ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД _________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"12" квітня 2007 р.

Справа № 9-30-16/326-04-8063

Колегія суддів Одеського апеляційного
господарського суду у складі:

Головуючого судді: Лавренюк
О.Т.

суддів: Савицького
Я.Ф., Гладишевої Т.Я.

при секретарі судового засідання: Іоффе
С.Б.

за участю представників сторін:

від позивача: Величко
І.О., дов. № 1 від 01.03.2007 р.

від відповідача: ОСОБА_2,
дов. НОМЕР_1 від 18.12.2006 р.

представники інших сторін в судове
засідання не з'явились, про час та місце розгляду апеляційної скарги були
повідомлені належним чином

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

Українсько-болгарського спільного
підприємства „Удіміс”

на рішення
господарського суду Одеської області від 29.01.2007 р (підписане 08.02.2007 р.)

по справі
№ 9-30-16/326-04-8063

за позовом
Українсько - болгарського спільного підприємтсва „Удіміс” (далі по тексту - УБ
СП „Удіміс”)

до
1. Акціонерного товариства „Консам” (далі по тексту - АТ „Консам”)

2. Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 (далі
пор тексту - СПД ФО ОСОБА_1)

3-я особа,
яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача,
Колективне підприємство „Білгород-Дністровська швейна фабрика” (далі по тексту
- КП „Білгород-Дністровська швейна фабрика”)

3-тя особа,
яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача -
Відкрите акціонерне товариство „Уманське транспортне підприємство” (далі по
тексту - ВАТ „Уманське транспортне підприємство”)

про
визнання недійсним договору купівлі-продажу

В С Т А Н О В
И Л А:

26.10.2004 р. УБ СП “Удіміс”
звернулося з позовною заявою до АТ „Консам”, СПД ФО ОСОБА_1, за участю третьої
особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору
- ВАТ „Уманське Автотранспортне підприємство - 17107” про визнання недійсним
договору купівлі-продажу НОМЕР_2 від 19.10.2002 р., укладеного між АТ „Консам”
та СПД ОСОБА_1 та визнання за позивачем права власності на будівлю їдальні,
обладнання їдальні, будівлю підстанції, трансформатори - 3 шт., будівлю
прохідної, жилі будиночки - 32 шт., будівлю туалету, місткість для води - 3
шт., вагончики - 2 шт., що є частиною бази відпочинку „Лада”, яка розташована
за адресою: Одеська обл., Білгород-Дністровський р-н, смт. Затока, Ліманський
курортний район.

В ході розгляду справи позивач
уточнив позовні вимоги та згідно заяви про уточнення позовних вимог від
20.12.2004 р. вимагав лише визнання недійсним договору купівлі-продажу НОМЕР_2
від 19.10.2002 р., укладеного між АТ „Консам” та СПД ОСОБА_1

Рішенням господарського суду
Одеської області від 20.12.2004 р. по справі №16/326-04-8063 позов УБ СП
„Удіміс” було задоволено, визнано недійсним договір купівлі-продажу НОМЕР_2 від
19.10.2002 р., укладений між АТ „Консам” та СПД ОСОБА_1

Постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 30.03.2005 р. зазначене рішення залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду
від 26.10.2005 р. вказані судові рішення скасовано та справу направлено на
новий розгляд.

За результатом нового розгляду,
господарським судом Одеської області прийнято рішення по справі №
30-16/326-04-8063 від 06.12.2005 р., яким відмовлено в задоволені позову.

Постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 07.02.2006 р. вказане рішення залишено без змін.

Постановою Вищого господарського
суду України від 26.07.2006р. постанову Одеського апеляційного господарського
суду від 07.02.2006р. по справі                    № 30-16/326-04-8063
залишено без змін.

Постановою Верхового суду України
від 31.10.2006 р. постанову Вищого господарського суду України від 26.07.2006
р., постанову Одеського апеляційного господарського суду від 07.02.2006 р.,
рішення господарського суду Одеської області від 06.12.2005 р. скасовано,
справу передано на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

При новому розгляді справи ухвалою
господарського суду Одеської області від 09.01.2007 р. до участі у справі залучено
КП “Білгород-Дністровська швейна фабрика” в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Рішенням господарського суду
Одеської області від 29.01.2007 р. по справі
№ 9-30-16/326-04-8063 (суддя Бакланова Н.В.) в задоволені позову
відмовлено, з посиланням на відсутність факту порушення прав та охоронюваних
законом інтересів позивача.

