Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2007 р.                                                          Справа № 3/607-05

Колегія суддів у складі:

головуючого судді Могилєвкіна Ю.О., суддів –Пушай В.І., Плужник О.В.

при секретарі –Байбак О.І.

за участю представників сторін:

позивача –Авдєєв Є.М., Драник К.В., Трофименко І.М.

відповідача –Гринько В.В., Питаленко В.В., Перетятько О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського  апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх.№ 317С/3-7) на рішення господарського суду Сумської області від 26.12.06 р. по справі № 3/607-05

за позовом –ВАТ ”Сумижитлобуд”, м. Суми

до –ВАТ „Сумбуд”, м. Суми

про стягнення 115744,00 грн.

встановила:

Позивач звернувся до господарського суду Сумської області в котрій просить стягнути з відповідача на свою користь збитки у розмірі витрат, які особа зробила та мусить зробити для відновлення бетонних ростверків (реальні збитки) на об'єкті Християнського духовного центру в м. Суми по вул. Д.Коротченка , 1 у сумі 115744 грн. 00 коп.

Рішенням господарського суду Сумської області від 26.12.2006 р. по справі № 3/607-05 (головуючий суддя Левченко П.І., судді Лущик М.С., Миропольский С.О.) в задоволенні позову відмовлено повністю.

Позивач з рішенням господарського суду не погоджується, вважає його незаконним та необґрунтованим, подав апеляційну скаргу в якій просить суд рішення скасувати та постановити нове з урахуванням обставин, викладених у скарзі.

В обґрунтування своєї скарги відповідач посилається на те, що відповідно до Роз'яснення президії Вищого арбітражного суду України від 10.12.1996 р. № 02-5/422 з наступними змінами згідно з ст. 4 ГПК України рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом.

Рішення може ґрунтуватися лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом. При цьому, необхідно мати на увазі, що у відповідності зі ст. 43 ГПК України, наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності, і жодний доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили з урахуванням статей 33, 34 ГПК України про подання доказів сторонами судового процесу та їх належність і допустимість.

Предметом розгляду даної справи є відшкодування збитків, пов'язаних з постачанням відповідачем неякісного бетону.

З метою доведення цієї обставини позивачем 04.01.1006 р. було заявлено клопотання про призначення комплексної будівельно-технічної та товарознавчої експертизи з поставлення наступних питань, - «1. Визначення якості бетону на об'єкті Християнський духовний центр відповідно до діючих норм та правил у будівництві: 2. Встановити причини які призвели до руйнування ростверку на об'єкті Християнський духовний центр».

За п. З ухвали суду у цій справі від 04.01.2006 р. визначено наступний перелік питань, які потребують висновку експертів, а саме, - «Що спричинило руйнування ростверку на об’єкті Християнського духовного центру” в м. Суми по вул. Д.Коротченко,1: невідповідність будівельним нормам та правилам, вимогам до якості складових, зокрема виду та марки цементу, чи недотримання технології укладки та догляду за бетоном на об’єкті будівництва, тобто чи неякісність бетону має виробничий характер, виникла при транспортуванні, укладці, зберіганні”.

Однак висновки комплексної судово-будівельно-технічної і хімічної експертизи від 12.10.2006 р. № 547/548 не мають відповіді на всі питання поставлені судом для проведення експертизи, у тому числі стосовно того, чи: має неякісність бетону виробничий характер, чи виникла при транспортуванні, укладці та зберіганні.

За наявності даної обставини на думку позивача, судом в порушення норм процесуального права неправомірно відмовлено у клопотанні від 25.12.2006 р. про призначення додаткової експертизи з питань, що не знайшли своє відображання за попереднім експертним висновком, та неправомірно відхилено клопотання про призначення експертизи на підтвердження достовірності визначення позивачем вартості збитків у розмірі витрат, які особа зробила та мусить зробити для відновлення бетонних ростверків від 13.12.2000р.

