КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

17.04.07 р.          № 46/443-А

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Шипка  В.В.

суддів:            Алданової  С.О.

Борисенко  І.В.

при секретарі:          Дубінкіній Ю.А.

За участю представників:

від позивача - Штанько А.В. – (дов. № 09/05-56 від 16.04.2007р.)

відповідача:    Кравчук Т.О. – (дов. № 141/9/10-110 від 01.02.2007р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Спеціалізована державна податкова інспекція у м.Києві по роботі з великими платниками податків

на рішення Господарського суду м.Києва від 17.11.2006

у справі № 46/443-А  (Шабунін С.В.)

за позовом           Акціонерний банк "Енергобанк"

до           Спеціалізована державна податкова інспекція у м.Києві по роботі з великими платниками податків

про          визнання недійсним повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство “Акціонерний банк “ Енергобанк” звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції у м. Києві по роботі з великими платниками податків про визнання недійсним  повідомлення – рішення.

Постановою  Господарського суду м. Києва від 17.11.2006р. у справі № 46/443-А  позовні вимоги задоволенні повністю.

Визнано недійсним податкове повідомлення – рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції у м. Києві по роботі з великими платниками податків № /0 від 06.09.2006р.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати постанову Господарського суду м. Києва від 17.11.2006р. у справі № 46/443-А  та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Представник апелянта в судовому засіданні апеляційної інстанції апеляційну скаргу підтримав та  просив її задовольнити.

Від представника позивача надійшли заперечення на апеляційну скаргу в яких просить постанову залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

На підставі акту № 539/2310/19357762 від 21.08.2006р. “Про результати виїзної планової перевірки Відкритого акціонерного товариства “Акціонерного банку “Енергобанк з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2003р. по 31.03.2006р.” відповідачем винесено податкове повідомлення – рішення № /0 від 06.09.2006р., яким  позивачу визначено податкове зобов”язання за платежем “частина прибутку (доходу) господарських організацій (у статутних фондах яких є державна частка), що виплачується до бюджету” в сумі 207326,29 грн. (145907,33 грн. недоїмки та 61418,96 грн. штрафних (фінансових) санкцій).

В акті перевірки зазначається порушення позивача полягає в не нарахуванні та несплаті частини прибутку господарських організацій, у статутному фонді яких державі належить частка (акції, паї) за результатами фінансово – господарської діяльності розрахованої відповідно до правил ведення бухгалтерського обліку.

Колегія суддів, не погоджується з висновками відповідача викладеними в акті перевірки, враховуючи наступне.

На виконання Закону України “Про державний бюджет України на 2004 рік” Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову від 30.03.2004 р. № 405, якою передбачалось, що акціонерні, холдингові, лізингові компанії та інші суб'єкти господарювання, у статутному фонді яких державі належать частки (акції, паї), сплачують до загального фонду Державного бюджету України частину чистого прибутку відповідно до розміру державної частки (акцій, паїв) у їх статутних фондах.

Статтею 167 Господарського кодексу України визначено поняття корпоративних прав - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації.

Таким чином, частка держави в статутному фонді передбачає наявність корпоративних прав держави в статутному фонді суб'єкта господарювання.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2004 № 155 затверджено Основні концептуальні підходи до підвищення ефективності управління корпоративними правами держави, згідно з якою, корпоративні права держави - це право держави, частка якої визначається в статутному фонді господарською товариства, що включає право на управління цим товариством, отриманий певної частки його прибутку (дивідендів), активів у разі ліквідації відповідно до законодавства, а також інші права, передбачені законом та установчими документами.

Для обліку корпоративних прав держави Фонд державного майна України за участю інших органів виконавчої влади формує та веде Реєстр корпоративних прав держави, який передбачається як складова частина Реєстру об'єктів державної власності.

Інформація про включення до Реєстру корпоративних прав держави відомостей стосовно наявності державної частки в статутному фонді АБ “Енергобанк” відсутня, і, враховуючи природу корпоративних прав, не може там знаходитись, оскільки держава не мас жодних прав на управління повивачем, отримання певної частки його прибутку (дивідендів), активів у разі ліквідації відповідно до законодавства, а також інших прав, передбачених законом. Установчими документами позивача (враховуючи редакцію Статуту, що діяв в період, за який проводилася перевірка) не передбачено жодних прав держави на управління позивачем.

З огляду на викладене, у статутному фонді позивача відсутні частки, що належать державі, та, як наслідок, - відсутні підстави для сплати до загального фонду Державного бюджету України частини чистого прибутку за результатами фінансово-господарської діяльності у 2003 році та щоквартальної фінансово-господарської діяльності у 2004 році.