Не погоджуючись з вказаним
рішенням, УБ СП „Удіміс” звернулося до Одеського апеляційного господарського
суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, посилаючись
на невідповідність висновків господарського суду першої інстанції фактичним
обставинам справи, та прийняти рішення про задоволення позову.

Представник АТ „Консам” в
судове  засідання не з'явився, відзив на
апеляційну скаргу не надав, про день та час слухання справи повідомлений
належним чином.

СПД - ФО ОСОБА_1 відзив на
апеляційну скаргу не надала, в судовому засіданні представник ОСОБА_1 просить
рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Представники третіх осіб в судове
засідання не з'явилися, про день та час слухання справи повідомлені належним
чином, відзиви на апеляційну скаргу не надали.

Вислухавши представників сторів,
перевіривши та дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга підлягає задоволенню,рішення суду скасуванню з прийняттям
нового рішення про задоволення позову з огляду на таке.

Приймаючи оскаржуване рішення суд
першої інстанції вказав: база відпочинку „Лада” будувалась на підставі договору
від 26.09.1975 р., укладеного між Білгород-Дністровською швейною фабрикою,
Уманським автотранспортним підприємством 23112 (правонаступником якого є
„Уманське АТП 17107”)  та Кишинівським
трестом великопанельного домобудівництва (правонаступником якого є АТ
„Консам”).

Із зазначеного договору вбачається,
що сторони за договором не встановили конкретні внески та об'єми витрат кожної
з них на будівництво та експлуатацію бази відпочинку та долі кожної з них в
майні бази. Таким чином, сторони за договором від 26.09.1975 р. є
співвласниками бази відпочинку, але їх долі в спільному майні не визначені.

Відповідно до ст. 112 Цивільного
кодексу УРСР, у разі якщо частки кожного співвласника у спільній власності не
визначені, вони володіють майном на праві спільної сумісної власності.

До складу цілісного майнового
комплексу, який було передано Білгород-Дністровською швейною фабрикою в якості
внеску до статутного фонду УБ СП „Удіміс”, не входила база відпочинку „Лада”.
Отже, УБ СП „Удіміс” не має права власності ані на частину бази, якою володіє
Білгород-Дністровська швейна фабрика, ані на частину бази, якою володіє АТ
„Консам”, як правонаступник Кишинівського тресту великопанельного
домобудівництва. Позивачем по справі не доведено його право власності на спірне
майно та він не є стороною спірного договору, отже, в матеріалах справи
відсутні докази порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Відповідно до ст. ст. 15, 16
Цивільного кодексу України особа має право на захист свого цивільного права у
разі його порушення, невизнання або оспорювання, особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого права та інтересу.  Відповідно до ст.1 ГПК України підприємства,
установи, організації , інші юридичні особи мають право звертатися до
господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів. Позивач не надав доказів порушення його прав
відповідачами по справі, у зв'язку з чим у суду не має підстав для задоволення
позову.

Крім того, рішенням господарського
суду Одеської області від 12.01.2004 р. по справі № 1/406-03-9957, яке  набрало законної сили та яким визнано
укладеним оскаржуваний позивачем по даній справі договір та визнано право
власності СПД ОСОБА_1 на частину майна бази відпочинку „Лада”, а саме на
будівлю столової, прохідну, дерев'яні будиночки на бетонних сваях - 17 шт.,
будиночок медпункту, будівлю для обслуговуючого персоналу, будівлю туалету,
вагончики металеві - 2 шт. Відповідно до ч. 2 ст. 35 ГПК України , якщо одним
рішенням суду , що вступило у законну силу, були встановлені певні факти по
відношенню до певних сторін, то такі факти не повинні доводитися знов при
вирішенні іншої справи, де приймають участь ці сторони, при цьому не має
значення, чи беруть участь у справі які-небудь інші сторони. Це ж
підтверджується п. 2 листа Вищого арбітражного суду України від 10.03.2000 р. №
01-8106 „Про практику вирішення окремих категорій спорів за матеріалами
президії Вищого арбітражного суду України”.