Крім того, в порушення норм матеріального права судом застосовано до спірних правовідносин сторін Інструкцію про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по якості, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 року П - 7 (далі Інструкція П-7), хоча за п. 1 Інструкції П-7 чітко визначено, що, - «Дана Інструкція застосовується в усіх випадках, коли стандартами, технічними умовами, Основними та Особливими умовами поставки або іншими обов'язковими для сторін правилами не встановлено інший порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по якості та комплектності, а також тари під продукцією або товарами».

В порушення норм матеріального та процесуального права судом також невірно застосовано до спірних правовідносин приписи ч. 8 ст. 269 ГК України, так як факт невідповідності якості бетону було встановлено за актом № 3 та протоколом № 67 від 17.05.2005 р. складених лабораторією ДП ВАТ «Сумбуд», а позов подано 03.11.2005 р. тобто в межах визначених судом та ч. 8 ст. 269 ГК України.

Таким чином, на думку скаржника, за умови встановлення судом факту поставки бетону саме ВАТ «Сумбуд», безспірного визнання ним факту використання на об’єкті будівництва саме його бетону та встановлення факту невідповідності якості бетону лабораторією ВАТ «Сумбуд»рішення суду прийняте з грубими порушеннями норм матеріально та процесуального права, з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи при недоведеності обставин, які господарським судом визнані встановленими, та у свою чергу призвело до невідповідності висновків, викладених у рішенні господарського суду, обставинам справи.

Відповідач вважає рішення місцевого господарського суду законним та обґрунтованим і просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Мотиви, викладені в апеляційній скарзі позивач вважає безпідставними.

Перевіривши повноту встановлення судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст.101 ГПК України, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення місцевого суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставою для скасування або зміни рішення є невиконання або невірне застосування вимог передбачених зазначеною статтею. Порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Жодних обставин які б могли бути підставою для скасування рішення місцевого господарського суду скаржник не зазначив та відповідних доказів не надав.

Як обґрунтовано зазначає скаржник, рішення суду може ґрунтуватися лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом. При цьому необхідно мати на увазі, що у відповідності зі ст. 43 ГПК України наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності, і жодний доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили з урахуванням статей 33, 34 ГПК України про подання доказів сторонами судового процесу та їх належність і допустимість.

Відповідно до вимог ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень і суд не повинен замість сторони доводити ці обставини.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено місцевим господарським судом, позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що для виконання робіт на об'єкті будівництва Християнського духовного центру він придбав у відповідача бетон марки М-200 у загальній кількості 78 куб.м. на загальну суму 17 676 грн. 06 коп. по одинадцяти накладним у період з 27.09.2004 року по 05.11.2004 року.

Позивач вважає, що таким чином між сторонами відповідно до ст.ст. 206,639 ЦК України було укладено договори поставки продукції, а саме бетону М-200 в іншій, ніж шляхом складання одного документа, формі.

Отриманий від відповідача бетон був вкладений позивачем у спорудження бетонних ростверків на будівництві вищезгаданого об'єкта.

У ході будівництва було виявлено пошкодження бетонних ростверків, причиною якого могла бути поставка відповідачем неякісного бетону. Тому, за заявою позивача у період з 16.05.2005 року по 17.05.2005 року лабораторією відповідача було проведено обстеження технічного стану монолітних бетонних ростверків і актом №3 та протоколом № 67 від 17.05.2005 року встановлена невідповідність якості бетону ГОСТ 22236-85 та ГОСТ 10178-85.

22.07.2005 року позивач звернувся до відповідача з претензією з вимогою компенсувати витрати по заміні бетону фундаменту на об'єкті, однак відповіді не отримав.

Позивач 10.09.2005 року склав кошторис 2-1-1 на суму 115 744 грн. 00 коп., який він вважає збитками, заподіяними йому відповідачем внаслідок постачання неякісного бетону, які особа зробила та мусить зробити для відновлення залізобетонних ростверків на зазначеному вище об'єкті.

