ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2007                                                                                   Справа № 13/199(35/389)

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Лисенко О.М. (доповідача)

суддів:   Герасименко І.М., Джихур О.В.

при секретарі судового засідання: Лазаренко П.М.

за участю представників сторін:

від позивача - Болобова Т.П., юрисконсульт, довіреність б/н від 17.07.06;

від відповідача - не з"явився, про час та місце  судового засідання був повідомлений належним чином  (а.с. 138)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  товариства з обмеженою відповідальністю будівельної компанії "ОКС", м. Дніпропетровськ на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.11.06р. у справі № 13/199(35/389)-06

за позовом:  товариства з обмеженою відповідальністю будівельної компанії "ОКС", м. Дніпропетровськ

до:   приватного підприємства "Місія", м. Дніпропетровськ

про  вилучення майна

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні 21.02.07, за згодою представника позивача, оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Товариство з обмеженою відповідальністю будівельна компанія “ОКС”, м. Дніпропетровськ звернулося з позовом до приватного підприємства “Місія”, м. Дніпропетровськ про вилучення майна.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.05   по справі № 35/389 в задоволені позовних вимог відмовлено.

Зазначене рішення скасоване постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.03.06, а позовні вимоги задоволені.

Постановою Вищого господарського суду України від 29.06.06 вищевказані рішення і постанова скасовані, а справа передана на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

Відповідно до частини 1 статті 111-12 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції є обов”язковими для суду першої інстанції  під час нового розгляду справи.

В постанові від 29.06.06 по справі № 35/389 Вищий господарський суд України зазначив, що зобов”язуючи приватне підприємство “Місія” повернути товариству з обмеженою відповідальністю будівельній компанії “ОКС” повністю укомплектований пасажирський ліфт марки ПП-0471 вантажопідйомністю 400 кг, апеляційний суд жодним чином не оцінив докази відповідача щодо  повернення 21.07.04 приватним підприємством “Місія” товариству з обмеженою відповідальністю будівельній компанії “ОКС” прийнятого на зберігання майна згідно списку, зазначеному на додатку до накладної від 14.11.03. Даний список засвідчений підписами уповноважених осіб обох сторін та скріплений печаткою будівельної компанії “ОКС” (а.с.43 том 1).

Окрім того, апеляційним судом не оцінено акт від 27.08.04 про повернення товариству з обмеженою відповідальністю будівельній компанії “ОКС” від приватного підприємства “Місія” зі зберігання майно, який засвідчений підписами уповноважених осіб обох сторін та скріплений печаткою приватного підприємства “Місія” (а.с.44 том 1).

05.10.06 позивач звернувся до суду з заявою про уточнення позовних вимог, в якій просив стягнути повну вартість ліфту на час звернення з даною заявою у сумі 98000,0 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 09.11.06 по справі № 13/199(35/389)-06 (суддя Рудь І.А.) в задоволені позовних вимог відмовлено з посиланням на те, що 21.07.04 приватним підприємством “Місія” повернуто прийняте на зберигання майно згідно списку, зазначеного на додатку до накладної від  14.11.03.

Не погодившись із рішенням, позивач подав до суду апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати, а позовні вимоги задовольнити, посилаючись на такі обставини.

Суд першої інстанції не звернув уваги на доводи позивача про підробку документів відповідачем, а також на неповернення відповідачем технічного паспорту ліфта та іншої техдокументації.

Представник відповідача в судове засідання не з”явився, відзив на апеляційну скаргу не надав.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

У відповідності до частини 1 статті 413 Цивільного кодексу УРСР, який діяв на час виникнення зобов”язання,  за договором зберігання одна сторона (охоронець) зобов’язується зберігати майно, передане їй другою стороною, і повернути це майно в цілості.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до накладної від 14 листопада 2003 року відповідач – приватне підприємство “Місія” прийняв від позивача –товариства з обмеженою відповідальністю  будівельної компанії “ОКС” на зберігання  ліфт пасажирський вантажопідйомністю 400 кг вартістю 55000 грн.

Відомості про те, що з ліфтом передавався технічний паспорт та інша технічна документація в накладній від 14.11.03 відсутні.

Частиною 1 статті 4 Цивільного кодексу УРСР встановлено, що цивільні права і обов’язки виникають з підстав, передбачених законодавством, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов’язки.