Відповідно до ст. 215 Цивільного
кодексу України, підставою недійсності правочину є недотримання в момент
вчинення правочину стороною /сторонами/ вимог, які встановлені частинами першою
- третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Також, вказаною статтею
встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але
одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом
недійсним.

Угода може бути визнана недійсною з
підстав, передбачених законом.

Вирішуючи спори про визнання угод
недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з
якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків,
а саме: відповідність змісту угод вимогам закону: додержання встановленої форми
угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає
неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Ст. 203 Цивільного кодексу України,
зокрема, передбачено, що зміст правочину не може суперечити актам цивільного
законодавства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин
має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч. 2 ст. 203 Цивільного
кодексу України особа, що вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг
дієздатності. Поняття цивільної дієздатності юридичної особи надається у
положеннях статті 92 Цивільного кодексу України. Юридична особа набуває
цивільних прав та обов'язків, здійснює їх через свої органи, які діють
відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно
до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені,
зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно, та не
перевищувати своїх повноважень.

Згідно ст. 638 Цивільного кодексу
України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови,
що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а
також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути
досягнуто згоди.

Позивач самостійно визначає та
обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення його прав та інтересів,
а суд повинен перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, зокрема
щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і залежно від
встановлених обставин вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для
правового захисту.

Юридична заінтересованість позивача
в судовому процесі зобов'язує його довести як наявність спірних правовідносин,
так і ту обставину, що оспорюваний договір порушує його права та охоронювані
законом інтереси.

Якщо за результатами розгляду
справи факту порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача не
встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення
позову.

Відповідно ст. 328 ЦК України -
право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена
судом.

На підставі вищевикладеного,
господарський суд першої інстанції прийшов до висновку про правомірність
укладеного договору та про відсутність порушення інтересів позивача,
передбачених ст. 1 ГПК України.

Аналізуючи висновки суду першої
інстанції судова колегія приходить до наступного:

Як вірно встановлено судом,
предметом спору по справі є визнання недійсним договору купівлі-продажу НОМЕР_2
від 19.10.2002 р., укладеного між АТ «Консам»та СПД ОСОБА_1, згідно з яким АТ
«Консам» продало, а СПД ОСОБА_1 придбала частину майна літньої бази відпочинку
«Лада», розташованої в смт. Затока Білгород-Дністровського району Одеської
області, а саме: будівлі їдальні полегшеної конструкції на бетоному фундаменті
в кількості 1 шт., прохідної - 1 штука, дерев'яних будинків на бетоних сваях за
№ 14, 20, 21, 22, 23, 30, 31, 32, 33, 34, 35, 36, 37, 38, 40, 41, будівлі
туалету - 1 шт., будиночку - медпункту - 1 шт., будівлі для обслуговування
персоналу - 1 шт. та вагончиків металевих - 2 шт. (т. 1 а.с. 37).

Як свідчать матеріали справи,
26.09.1975 р. між Білгород-Дністровською швейною фабрикою, Уманським
автотранспортним підприємством, Кишинівським трестом крупнопанельного
домобудування був укладений договір, згідно якого кожна із сторін прийняла на
себе обов'язки щодо оформлення, будівництва та експлуатації бази відпочинку на
території смт. Затока Білгород-Дністровського району Одеської області.

Зміст вищевказаного договору
свідчить про те, що він за своєю правовою природою є договором про сумісну
діяльність по будівництву та експлуатації об'єкту соціально-культурного
призначення - бази відпочинку і відповідно правовідносини його учасників
регламентувались діючим на час укладення договору Цивільним кодексом України в
редакції 1963 року. З договору також вбачається, що сторони не встановили
конкретні внески та об'єми витрат кожної сторони на будівництво та експлуатацію
бази відпочинку та долі кожного в майні бази, але зі змісту договору можливо
дійти до висновку , що сторони узгодили, що ведення спільних справ по
будівництву та експлуатації бази відпочинку покладено на Білгород-Дністровську
швейну фабрику.

Матеріали справи свідчать що після
здійснення будівництва та вводу в експлуатацію бази відпочинку «Лада»,
розташованої в смт. Затока, сторони за вищезазначеним договором не оформили
належним чином правстановлюючі документи на неї. При цьому, збудовану базу
Білгород-Дністровська швейна фабрика поставила до себе на баланс, частину цієї
бази та належного їй майна також відображав у себе на балансі Кишинівський
трест великопанельного домобудівництва, співвласником цієї бази вважало себе і
Уманське АТП 23112.