Відповідач не визнав позовні вимоги, посилаючись на те, що згідно ст. 675 ЦК України, товар, який продавець передає покупцеві, має відповідати вимогам щодо якості в момент передання покупцеві, а згідно ст. 679 ЦК України, продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин , які існували до цього моменту.

Необхідними умовами та підставами для несення відповідальності за збитки є, окрім наявності збитків, докази вини продавця у їх спричиненні, а також докази того, що ці збитки заподіяні саме неправомірними діями продавця.

Відповідач вважає, що позивач не навів жодного доказу того, що бетон поставлений відповідачем, не відповідав вимогам щодо його якості в момент його передання позивачу.

На думку відповідача, позивач не довів, що саме бетон, отриманий від відповідача був використаний на об'єкті Християнський духовний центр по вул. Д.Коротченка, 1.

Відповідач не здійснював доставку бетону на об'єкт, а позивач самостійно вивозив бетон від відповідача власним транспортом у невідомому напрямку.

Згідно п.2.2. ГОСТ 15105-86 позивач зобов'язаний був здійснювати випробування бетону на міцність ( відібрати проби) на будівельному майданчику не пізніше ніж протягом доби з дня його отримання. Тому, саме з дня отримання бетонної суміші необхідно відраховувати строк позовної давності для пред'явлення відповідних вимог, що випливають з неякісності бетону .

У відповідності до ст. 681 ЦК України, до вимог у зв'язку з недоліками проданого товару застосовується позовна давність в один рік, яка обчислюється від дня виявлення недоліків у межах строків, встановлених статтею 680 ЦК України.

По справі місцевим господарським судом була призначена комплексна будівельно - технічна експертиза і хімічна експертиза.

За Висновком комплексної судової будівельно-технічної і хімічної експертизи № 547/548 від 12.10.2006 року установити вид і марку цементу наданих на дослідження об'єктів не надається можливим. Ймовірною причиною руйнування ростверку може бути застосування неякісної бетонної суміші за складом та морозостійкості, згідно з нормативними вимогами.

В судовому засіданні 13.12.2006 року суд заслухав пояснення експерта Гайдаржі І.О. по проведеній експертизі. Експерт підтвердила, що на час проведення експертизи конкретного висновку, конкретних відповідей на поставлені питання за відсутності в журналі бетонних робіт таких граф, як марка бетону, склад бетонної суміші, контроль зразків тощо не можливо було зробити. За такого обсягу даних, відсутні науково-обргунтовані методики дослідження для встановлення виду і марки цементу досліджуваних об'єктів. Можливими причинами руйнування ростверку є також порушення технології укладки бетону, догляду за бетоном, транспортування тощо, тобто, ті ймовірні причини, які зазначені у Висновку судової експертизи, є одними з багатьох можливих причин.

25.12.2006 року позивач подав суду клопотання про призначення додаткової будівельно-технічної та товарознавчої експертизи з раніше поданих питань, враховуючи, що ВАТ «Сумбуд»безспірно визнав факт поставки бетону на об'єкт Християнський духовний центр у кількості 33 куб. метри, а ця кількість бетону була вкладена у будівництво ростверку поряд з усією іншою кількістю бетону .

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін і експерта, місцевий господарський суд встановив та обґрунтовано відхилив клопотання позивача про призначення будівельно-технічної експертизи для визначення вартості відновлювальних робіт за спірним ростверком на об'єкті Християнський духовний центр в м. Суми по вул. Д.Коротченко, 1 у контексті заявленого розміру позовних вимог, оскільки справа містить достатньо матеріалів для ухвалення рішення з даного спору без призначення ще однієї судової експертизи.

Також, місцевий суд обґрунтовано відхилив клопотання позивача від 25.12.2006 року про призначення додаткової будівельно-технічної та товарознавчої експертизи з раніше поданих питань, тобто, з питань, які вже були предметом дослідження експертизи, оскільки і висновок експертизи від 12.10.2006 року і пояснення експерта Гайдаржі І.О. свідчать про неможливість на даний час надати більш точні та більш конкретні відповіді на раніше подані позивачем питання.