Також слід зазначити, що позивач не є дочірнім підприємством суб'єкта господарювання, у статутному фонді якого державі належать частки (акції, паї).

Відповідно до п. 8 ст. 63 Господарського кодексу України підприємство визнається дочірнім у випадках існування залежності від іншого підприємства, передбачених статтею 126 нього Кодексу (Асоційовані підприємства. Холдингові компанії).

Відповідно до ст. 126 Господарського кодексу України асоційовані підприємства (господарські організації) - це група суб'єктів господарювання - юридичних осіб, пов'язаних між собою відносинами економічної та/або організаційної залежності у формі участі в статутному фонді та/або управлінні. Залежність між асоційованими підприємствами може бути простою і вирішальною.

Проста залежність між асоційованими підприємствами виникає у разі якщо одне з них має можливість блокувати прийняття рішень іншим (залежним) підприємством, які повинні прийматися відповідно до закону та/або установчих документів цього підприємства кваліфікованою більшістю голосів. Тобто, враховуючи чинне законодавство (Закон України "Про господарські товариства"), для акціонерних товариств така можливість блокування передбачається за умови наявності у одного підприємства в статутному фонді іншого підприємства голосів (акцій) в розмірі не менше 25%+1 голос.

Беручи до уваги те, що позивач є акціонерним товариством, а також те, що розмір пакету акцій вищезазначених державних підприємств у спірний не дорівнював розміру 25%+1 голос, а відносин вирішальної залежності у позивача із зазначеними підприємствами ніколи не існувало, Акціонерний банк “Енергобанк”, в період дії законів України “Про державний бюджет України на 2005 рік” та “Про державний бюджет України на 2006 рік”, не відносився до переліку суб'єктів господарювання, що мають здійснювати відрахування частини прибутку (доходу) за результатами фінансово-господарської діяльності.

Статутом позивача відповідно до чинного законодавства (Закон України “Про господарські товариства”, Господарський кодекс України) визначено порядок розподілу прибутків, а саме вказується, що затвердження порядку розподілу прибутку, строку та порядку виплати частки прибутку (дивідендів) відноситься до компетенції загальних зборів акціонерів.

Відповідно до ч. 3 ст. 142 Господарського кодексу України порядок використання прибутку (доходу) суб'єкта господарювання визначає власник (власники) або уповноважений ним орган відповідно до законодавства га установчих документів. Порядок використання прибутку державних підприємств та господарських товариств, у статутних фондах яких більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) належить державі, здійснюється відповідно до ст. 75 цього Кодексу. Тобто, законодавством чітко визначено коло суб'єктів господарювання, для яких передбачено особливий порядок використання прибутку.

Відрахування частини прибутку (доходу) за результатами фінансово-господарської діяльності, в межах визначення, що передбачене Законом України “Про систему оподаткування” не поширюється на позивача, а межі платежів, передбачені іншими нормативними актами не підлягають дотриманню на підставі зазначеного закону, відповідно до ч.ч. 6, 8 ст. 1 якого податки і збори (обов'язкові платежі), справляння яких не передбачено цим Законом, сплаті не підлягають. Будь-які податки і збори обов'язкові платежі), які запроваджуються законами України, мають бути включені до цього Закону. Всі інші закони України про оподаткування мають відповідати принципам, закладеним у цьому Законі.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов вірного висновку про безпідставність нарахування позивачу 207 326.29 грн. заборгованості перед державним бюджетом, оскільки положення п. 17.1.3 ст. 17 Закону Укисни “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” позивачем не порушувалися, так як він не був платником цього виду платежу у періоді, що перевірявся.

Відповідно до п. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта  владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, колегія вважає, що податкове повідомлення – рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції у м. Києві по роботі з великими платниками податків від 06.09.2006р. № /0 підлягає визнанню недійсним.

Виходячи з наведеного, колегія Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга Спеціалізованої державної податкової інспекції у м. Києві по роботі з великими платниками податків не підлягає задоволенню, а постанова Господарського суду м. Києва від 17.11.2006 року у справі № 46/443-А не підлягає скасуванню.

Керуючись п. 6 розділу 7 “Прикінцеві та перехідні положення”, ст. ст. 195 198,200, 205-206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції у м.Києві по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення, постанову Господарського суду м. Києва від 17.11.2006 року у справі № 46/443-А залишити без змін.

Матеріали справи № 46/443-А повернути до Господарського суду м. Києва.

Ухвала може бути оскаржена  до Вищого адміністративного суду України протягом місяця у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя          Шипко  В.В.

Судді

Алданова  С.О.

Борисенко  І.В.