В подальшому учасники даного
договору, внаслідок соціально-економічних та законодавчих змін, які відбулись в
колишньому СРСР, перетерпіли певні зміни як в організаційному, так і в
юридичному плані.

ВАТ «Уманське АТП - 17107»,
починаючи з 1986 року - «Уманське АТП-23112» було перейменовано в «Уманське АТП
17107».

АТ «Консам» стало правонаступником
Кишинівського тресту крупнопанельного домобудівництва.

29.06.1993 р. між РВ ФДМУ по
Одеській області (продавець) та організацією орендарів Білгород-Дністровської
швейної фабрики (покупець) був укладений Договір НОМЕР_3 купівлі-продажу ,
згідно якого Продавець продав, а Покупець купив державне майно, взяте в оренду
організацією орендарів Білгород-Дністровської швейної фабрики, у якості
цілісного майнового комплексу, згідно акту оцінки від 23.06.1993 р.

Актом приймання-передачі від
15.10.1993 р. РВ ФДМУ по Одеській області передало, а  організація орендарів Орендного підприємства
Білгород-Дністровської швейної фабрики прийняло майно цілісного майнового
комплексу з усіма будівлями і спорудами, розташованими на земельній ділянці в
м. Білгород-Дністровський по АДРЕСА_1, розміром 0,65 га.

15.10.1993 р. РВ ФДМУ по Одеській
області організації орендарів Білгород-Дністровської швейної фабрики видано
свідоцтво НОМЕР_3 про право власності на державне майно Білгород-Дністровської
швейної фабрики.

У відповідності з рішенням
виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради № 1706 від 16.12.1993
р. була здійснена перереєстрація орендного підприємства “Білгород-Дністровська
швейна фабрика” в колективне підприємство “Білгород-Дністровська швейна
фабрика”.

Згідно листа РВ ФДМУ по Одеській
області від 13.11.2002 р. НОМЕР_4 та додатку до нього, організацією орендарів
Білгород-Дністровської швейної фабрики у складі цілісного майнового комплексу
приватизовано будинки бази відпочинку “Лада”, що розташовані за адресою:
Одеська обл., Білгород-Дністровський р-н, смт. Затока, Ліманський курортний
район.

Відповідно Наказу № 221-АП від
05.09.1995 р. Регіонального відділення ФДМ України по Черкаській області ДП
Уманське АТП 17107 перетворено у ВАТ “Уманське АТП 17107” та передано до
статутного фонду акціонерного товариства державне майно Уманського АТП згідно
акту оцінки вартості, затвердженого наказом регіонального відділення від
31.08.1995 р. № 214-П.

База відпочинку “Лада”, розташована
в смт. Затока, м. Білгород-Дністровський, Лиманського курортного району включена
в вартість майна, що підлягає приватизації ВАТ “Уманське АТП 17107” в складі
цілісного майнового комплексу, що окремо підтверджено довідкою регіонального
відділення ФДМ України по Черкаській області, як об'єкт соціально-побутового
призначення.

Приватизація майна державного
підприємства Уманське АТМ 17107 закінчена 08.10.1998 р. згідно наказу РВ ФДМУ
по Черкаській обл. № 1540-ПА від 08.10.1998р.

Згідно Договору НОМЕР_502.07.95р.
про створення та діяльність спільного українсько-болгарського підприємства
“Удіміс”, підприємство створено колективним підприємством
Білгород-Дністровської швейної фабрики, германською фірмою Jogann Harjung,
Хорватською фірмою ILTEKX, болгарським підприємцем ОСОБА_3.

18.08.1995 р. виконавчим комітетом
Білгород-Дністровської міської ради зареєстровано Статут Спільного
українсько-болгарського підприємства “Удіміс”.

Згідно договору та Статуту, з метою
створення підприємства його засновники встановили розмір вкладів, при цьому
вкладом колективного підприємства Білгород-Дністровської швейної фабрики
визначено вартість цілісного майнового комплексу швейної фабрики.