Як зазначив суд, позивач безпідставно вважає, що ВАТ «Сумбуд»(відповідач) визнав факт поставки бетону на об'єкт позивача у кількості 33 куб.м у своїх письмових поясненнях від 13.12.2006 року, оскільки відповідач у тих поясненнях лише припускає можливість того, що з усієї кількості відпущеного ним позивачеві бетону відповідач міг використати на об'єкті не більш 33 куб.м. бетону. Це не є визнанням відповідачем факту укладення позивачем цієї кількості бетону виробництва відповідача на об'єкті. Цей факт мав бути доведений позивачем належними доказами (зокрема, відповідними актами приймання бетону відповідача, складеним безпосередньо на об'єкті тощо), однак позивач не довів факту вкладення бетону виробленого відповідачем в будівництво ростверку на вищезгаданому об'єкті.

Позивач в період з 27.09.2004 року по 05.11.2004 року по накладним № 2390 від 27.09.2004 року, № 2391 від 27.09.2004 року , № 2400 від 30.09.2004 року, № 1631 від 27.09.2004 року, № 2408 від 04.10.2004 року , № 1644 від 04.10.2004 року, № 1647 від 05.10.2004 року , № 2440 від 12.10.2004 року , № 25496 від 20.10.2004 року , № 2546 від 29.10.2004 року та № 2579 від 05.10.2004 року придбав у відповідача бетон марки М-200 у загальній кількості 78 куб.м на загальну суму 17 676 грн. 06 коп.

Позивач також зазначає, що у ході будівництва було виявлено пошкодження в бетонних ростверків, причиною якого могла бути поставка відповідачем неякісного бетону ( а.с.З. том І)

Як обґрунтовано зазначає у своєму рішенні місцевий господарський суд, відповідно до вимог ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до чинного законодавства підставою для настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння збитків (шкоди) є правопорушення (порушення зобов’язань), що включає в себе певні елементи: збитки (шкоду), протиправність поведінки особи, яка заподіяла збитки (шкоду),  причинний зв'язок між ними та вину.

Оцінивши наявні у справі докази, подані сторонами, письмові та усні пояснення (обґрунтування) представників сторін, експерта, господарський суд обґрунтовано дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є безпідставними, необґрунтованими , а тому не підлягають задоволенню.

Необхідними умовами та підставами для покладення на постачальника (відповідача) відповідальності за збитки є, окрім наявності збитків, докази неправомірних дій та вини постачальника у спричиненні збитків а також докази того, що саме неправомірними діями постачальника заподіяні ці збитки (причинний зв'язок між неправомірними діями і спричиненими збитками).

Позивач не довів наявності згаданих підстав для покладення на відповідача обов'язку щодо відшкодування збитків.

Позивач у своїй позовній заяві обґрунтовано зазначає, що між сторонами відповідно до ст.ст. 206, 639 ЦК України укладено договори поставки продукції .

Згідно з частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із характеру відносин сторін.

Загальні положення про купівлю-продаж, а саме частина 2 статті 689 Цивільного кодексу України, встановлюють для покупця обов'язок вчинити дії які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Статтею 675 ЦК України (ч.І) передбачено, що товар, який продавець (постачальник) передає покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві.

Позивач не довів, що бетон не відповідав вимогам щодо його якості в момент його передання відповідачем позивачеві.

Згідно ч.І ст. 679 ЦК України, продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту .

Позивач не довів , що недоліки бетону виникли до передання його позивачеві.

Більше того, позивач не довів що бетон, отриманий ним самовивозом від відповідача був використаний саме на об'єкті будівництва Християнського духовного центру по вул. Д.Коротченка,1 в м. Суми.

