.

03 листопада 2005 року господарським судом Сумської області було винесено рішення по справі № 16/528-05 про стягнення з Державного комунального підприємства по ремонту, будівництву та експлуатації автошляхів "Шляхрембуд" на користь Державної податкової адміністрації у Сумській області 29437 грн. 00 коп. матеріальної шкоди.

Згідно даного повторного позову позивач просив суд додатково стягнути з відповідача 20917,40 грн. матеріальної шкоди.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Зазначена стаття передбачає загальні підстави деліктної відповідальності за завдану майнову шкоду, наявність яких необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди. Такими підставами є: протиправність дій особи, збитки, причинно-наслідковий зв'язок між діями та наслідками -збитками, вина особи, яка вчинила правопорушення.

Згідно ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Рішенням господарського суду Сумської області від 03.11.2005р. було встановлено та доказано право позивача на відшкодування збитків в результаті порушення відповідачем цивільного законодавства.

Згідно чинного цивільного законодавства розмір понесених збитків, завданих порушенням зобов’язання, доказується кредитором, тобто в даному випадку позивачем.

Якщо в подальшому розмір шкоди збільшився, у тому числі у зв’язку із зростанням цін на майно, яке необхідно придбати або на роботи, які необхідно виконати з метою відшкодування завданої шкоди, а також, якщо відшукувана сума зросла з урахуванням офіційного індексу інфляції, позивач відповідно до ст. 22 ГПК України не позбавлений права до прийняття рішення у справі збільшити розмір позовних вимог. У разі збільшення розміру заподіяної шкоди після прийняття господарським судом рішення про її відшкодування, потерпіле підприємство чи організація не позбавлені права подати новий позов до винного органу. Ціна позову і розмір понесених фактичних збитків має бути точно визначені і обґрунтовані позивачем необхідними документами.

Позивач посилається на зростання тарифів на проведення будівельно-монтажних робіт та вартості кабельної продукції, яке відбулося після прийняття рішення по справі №16/528-05, чим і викликані позові вимоги про відшкодування шкоди в сумі цього підвищення тарифів, однак ним не надані необхідні підтверджуючі документи в обґрунтування ціни позову та фактично понесених збитків.

Крім того, на момент звернення з позовом по даній справі наказ господарського суду Сумської області від 14 листопада 2005 року про примусове виконання рішення по справі № 16/528-05 повністю не виконано. Разом з тим Державної податкової адміністрації України у Сумській області до Державної виконавчої служби у Зарічному районі м. Суми звернувся лише у березні 2006 року про що свідчить постанова про відкриття виконавчого провадження від 16.03.06.

ДКП "Шляхрембуд" не заперечувало проти виконання вказаного судового рішення, але коштів на арештованих рахунках в банківських установах було недостатньо.

19.05.2006р. державний виконавець склав акт про відсутність майна для реалізації його в рахунок погашення заборгованості. Того ж дня сторони дійшли згоди про погашення боргів за всіма рішеннями суду в розмірі 25 тис. грн. щомісяця.

Згідно розпорядження державного виконавця, затвердженого в.о. начальника ДВС у Зарічному районі м. Суми 21.08.06 кошти, які надходять на рахунок виконавчої служби розподіляються пропорційно належній кожному стягувачеві сумі. З даного документа вбачається, що станом на 21 серпня залишок боргу перед позивачем складав 5361,46 грн.

Після цього перерахування коштів продовжувалися і на день судового засідання борг за судовими рішеннями майже погашений (останні перерахування відбулися 14.12.2006р.), а залишок складає 1261,62 грн.

Твердження ДПА, що на день звернення до суду 10.11.2006р. борг зовсім не погашався не відповідає дійсності. Станом на 22.11.06 борг перед позивачем залишався в сумі 2642,38 грн., що підтверджується платіжними дорученнями. Таким чином у ДПА була реальна можливість провести належні ремонтно-відбудовні роботи кабелів.

Згідно ст.ст. 115, 116 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом. Наказ видається стягувачеві або надсилається йому після набрання судовим рішенням законної сили.

Предметом доказування у справах про відшкодування шкоди, завданої невиконанням рішення суду, є факти пред'явлення стягувачем виконавчого документа до виконання, невжиття державним виконавцем заходів, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", виникнення шкоди, причинного зв'язку між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця (або боржника) та виникненням шкоди, а також наявність вини боржника (державної о виконавця).

Згідно листа Державної виконавчої служби в Зарічному районі м. Суми №20-/06 від 22.11.2006р. на виконанні у ДВС перебувають 16 виконавчих документів про стягнення з підприємства відповідача 77079 грн. 16 коп.

На підставі вищевикладеного, вина Державного комунального підприємства по ремонту, будівництву та експлуатації автошляхів „Шляхрембуд" у виникненні шкоди на суму 20917,40грн. відсутня.

Зважаючи на те, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували факт спричинення матеріальних збитків, завданих відповідачем, суд першої інстанції правомірно зробив висновок, що позовні вимоги ДПА в Сумській області, м. Суми є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не знайшли підтвердження в матеріалах справи, тому, судова колегія вважає, що не має підстав для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. ст. 105 ГПК України, судова колегія, -

постановила:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 26.12.2006р. по справі № 10/682-06 залишити без змін.

Головуючий суддя                                                            Карбань І.С.

Судді                                                            Бабакова Л.М.

Шутенко І.А.