УБ СП “Удіміс”, як на ,доказ того,
що воно є власником всього майна бази відпочинку „Лада”, розташованого за
адресою Одеська обл., смт. Затока, Ліманський курортний район посилається, на
договір купівлі-продажу НОМЕР_3 від 29.06.1993 р.; свідоцтво про право
власності НОМЕР_3 від 15.10.1993 р.; план приватизації орендного підприємства
“Білгород-Дністровська швейна фабрика”від 24.06.1993 р.; перелік нерухомого
майна, яке приватизоване у складі цілісного майнового комплексу організації
орендарів Білгород-Дністровської швейної фабрики (т. 3, а.с. 30-33).

14.01.2002 р. Затоківською селищною
радою було прийнято рішення за № 1027 “Про надання земельної ділянки спільному
українсько-болгарському підприємству “Удіміс” у тимчасове користування на
умовах оренди під розміщення бази відпочинку “Лада”. На підставі цього рішення
між Затоківською селищною радою та СП “Удіміс” 04.06.2002 р. був укладений
договір оренди земельної ділянки.

Оцінюючи докази. на які посилається
позивач як на доказ права власності, тобто на: лист НОМЕР_4 від 13.11.2002 р.
Регіонального відділення ФДМ по Одеській області, план приватизації орендного
підприємства “Білгород - Дністровської швейної фабрики”, договір купівлі-продажу
НОМЕР_3 від 29.06.1993 р. та акт прийому передачі від 13.10.1993 р.,
господарський суд першої інстанції надав їм наступну правову оцінку.

Рішенням по справі № 16192-04-4480
від 30.07.2004 р. господарським судом Одеської області встановлено, що УБ СП
“Удіміс”не має правовстановлюючих документів на базу відпочинку “Лада”.
Посилання УБ СП “Удіміс” на перелік нерухомого майна, яке приватизоване в
складі цілісного майнового комплексу, видане регіональним відділенням ФДМ
України по Одеській області 13.11.2002 р., в якому зазначено, що база
відпочинку “Лада” увійшла до складу приватизованого майна, а також посилання УБ
СП “Удіміс” на балансові відомості судом в даній справі оцінені критично,
оскільки при аналізі первісних документів, які були складені в процесі
приватизації у 1993 році, приватизація відбулась лише відносно цілісного
майнового комплексу швейної фабрики, розташованої за адресою: Одеська область
Білгород-Дністровський АДРЕСА_1.

Крім того, Уманське
автопідприємство, в подальшому ВАТ “Уманське АТП-17107”, спільно з Кишинівським
комбінатом великопанельного будівництва - в подальшому АТ “Консам”та
Б-Дністровською швейною фабрикою - на сьогодні частково УБ СП “Удіміс”та
частково КП “Б -Дністровська швейна фабрика”спільно побудували дану базу відпочинку,
але остаточного оформлення документів на свої долі не здійснили, тому
господарський суд дійшов висновку, що сторони мають однакове право на
здійснення оформлення земельної ділянки, на якій розташовані належні ним
частки, що стало підставою задоволення позову ВАТ “Уманське АТП 17107” та
визнано недійсним та скасовано рішення Затоківської селищної ради та договір
оренди земельної ділянки.

Рішення господарського суду
Одеської області по справі № 16/192-04-4480 від 30.07.2004 р. залишено в силі
всіма судовими інстанціями.

Факти, що встановлені в рішенні
господарського суду по справі                      № 16/192-04-4480, не
підлягають доказуванню. Під час господарського провадження не підлягають
доказуванню та не можуть бути спростовані преюдиціально встановлені обставини.
Це обставини, які складають фактичну основу раніше прийнятого судового рішення
по іншій справі. Факти, що входили до предмету доказування по справі №
16/192-04-4480 були вивчені, відображені у судовому рішенні, набули сили
достовірності та непорушності, оскільки судове рішення не скасоване у
встановленому порядку, а набрало законної сили.

Таким чином, господарський суд
першої інстанції дійшов до висновку, що необхідності надавати оцінку
документам, на які позивач посилається як на підставу виникнення у нього права
власності на базу відпочинку “Лада” немає. Факт відсутності у позивача
правовстановлюючих документів на базу відпочинку встановлений при розгляді
іншої справи.