Обґрунтований розрахунок отриманого і вкладного у будівництво об'єкту бетону В-15 марки М-200, зроблений на підставі накладних та журналу бетонних робіт свідчить про те, що на згаданому об'єкті з отриманих від відповідача 78 куб.м. бетону могло бути використано лише 33 куб.м. бетону, а решта бетону, що використовувалась позивачем у ті дні на об'єкті будівництва Християнський духовний центр безумовно була отримана від інших постачальників (т.І, а.с. 22-32 , а.с. 78-83 , т.2 , а.с. 2-12, а.с. 72-74). Поряд з цим, слід зазначити, що це не є доказом факту використання позивачем навіть тих 33 куб. метрів бетону, які могли бути використані на цьому об'єкті, оскільки це не підтверджено позивачем належним чином складеними актами приймання бетону. Виробленого та відвантаженого відповідачем.

Висновок експертизи не містить даних про те, чий бетон ( відповідача чи інших постачальників) був укладений на об'єкті будівництва Християнський духовний центр по вул. Д.Коротченка, 1 у м. Суми. Як пояснила в судовому засіданні 13.12.2006 року експерт Гайдаржі І.О. у висновку зазначена, одна з багатьох ймовірних причин руйнування ростверку на згаданому об'єкті будівництва, тому, цей висновок не може бути підставою для покладення відповідальності за руйнування ростверків на відповідача .

Як свідчать копії подорожніх листів вантажних автомобілів, надані позивачем в якості документів, на підтвердження доставки бетону на спірний об'єкт (а.с. 2-12, том II), перевозка бетону здійснювалась автомобілями БМУ „Цивільбуд" за замовленням БМУ „Житлобуд" .

Безпосередньо перевезення бетону здійснювалась водіями БМУ „Цивільбуд" Коштур І.Л. та Гончаровим Ю.Л., але одержував ( приймав ) бетон від відповідача по накладним (а.с. 22-32 , том І) представник БМУ „Житлобуд" Уройченко В.М. по довіреностям БМУ „ Житлобуд" . Сплачував кошти за бетон відповідачеві також БМУ „Житлобуд" (а.с. 33-43, том І). БМУ „ Житлобуд" після перевезення бетону водіями БМУ „ Цивільбуд" приймав бетон , який був довезений саме до об'єкту Християнський духовний центр чи до іншого об'єкту, безпосередньо на об'єктах і в той же день використовував привезений бетон на цьому чи на іншому об'єкті, оскільки це продукція яка мала бути використана в день її доставки і вивантаження на тому чи іншому об'єкті. Доказів того, що бетон, отриманий позивачем від відповідача по згаданим накладним, був вивантажений та укладений на будівництво об'єкту Християнського духовного центру позивач суду не надав.

У відповідності з ч.2 ст. 680 ЦК України, строк для виявлення недоліків товару , що перевозився , обчислюється від дня одержання товару у місці призначення .

Накладні (а.с. 22-32, том І), копії яких надані позивачем, свідчать про додержання бетону представником БМУ „ Житлобуд" безпосередньо від відповідача для завантаження його в автомобілі БМУ „Цивільбуд" і подальшого перевезення одержаного бетону на той чи інший об'єкт будівництва .

Подорожні листи ( а.с. 2-12, том II), копії яких надані позивачем, свідчать про надання БМУ „ Цивільбуд" за замовленнями БМУ „ Житлобуд" вантажних автомобілів для перевезення бетону з вул. Лінейної на вул. Д.Коротченка , але не містять доказів доставки та вивантаження бетону саме на об'єкті будівництва Християнського духовного центру по вул. Д.Коротченка, 1.

Відсутні будь-які акти приймання по кількості та якості того бетону, що був прийнятий Уройченко В.Н. у відповідача і того бетону що перевозився автомобілями БМУ „Цивільбуд", складені на об'єктах будівництва Християнський духовний центр по вул. Д.Коротченка, 1 у м. Суми.

Таким чином, відсутні будь-які докази того, яка кількість бетону, з тієї кількості, що одержав Уройченко В.Н. безпосередньо від відповідача була доставлена на об'єкт будівництва Християнський духовний центр по вул. Д.Коротченка, 1 у м. Суми.

