СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

08.06.07
Справа №  10/115/07

Суддя

За
позовом: ЗАТ КБ “Приватбанк” в особі
Запорізького РУ ПриватБанку,

м. Запоріжжя

До відповідача: ПП
ОСОБА_1, АДРЕСА_1

про   стягнення суми 61 577, 41 грн.

Представники:

Від позивача:
Якушев С.О.  дов. від 01.09.05р.

Від відповідача: ОСОБА_1
паспорт

Справа слухалась 21.03.07,
оголошено перерви на 13.04.07р., на 17.05.07р., та на 08.06.07р. 13.04.07р.
сторони подали клопотання про продовження строку розгляду справи. У судовому
засіданні 08.06.07р. оголошено рішення.

ЗАТ КБ «ПриватБанк» в особі Запорізького
РУ звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою  від 12.02.2007 року № б/н про стягнення з ПП
ОСОБА_1 суми боргу в розмірі 61 577,41 грн.
Поданою до суду заявою від 03.04.2007 року № б/н  позивач уточнив свої позовні вимоги, зокрема,
стосовно обґрунтування проведених відповідачем видаткових операцій на суму 61
577,41 грн. та 76 000 грн. Своєю заявою від 11.05.2007 року № б/н  позивач знову уточнив свої позовні вимоги,
фактично сформулювавши їх в первинному варіанті. Уточнення позовних вимог
прийняте судом як таке, що не суперечить ст. 22 Господарського процесуального
кодексу України. Отже, предметом розгляду даної справи є стягнення з
відповідача суму боргу в розмірі 61 577,41 грн.

Позивач, підтримавши в ході
судового розгляду справи свої позовні вимоги, пояснив, що 06 жовтня 2004 року
між позивачем та відповідачем був укладений договір НОМЕР_1 на здійснення
розрахунково-касового обслуговування. Згідно цього договору випущена платіжна
пластикова карта, що передана в користування власникові, - ПП  ОСОБА_1
Платіжним дорученням від 30.11.2004 року НОМЕР_3 платник ПП ОСОБА_2.
ініціювала переказ коштів у сумі 61 577,41 грн. на картковий рахунок ПП ОСОБА_1
НОМЕР_2. На думку банка, цей платіжний документ ОСОБА_2 не відповідає вимогам
п. 3.8 Інструкції НБУ «Про безготівкові розрахунки в Україні в національній
валюті»від 21.01.2004 року № 22, тому що не містить повної інформації про
платіж і документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів. В
зв'язку з цим, співробітники Михайлівського відділення ЗРУ «КБ
ПриватБанк»здійснили повернення платіжного доручення ПП Дьяконової, що не
визначено п.1.7 Інструкції № 22. Таким чином, вважає позивач, коштів на
картковому рахунку ПП ОСОБА_1 у розмірі 61 577,41 грн., розпоряджатися якими
він міг -не було. Проте, відповідач зняв зі свого карткового рахунку грошові
кошти, в тому числі 61 577,41 грн.
Вказані обставини банк підтверджує розрахунком загальних видаткових і
прибуткових операцій по картковому рахунку ПП ОСОБА_1 за період з 12.10.2004
року по 31.12.2004 року. Згідно цього розрахунку загальна сума понадлімітних
витрат, проведених ПП ОСОБА_1., склала 71 366,94 грн. (402 568, 32 грн. -473
935,26 грн., з яких: 402 568, 32 грн. -загальна сума прибуткових операцій, а
473 935,26 грн. -загальна сума видаткових операцій). Керуючись п. 2.38
Інструкції НБУ № 22 та п. 2.2.14 Договору від 06.10.2004 року, банк
меморіальним ордером від 29.12.2004 року №1 ініціював списання з карткового
рахунку відповідача в рахунок погашення визначеної позивачем дебіторської
заборгованості  в сумі 9 789,53 грн., тим
самим зменшивши розмір дебіторської заборгованості до 61 577,41 грн. Факт
використання коштів у вказаній сумі з боку позивача відповідач підтверджує
виписками по операціях з платіжної картки, розрахунком загальних видаткових і
прибуткових операцій, платіжними документами, а також електронними виписками по
картковому рахунку. Позивач вважає, що відповідач набув майно (гроші) без
достатньої правової підстави, тому зобов'язаний їх повернути згідно ст. 1212
Цивільного кодексу України.