Аналізуючи вказане, судова колегія
приходить до наступного:

Як роз'яснив Пленув Верховного суду
України  № 3 від 28 квітня 1978 року «Про
судову практику у справах про визнання угод недійсними» угода може бути визнана
недійсною лише з- підстав і з наслідками, передбаченими законом. При цьому суд
повинен встановити наявність тих обствин, з якою закон пов'язує визнання угоди
недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Відповідно до ст. 48 ЦК УРСР, який
діяв на час виникнення спірних правовідносин, недійсною є та угода, що не
відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст. 225 ЦК України та
положень Закону України «Про власність»право продажу майна належить власникові.
Відповідно до п. 5 вказаної статті, положення щодо захисту права власності
поширюється також на особу, яка хоч і не є власником, але володіє майном на
праві повного господарського відання, оперативного управління або на іншій
підставі, передбаченого законом та договором.

Як вказано вище, договором НОМЕР_3
від 29.06.1993 р., укладеним між регіональним відділенням Фонду державного
майна України по Одеській області та організацією орендарів
«Білгород-Дністровська швейна фабрика» та нотаріально посвідченим,
продавець  продав покупцю державне майно,
передане в оренду  організації орендарів
«Білгород-Дністровська швейна фабрика», у вигляді цілісного майнового
комплексу, зазначене майно передано
покупцю згідно акту-передачі проданого майна від 15.10.1993 р.

Відповідно до листа ФДМ України від
13.11.2002 р.  та доданого до нього
переліку нерухомого майнап, яке приватизоване у складі цілісного майнового
комплексу, організації орендарів «Б-Дністровська швейна фабрика» було передане
державне майно цілісного майнового комплексу, до складу якого увійшла і база
відпочинку «Лада», розташована  в смт.
Затока.

Відповідно до договору НОМЕР_5 від
02.07.1995 року про створення та діяльність СП «Удіміс» колективне підприємство
«Б-Дністровська швейна фабрика» виступило учасником створеного підприємства та
в якості вкладу до статутного фонду створеного підприємства передало вартість
цілісного майнового комплексу швейної фабрики (т. 1, а.с. 28-33).

17 квітня 2000 року ВАТ «Уманське
АТП-17107»дало згоду на спільне користування базою відпочинку «Лада»з УБ СП
«Удіміс»згідно розподілу земельної ділянки.

22 жовтня 2002 року укладено
договір про співробітництво між УБ СП «Удіміс» та ВАТ «Уманське АТП-17107»,
предметом якого є взаємовигідне співробітництво сторін у питанні щодо
функціюнування бази відпочинку «Лада».

28 липня 2000 року наглядова рада
АТ «Консам»прийняла рішення про уступку своєї частки в майні бази відпочинку
«Лада» на користь СП «Удіміс», на виконання якого майно було передано УБ СП
«Удіміс» 4 квітня 2001 року згідно акту прийому-передачі.

Таким чином, матеріалами справи
достеменно встановлено, що позивач правомірно володіє спірним майном та
будь-яке відчудження майна порушує законні права та інтереси позивача, у
зв'язку з чим посилання суду першої інстанції на те, що спірний договів
купівлі-продажу не порушує законні права та охоронювані законом інтереси
позивача, не відповідає обставинам справи.

Те, що спірне майно знаходиться на
балансі позивача підтверджене і договором оренди від 23.08.2002 р., укладеним
між позивачем - УБ СП «Удіміс» - та ОСОБА_1, який свідчить , що майно бази
відпочинку «Лада» знаходиться на балансі орендодавця.

Будь-яких доказів того, що на час
укладення договору купівлі- продажу НОМЕР_2 від 19.10.2002 р., укладеного між
АТ „Консам” (Продавець) та СПД ФО ОСОБА_1 (Покупець), згідно якого Продавець
продав, а Покупець купив майно літньої бази відпочинку „Лада”, що розташована в
смт. Затока, Одеської області, а саме: будівлю столової, прохідну, дерев'яні
будиночки на бетонних сваях - 17 шт., будиночок медпункту, будівлю для
обслуговуючого персоналу, будівлю туалету, вагончики металеві - 2 шт., АТ
«Консам» на будь- яких законих підставах володіло вказаним майном і мало право
на його відчудження суду не надано.

Ця обставина підтверджена і
договором купівлі-продажу необортних активів від 02.04.2003 р. - бази
відпочинку «Лада», з якого вбачається, що право власності АТ «Консам»на базу
відпочинку «Лада» документами не підтверджено (т. 1 а.с. 80-81).