Згідно п.2.2. ДОСТ 15105-86 позивач зобов'язаний був здійснювати випробування бетону на міцність (відібрати проби) на будівельному майданчику не пізніше ніж протягом доби з дня його отримання.

Згідно ч.2 ст. 680 ЦК України та згідно п.6 б Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по якості, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 року № П -7 (далі Інструкція № П-7) приймання продукції (бетону) після перевезення мало бути здійснене в день одержання бетону (не пізніше 24 годин після надходження бетону на об'єкт будівництва ). Згідно п.9 Інструкції № П-7, акт про приховані недоліки продукції ( бетону) повинен був бути складеним на протязі п'ятьох днів після виявлення недоліків , але не пізніше чотирьох місяців з дня надходження продукції на склад (на об'єкт) отримувача (позивача), який виявив приховані недоліки .

Згідно п.10 Інструкції № П-7, приймання вважається здійсненим своєчасно, якщо перевірка якості продукції закінчена у встановлені строки. Відповідно до п. 14 Інструкції № П-7, приймання продукції по якості здійснюється у точній відповідності зі стандартами, технічними умовами тощо .

Згідно п.15 Інструкції № П-7, при виявленні невідповідності якості продукції , що надійшла, вимогам стандартів, технічних умов тощо, отримувач призупиняє подальше приймання продукції і складає акт, в якому зазначається кількість оглянутої продукції і характер виявлених при прийманні дефектів . Отримувач зобов'язаний обов'язково викликати для участі в продовженні приймання продукції і складання двостороннього акта представника одногороднього виробника ( відповідника) продукції.

У відповідності з пунктом 29 Інструкції № П-7 по результатам приймання продукції по якості за участю представників, зазначених у пунктах 19 і 20 цієї Інструкції, складається акт про фактичну якість отриманої продукції .

Згідно п.31 Інструкції № П-7 , до акту складеного в порядку, передбаченому пунктом 29 цієї Інструкції, повинні бути додані зокрема, документи виготовлювача про якість продукції, транспортний документ, документ представника , виділеного для участі у прийманні, акт згідно п. 16 цієї Інструкції, акт відбору зразків (проб) та висновок за результатами аналізу (випробування) відібраних зразків (проб), інші документи про причини порчі (погіршення) якості продукції.

Позивач взагалі не здійснював приймання продукції (бетону) після перевезення, не складав актів приймання продукції (бетону) на об'єкті будівництва Християнський духовний центр по вул. Д.Коротченка, 1 у м. Суми ні по кількості не по якості, ні по приналежності отриманого та укладеного в день отримання бетону тому чи іншому виготовлювачу (постачальнику), не здійснювались приймання та оформлення приймання відповідними актами від перевізника безпосередньо після здійснення перевезення.

Зокрема, у відповідності з вимогами п.п. 3,4,26,27,28 Інструкції № П-7 позивачем не здійснювався відбір зразків (проб) при прийманні від перевізника (з кожного з автомобілів, які перевозили бетон на об'єкт) бетону, не складалися акти про відбір зразків (проб) з кожної доставленої партії бетону. З відібраних зразків (проб) , згідно п. 28 Інструкції № П-7, один мав залишатися у отримувача , а другий мав направлятися виробнику (відправнику) продукції (бетону). Відібрані зразки (проби) кожної доставленої на об'єкт партії продукції (бетону) повинні були зберігатися отримувачем та виробником (відправником) до вирішення спору про якість продукції (бетону).

Постановою Верховної Ради України від 12.09.91 р. N 1545-ХІІ "Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР" встановлено, що до прийняття відповідних актів законодавства України на її території застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України. Це стосується і нормативних актів Державного арбітражу Союзу РСР, а саме Інструкцій про порядок прийомки продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю і якістю, затверджених постановами Державного арбітражу Союзу РСР відповідно від 15.06.65 р. N П-6 і від 25.04.66 р. N П-7.