Відповідно до статті 44 Цивільного кодексу УРСР  передбачена письмова форма угод між підприємствами, за виключенням окремих видів угод, для яких інше передбачено законодавством.

Статтею 414 Цивільного кодексу УРСР особливостей щодо форми договору зберігання між юридичними особами не передбачено.

У відповідності з частиною 2 статті 154 Цивільного кодексу УРСР, якщо згідно з законом або угодою сторін договір повинен бути укладений в письмовій формі, він може бути укладений як шляхом складання одного документа, підписаного сторонами, так і шляхом обміну листами, телеграмами, телефонограмами та інше, підписаними стороною, яка їх надсилає.

Листом  від 01 липня 2004 року за вихідним № 25 позивач  звернувся до відповідача з вимогою повернення прийнятого на зберігання нового пасажирського ліфту в строк до 10 липня 2004 року, директором відповідача Мучкіним А.Є. 15 липня 2004 року на вказаному листі зазначено про зобов’язання доставки ліфта 21 липня 2004 року.

21.07.2004 року приватним підприємством “Місія” повернуто товариству з обмеженою відповідальністю будівельна компанія “ОКС” прийняте на зберігання майно згідно списку, зазначеного на додатку до накладної від 14.11.2003 року. Вказаний список засвідчений підписами уповноважених осіб обох сторін та скріплений печаткою товариства з обмеженою відповідальністю будівельна компанія “ОКС”.

03 серпня 2004 року сторонами  складено Акт розрахунку вартості зберігання обладнання, згідно до якого обумовлено сплату позивачем -   товариством з обмеженою відповідальністю будівельна компанія “ОКС” відповідачу - приватному підприємству “Місія” за зберігання обладнання - одного комплекту ліфта вантажопідйомністю 400 кг, в приміщенні відповідача,  в розмірі 580 грн.

На підставі виставленого відповідачем  рахунку від 28 липня 2004 року № 11 позивачем платіжним дорученням від 05 серпня 2004 року № 878 перераховано на користь приватного підприємства “Місія” за зберігання обладнання 580 грн.

27.08.2004 року сторонами складено Акт про повернення товариством з обмеженою відповідальністю будівельна компанія “ОКС” приватному підприємству “Місія” зі зберігання майно. Акт засвідчений підписами уповноважених осіб обох сторін та скріплений печаткою приватного підприємства “Місія”.

Вищезазначені факти не спростовані сторонами, та підтверджують факт існування між ними відносин зберігання майна - комплекту пасажирського ліфта марки ПП-0471 вантажопідйомністю 400 кг, в результаті чого у відповідача виникли зобов’язання щодо повернення зазначеного ліфта.

Вищезазначені факти та документи, наявні в матеріалах справи, свідчать про те, що відповідачем повернуто позивачу комплект пасажирського ліфта марки ПП-0471 вантажопідйомністю 400 кг, згідно списку, зазначеному на додатку до накладної від 14.11.2003 року.

Відповідно до частин  1, 3 статті  5 Цивільного кодексу України (в редакції з 01.01.2004р.) акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов’язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

У відповідності до частини  2 пункту 4 статті 5 Цивільного кодексу України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання  ним чинності.

Частиною 2 статті 951 Цивільного кодексу України передбачено, якщо внаслідок пошкодження речі її якість змінилася настільки, що вона не може бути використана за первісним призначенням, поклажодавець має право відмовитися від цієї речі і вимагати від зберігача відшкодування її вартості.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України,  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вже зазначалось вище, позивач отримав від відповідача ліфт в комплектації зазначеної у додатку до накладної від 14.11.02, який підписаний представником сторін і скріплений  печаткою позивача, тобто позивач від отримання від зберігача ліфту не відмовився, доказів, що з ліфтом на зберігання передався технічний паспорт та технічна документація не надав, у зв”язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, підстави для скасування рішення, які передбачені статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, відсутні.

Державне мито за перегляд справи по апеляційній скарзі покладається на скаржника.

На підставі викладеного та, керуючись статтями 49, 101-103, 105  Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.11.06 по справі № 13/199(35/389)-06 залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя                                                           О.М.Лисенко

Суддя                                                                                 І.М.Герасименко

Суддя                                                                                 О.В.Джихур