ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2007 р.
№ 22/108д

Судова колегія Вищого господарського суду України у складі :

Полякова Б.М., –головуючого (доповідач у справі),

Катеринчук Л.Й.,

Ткаченко Н.Г.

розглянувши касаційну скаргу
ВАТ “Нестерянська птахофабрика”

на постанову

від 08.12.2006 р. Запорізького апеляційного господарського суду

у справі
№ 22/108д господарського суду Запорізької області

за позовом
ВАТ “Нестерянська птахофабрика”, с. Нестерянка Оріхівського району Запорізької області

до
АТ “Наш банк”, м. Запоріжжя

третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача
Регіональне відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача
НБУ в особі Управління НБУ в Запорізькій області

про
визнання недійсним договору застави

в судовому засіданні взяв участь представник:

відповідача
Бордюг О.В., ліквідатор

ВСТАНОВИВ:

ВАТ “Нестерянська птахофабрика” звернулося до суду з позовною заявою до АТ “Наш банк” про визнання недійсним договору застави № 18/2003 від 27.06.2003 р., укладеного між ВАТ “Нестерянська птахофабрика” та АТ “Наш банк”.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 07.06.2005 р. (суддя Скиданова Ю.О.) позов задоволено, визнано недійсним з моменту укладання договір застави від 27.06.2003 р. № 18/2003, укладений між позивачем та відповідачем.

Постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 08.12.2006 р. (судді: Мойсеєнко Т.В. –головуючий, Коробка Н.Д., Мірошниченко М.В.) апеляційну скаргу АТ “Наш банк” задоволено, рішення господарського суду Запорізької області від 07.06.2005 р. скасовано, а у задоволенні позову про визнання недійсним договору застави № 18/2003 від 27.06.2003 р., укладеного між позивачем та відповідачем, –відмовлено.

Не погоджуючись з винесеною постановою, ВАТ “Нестерянська птахофабрика” звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 08.12.2006 р. та залишити в силі рішення господарського суду Запорізької області від 07.06.2005 р.

На думку заявника касаційної скарги, судом апеляційної інстанції невірно застосовані норми матеріального права, зокрема, ч. 5 ст. 11 Закону України “Про заставу” та порушено ст. ст. 32, 35 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника сторони, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями, 18.06.2003 р. між АТ “Наш банк” (кредитор) і ТОВ "Запоріжагроснаб" (боржник) був укладений договір №18/2003 про надання кредитної лінії.

На забезпечення виконання ТОВ "Запоріжагроснаб" взятих договірних зобов’язань 27.06.2003 р. між ВАТ “Нестерянська птахофабрика” та АТ “Наш банк” був укладений договір застави №18/2003, відповідно до якого заставодавець (ВАТ “Нестерянська птахофабрика”) передає в заставу заставодержателю (АТ “Наш банк”) майно, визначене в додатку до договору, загальною вартістю 677 700,00 грн.

Судами також встановлено, що 26.06.1996 р. Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Запорізькій області був затверджений план приватизації сільськогосподарського державного підприємства птахорадгоспу "Нестерянський", який передбачав відчуження 100% акцій підприємства.

Одночасно сільськогосподарське державне підприємство птахорадгосп "Нестерянський" згідно з наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області від 26.06.1996 р. № 968 було перетворено у ВАТ “Нестерянська птахофабрика”.

Однак, як встановлено судами, на момент укладання договору застави частка держави в статутному фонді ВАТ “Нестерянська птахофабрика” складала 4,991% та на час розгляду справи в суді план розміщення акцій цього товариства виконаний не був.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України “Про заставу”, в редакції, чинної на час укладання спірного договору, з моменту прийняття рішення про приватизацію майна державного підприємства або відкритого акціонерного товариства, створеного в процесі корпоратизації, застава їх майна здійснюється з дозволу відповідного органу приватизації.

Згідно з п. 1.4 Порядку погодження органами приватизації умов договорів застави майна підприємств, затвердженого наказом Фонду державного майна України від  06.02.2001 р. № 163 (далі –Порядок), в редакції наказу Фонду державного майна України від 20.06.2002 р. N 1096, чинної на час укладання спірного договору, Фонд державного майна України (регіональне відділення Фонду державного майна України) приймає рішення щодо погодження умов договорів застави майна підприємств, з моменту, визначеного у п. 1.2 цього Порядку, до виконання плану приватизації (розміщення акцій) підприємства.

Визнаючи недійсним договір застави, суд першої інстанції виходив з того, що укладений договір не відповідає вимогам ч. 5 ст. 11 Закону України “Про заставу” та положенням Порядку, оскільки такий договір укладений без отримання дозволу відповідного органу приватизації.

Проте,  з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна.

Застосовуючи до правовідносин сторін положення ч. 5 ст. 11 Закону України "Про заставу", судом першої інстанції не було враховано те, що вказана правова норма безпосередньо не визначає недійсність договору застави майна, укладеного без дотримання вимог цієї норми.

Проаналізувавши положення Порядку, яким визначено основні засади прийняття органами приватизації рішення щодо погодження умов договору застави, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив з того, що цим Порядком передбачено подання до відповідного органу приватизації як проекту договору застави, так і вже укладеного договору застави відповідно до вимог чинного законодавства (абз.7 п. 2.2, п. 3.1 Порядку).

Відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд України, зокрема, в своїх постановах від 14.03.2006 р. у справах №40/168-05, №40/171-05, №40/141-05, №45/111-05, №40/217-05, №40/219-05, від 26.04.2006 р. у справах №37/137-05, №47/169-05.

Крім того, згідно з положеннями статуту ВАТ “Нестерянська птахофабрика”  засновником цього товариства є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області та товариство є власником майна, в т.ч. майна переданого йому засновниками (п. 5). Також, статутом товариства передбачено, що воно вправі передавати майно у заставу.

Втім, як вірно зазначено судом апеляційної інстанції, Порядок регулює питання прийняття органами приватизації відповідних рішень щодо погодження умов договорів застави майна підприємств, а не рішень про передачу майна у заставу. Це прерогатива господарського товариства.

За таких обставин, у суду першої інстанції не було законних підстав для визнання спірного договору застави недійсним. У зв’язку з чим, судом апеляційної інстанції обґрунтовано скасовано рішення суду першої інстанції та відмовлено у задоволенні позову.

Таким чином, підстави для зміни або скасування оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції відсутні, тому вона підлягає залишенню без змін.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 18, 35, 37 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст. ст. 1115, 1117, 1119 –11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу ВАТ “Нестерянська птахофабрика” залишити без задоволення.

2.          Постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 08.12.2006 р. у справі № 22/108д  залишити без змін.

Головуючий                                                                              Б.М. Поляков

Судді                                                                                                Л.Й. Катеринчук

Н.Г. Ткаченко