Відповідач проти позову заперечує.
Вважає, що визначена позивачем підстава для задоволення позову, а саме щодо
неправомірного оформлення ПП ОСОБА_2 свого платіжного доручення про
перерахування коштів ПП ОСОБА_1  відображає
правовідносини між Приватбанком та ПП ОСОБА_2 А відповідач ПП ОСОБА_1 не має до
них ніякого відношення. Правовідносини між позивачем та відповідачем
регулюються договором від 06 жовтня НОМЕР_1, згідно п. 3.1.1 якого відповідач
має право розпоряджатись всіма коштами, що знаходяться на його рахунку. Не
містять іншого і Правила користування платіжною картою (додаток 4 до договору).
Позивач не мав правових підстав списувати з карткового  рахунку відповідача 61 577,41 грн., що
надійшли від ПП ОСОБА_2  на підставі
платіжного доручення НОМЕР_3 від 30.11.2004 року. Згідно п. 2.1.11 договору
банк має право здійснювати примусове списання (стягування) коштів лише у
випадках, передбачених чинним законодавством України. Позивач не обґрунтовує з
цього приводу свої дії будь-якими правовими нормами. Не надане позивачу право
на списання вказаних коштів і підпунктами 3.2.7; 3.2.8 договору, якими
визначені права банку щодо списання коштів з рахунку клієнта. Навіть в позові
також зазначено, що такі дії банку щодо повернення коштів ПП ОСОБА_2  не відповідають вимогам п. 1.7 Інструкції НБУ
№ 22.

Крім того, відповідач просить
урахувати при розгляді справи, що надана позивачем суду виписка руху по
належній клієнту пластиковій карті за період часу з 01.12.2004 року по 31.01.2004
року не є належним доказом у справі, оскільки вона вчинена односторонньо
позивачем, -заінтересованою особою у справі та не відповідає вимогам ст. ст.
34, 36  Господарського  процесуального кодексу України. Також докази
позивача ґрунтуються на припущеннях, що також не відповідає вказаним
процесуальним вимогам чинного законодавства. Оскільки банком щоденно, на кінець
робочого дня, зводиться баланс видатків та доходів, відповідач вважає
неможливим не виявлене банком безпідставне знаходження грошей на рахунку
відповідача протягом терміну з 01 грудня
до 08 грудня 2004 року. Позивач обґрунтовує безпідставне отримання лише
61 577.41 грн. З урахуванням того, що банком самостійно було погашено 9
789,53 грн. за рахунок залишку коштів на карті відповідача, позовні вимоги є
необґрунтованими ще й за цих обставин.

Вивчивши матеріали справи,
вислухавши пояснення представників сторін, суд вважає позов таким, що не
підлягає задоволенню у зв'язку з наступним.

Встановлено, що 06 жовтня 2004 року
між позивачем та відповідачем був укладений договір НОМЕР_1 на здійснення
розрахунково-касового обслуговування. Згідно цього договору випущена платіжна
пластикова карта, що передана в користування власникові, - ПП  ОСОБА_1
Платіжним дорученням від 30.11.2004 року № 4 платник ПП ОСОБА_2., в якої
також відкритий поточний рахунок в ЗАТ КБ «Приватбанк», ініціювала переказ
коштів у сумі 61 577,41 грн. на картковий рахунок ПП ОСОБА_1 НОМЕР_2. Цього ж
дня, 30.11.2004 року, вказані кошти банком були зараховані Михайлівським
відділенням ЗРУ ЗАТ КБ «ПриватБанк»на належну відповідачеві платіжну пластикову
картку.