За таких обставин судова колегія
вважає, що АТ «Консам» не мало права на відчудження майна, яке не належить і не
належало йому на праві власності.

Надана представником відповідача
копія квитанції від 07.09.2004 р., з якої вібачається, що ОСОБА_1 відповідно до
договору від 19.10.1999 р. за НОМЕР_2 сплатила АТ «Консам» 5000 грн. не може
бути доказом права АТ «Консам» на продаж неналежного йому майна.

Та обставина, що рішенням
господарського Одеської області від 12.01.2004 р. по справі №1/406-03-9957
даний договір визнано укладеним та за СПД ОСОБА_1 визнано право власності на
зазначене майно не можу бути взята до уваги судовою колегією, оскільки АТ
«Консам» не мало права на продаж будь-якого майна бази відпочинку, так як не
мало ніяких правовстановлюючих докуметів на майно і не мало права на
відчудження майна.

Згідно суті ст. 35 ГПК України
факти, рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не
доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

При розгяліді справи №
1/406-03-9957 УБ СП «Удіміс» не був учасником (строною) по справі. Крім того,
під час розгляду вказаної справи, судом не досліджувалось питання, чи мало
право АТ «Консам» на продаж майна, чи має документи, що підтверджують право
власності на спірне майно бази відпочинку «Лада» або права володіння ним.

Будь-яких документів на
підтвердження права власності чи права володіння АТ „Консам” спірним майном
суду не надано і тому судова колегія не може погодитись з висновком суду першої
інстанції , що вищевказаним рішенням встановлені факти, які не повинні
розглядатися при розгляді справи з-а позовом УБ СП „Удіміс”.

Висновок суду першої інстанції, що
спірне майно не входить до статутного фонду позивача не відповідає обставинам
справи, вищевказаним доказам і не приймається судовою колегією.

Твердження суду першої інстанції,
що АТ «Консам» є співвласником  бази
відпочинку «Лада» нічим не підтверджено, спростовується вищевказаними
матеріалами справи.

З урахуванням наведеного колегія
суддів вважає, що господарський суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване
рішення, надав невірну юридичну оцінку обставинам справи та неправильно
застосував норми матеріального права, в зв'язку з чим рішення суду підлягає
скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову з покладанням
судових витрат на відповідачів.

Надана 11.04.2007 р. копія рішення
виконавчого комітету Затоківської селищної ради НОМЕР_6 від 21.02.2007 р.
судовою колегією не аналізується, оскільки дане рішення прийнято після розгляду
справи по суті.

Керуючись
ст.ст. 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, колегія
суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Спільного
Українсько-Болгарського підприємства „Удіміс” задовльнити.

Рішення господарського суду
Одеської області від 29.01.2007 р. по справі       № 9-30-16/326-04-8063 - скасувати.

Позов задовольнити, визнати
недійсним договір купівлі-продажу НОМЕР_2 від 19.10.2002 р., укладний між
акціонерним товариством „Консам” та суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною
особо ОСОБА_1.

Стягнути з акціонерного товариства
„Консам” (Республіка Молдова, м. Кишинів, вул. Тєїлор, 7/2, п/р 49 в
АБ „Ністру”) на користь УБ СП „Удіміс” (67700, Одеська область, м.
Білгород-Дністровський, вул. Вокзальна, 17-А, п/р 443 у
Білгород-Дністровському відділенні Ощадбанку, МФО 388034, )
витрати по сплаті державного мита в сумі 63,75 грн. та витрати на ІТЗ в сумі
69,00 грн.

Стягнути з Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ІН НОМЕР_7) на користь УБ СП
„Удіміс” (67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Вокзальна,
17-А, п/р 443 у Білгород-Дністровському відділенні Ощадбанку, МФО
388034, ) витрати по сплаті державного мита в сумі 63,75
грн. та витрати на ІТЗ в сумі 69,00 грн.

Накази видати господарському суду
Одеської області.

Постанова в порядку ст. 105
Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її
прийняття.

Постанову апеляційної інстанції
може бути оскаржено у касаційному порядку.

Головуючий суддя
О.Т. Лавренюк

Суддя
Я.Ф Савицький

Суддя
Т.Я. Гладишева