Тому, посилання скаржника на те, що суд порушив вимоги матеріального права застосовуючи вимоги Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по якості, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 року № П -7, безпідставне, оскільки зазначена Інструкція не втратила чинності, а інший порядок приймання продукції, при здійсненні правочину, сторони не визначили.

За таких обставин, не може бути покладена на відповідача будь-яка відповідальність за пошкодження бетонних ростверків на згаданому вище об'єкті будівництва, які були виявлені позивачем у період з 16.05.2005 року по 17.05.2005 року, а тому, не може бути задоволене позов позивача до відповідача про стягнення з останнього збитків у розмірі витрат, які особа зробила та мусить зробити для відновлення бетонних ростверків на об'єкті будівництва Християнського духовного центру в м. Суми по вул. Д. Коротченко , 1 в зв'язку з його необґрунтованістю та недоведеністю.

Крім того, відповідач заявив у своїх письмових обґрунтуваннях від 27.11.2006 року (а.с. 122-124, том II) про застосування відповідно до вимог ч.З ст. 267 ЦК України позовної давності.

Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Строк виявлення недоліків товару, що перевозився, обчислюється від дня одержання товару в місці призначення (ч.2 ст. 680 ЦК України), а акт про приховані недоліки продукції повинен бути складений на протязі 5 днів після виявлення недоліків, але не пізніше чотирьох місяців з дня отримання продукції ( п.9 Інструкції № П-7).

Згідно ч.І ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

У відповідності зі ст. 712 ЦК України, на яку посилається й позивач, вважаючи, що в даному разі між сторонами були укладені договори поставки, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використання, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Позивач і відповідач є суб'єктами господарювання, які є учасниками відносин у сфері господарювання і здійснюють (у тому числі і у даному разі) господарську діяльність та вступили між собою в господарські відносини (ст.ст. 2,3,4 Господарського кодексу України - далі ГК України).

Відповідно до ст. 1 ГК України, цей Кодекс визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, а також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання .

Таким чином, господарські відносини по поставці бетону, які виникли між сторонами у даній справі, регулюються Господарським кодексом України.

У відповідності з ч. 8 ст. 269 ГК України, позови, що випливають з поставки товарів неналежної якості, можуть бути пред'явлені протягом шести місяців з дня виявлення покупцем у належному порядку недоліків поставлених йому товарів.

Зазвичай недоліки поставлених товарів виявляються покупцем при звичайному їх прийманні за якістю. Порядок і строки приймання товарів за якістю регулюються вищезгаданою Інструкцією № П-7.

Позивач у даному разі взагалі не здійснив належним чином та своєчасно приймання бетону за якістю. Не встановив і не довів факту неякісності бетону саме відповідача, а не іншого виробника (постачальника), не встановив і не довів факту невідповідності бетону відповідача вимогам щодо якості в момент передання товару (бетону) позивачеві.

Тому, як обґрунтовано зазначив місцевий господарський суд, позовні вимоги позивача до відповідача в даному разі не підлягають задоволенню в зв'язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю, а не у зв'язку зі спливом позовної давності. Поряд з цим, слід зазначити, що в зв'язку з порушенням строків та порядку встановлення недоліків поставленого йому на об'єкт бетону, позивач, відповідно, порушив і строк пред'явлення позову, що випливає з поставки товару (бетону) неналежної якості, обмежений згідно ч.8 ст.269 ГК України шістьма місяцями з дня виявлення покупцем у належному порядку недоліків поставлених йому товарів.

На підставі вищевикладеного, рішення господарського суду Сумської області від 26.12.2006 р. підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. ст. 49, 99,101 п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, колегія суддів, –

постановила:

Рішення господарського суду Сумської області від 26.12.2006 р. по справі № 3/607-05 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Головуючий суддя                                                                 Могилєвкін Ю.О.

судді                                                                  Пушай В.І

Плужник О.В.