В платіжному дорученні ПП ОСОБА_2
НОМЕР_3 від 30.12.2004 року в рядку «призначення платежу»вказано: «НОМЕР_4».
Згідно п. 3.8 Інструкції НБУ «Про безготівкові розрахунки в Україні в національній
валюті»від 21.01.2004 року № 22 реквізит «Призначення платежу»платіжного
доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж
та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу.
Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України.
Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення
«Призначення платежу». Отже, в даному випадку обов'язок правильного оформлення
платіжного доручення НОМЕР_3 від 30.11.2004 року покладено на платника, тобто
ПП ОСОБА_2. Зі свого боку, банк перевіряє заповнення цього реквізиту на
відповідність вимогам. Таким чином, відповідач у даній справі не має відношення
до правильності оформлення зазначеного платіжного документу та не відповідає за
це. Його правовідносини з позивачем щодо предмету спору регулюються чинним
цивільним законодавством та договором від 06 жовтня НОМЕР_1, згідно п. 3.1.1
якого власник рахунку, тобто в даному випадку відповідач, має право
розпоряджатись всіма коштами, що знаходяться на його рахунку. Спірна сума 61
577,41 грн., що  перерахована ПП ОСОБА_1
ПП ОСОБА_2 платіжним дорученням  НОМЕР_3
від 30.11.2004 року була зарахована банком на картковий рахунок відповідача.
Після того, як ці кошти вже були зараховані, незалежно від правильності
заповнення платіжного документу платником, у позивача були відсутні правові
підстави для повернення коштів ПП ОСОБА_2. без узгодження з ПП ОСОБА_1. та
списання з карткового  рахунку відповідача
61 577,41 грн. і зменшення видаткового ліміту карти на вказану суму. Такі дії
банку суперечать п. 1.7 Інструкції НБУ № 22. Не містять іншого і Правила
користування платіжною картою (додаток 4 до договору). Згідно п. 2.1.11
договору банк має право здійснювати примусове списання (стягування) коштів лише
у випадках, передбачених чинним законодавством України. Позивач не обґрунтував
з цього приводу свої дії будь-якими правовими нормами. Не надане позивачу право
на списання вказаних коштів і підпунктами 3.2.7; 3.2.8 договору, якими визначені
права банку щодо списання коштів з рахунку клієнта. Таким чином, не
відповідають дійсності доводи позивача про те, що коштів на картковому рахунку
ПП ОСОБА_1 у розмірі 61 577,41 грн., розпоряджатися якими він міг -не було.

Не можуть бути прийняті до уваги
доводи позивача про безпідставне повторне збільшення доступного залишку
належної відповідачеві платіжної картки, оскільки ПП ОСОБА_2 було вчинено два
різні перерахування коштів у сумі 61 577,41 грн. на підставі відповідних
окремих платіжних документів, а саме: 30.11.2004 року на підставі платіжного
доручення НОМЕР_3 - 61 577,41 грн.;  та
на підставі платіжного доручення НОМЕР_5 від 01.12.2004 року також на суму 61
577,41 грн. Доводи банку про те, що, можливо, другий  переказ грошей від 01.12.2004 року є переказом
первинного платежу від 30.11.2004 року ґрунтуються на припущеннях, а тому не
можуть бути прийняті судом до уваги при оцінці доказів та прийнятті рішення.

Враховуючи викладене, відсутні
підстави для стягнення з відповідача визначеного позивачем боргу у розмірі 61
577,41 грн. на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України. У позові слід
відмовити.

.

Керуючись
ст.ст. 49, 69, 82, 84, 85  ГПК,  суд

Вирішив:

Продовжити строк розгляду
справи.

У позові відмовити.

Суддя                                         Т.Г.
Алейникова