ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

18.04.07                                                                                           Справа  № 14/243

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії

Головуючого судді                              Мурської Х.В. –доповідач у справі

Суддів                                                  Давид Л.Л.

Кордюк Г.Т.

при секретарі                               Куцик-Трускавецькій О.Б.

розглянувши апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Костопільському районі Рівненської області, вих. № 1303 від 13.11.2006 року

на постанову Господарського суду Рівненської області від 24.10.2006 року

у справі № 14/243, суддя Марач В.В.

за позовною заявою Територіального центру соціального обслуговування одиноких пенсіонерів і інвалідів, м. Березне

до Відповідача – Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Костопільському районі Рівненської області, м. Костопіль

про стягнення 5 461 грн. 26 коп.

за участю представників:

від Позивача –не з’явились;

від Відповідача –Зищук М.П. - представник.

Представником Відповідача заявлено клопотання про відмову від здійснення фіксації судового процесу технічними засобами.

Постановою Господарського суду Рівненської області від 24.10.2006 року у справі № 14/243 позов Територіального центру соціального обслуговування одиноких пенсіонерів і інвалідів задоволено. З рахунку Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Костопільському районі  на користь Позивача у справі стягнуто 5 461 грн. 26 коп. зайво переплачених страхових внесків.

Постанова місцевого господарського суду мотивована підставністю та обгрунтованістю вимог Позивача,  зокрема тим, що Відповідач, встановлюючи страхові тарифи для Позивача в завищених розмірах, діяв з порушенням норм Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов’язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» № 2272-ІІІ від 22.02.2001 року, яким встановлено, що для бюджетних установ страхові тарифи встановлюються в розмірі 0,2 % від сум фактичних витрат на оплату праці найманих працівників.

Не погоджуючись з вказаною постановою місцевого господарського суду, Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Костопільському районі Рівненської області звернулось до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою  в якій просить оскаржувану постанову місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог –відмовити з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Територіальний центр соціального обслуговування одиноких пенсіонерів і інвалідів у запереченні на апеляційну скаргу спростовує доводи Скаржника, викладені в апеляційній скарзі, просить постанову  Господарського суду Рівненської області від 24.10.2006 року у справі № 14/243 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення з підстав, викладених у ньому. Крім того, подав на розгляд суду заяву про розгляд апеляційної скарги за відсутності його уповноваженого представника.

В судовому засіданні представник Скаржника підтримав доводи апеляційної скарги, просить оскаржувану постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог – відмовити.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши пояснення представника Скаржника, дослідивши правильність застосування  місцевим господарським судом при винесенні  оскаржуваної постанови норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, постанову Господарського суду Рівненської області від 24.10.2006 року у даній справі - залишити без змін, виходячи з наступного.

Місцевим господарським судом встановлено, що Територіальний центр соціального обслуговування одиноких пенсіонерів і інвалідів зареєстрований у Фонді соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України страхувальником і є платником страхових внесків на загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності.

Контрольно-ревізійним відділом в Березнівському районі Головного КРУ України при проведенні перевірки Територіального центру соціального обслуговування одиноких пенсіонерів і інвалідів щодо використання бюджетних коштів на сплату страхових внесків до ФССНБУ  за період з 01.01.2004 року по 30.07.2006 року (акт від 31.08.2006 року № 15-25, а.с. 9), встановлено, що за вказаний період Позивачем нараховано та сплачено до Фонду внесків в розмірі 7 016 грн. 02 коп. (що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями). При цьому, зайво відраховано коштів у Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань за період з 01.01.2004 року по 31.03.2006 року в розмірі 5 461 грн. 26 коп. Видатки на сплату внесків проводились Позивачем за рахунок бюджетних асигнувань.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно повідомлення Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань № 41, Територіальний центр соціального обслуговування одиноких пенсіонерів і інвалідів віднесено до четвертого класу професійного ризику та встановлено страховий тариф в 0,2 %.

Згідно повідомлення Відповідача без номера (а.с.7), починаючи з 01.05.2003 року страховий тариф для Позивача змінено на 0,93% внаслідок віднесення установи до 7 класу професійного ризику, а повідомленням № 1262 від 04.01.2006 року страховий тариф для Позивача було знову змінено на 0,73 % при тому ж класі професійного ризику –7.

Повідомленням № 1870 від 01.04.2006 року, Відповідачем знову змінено страховий тариф на 0,2% при тому ж класі профризику.

В апеляційній скарзі скаржник покликається на ту обставину, що Фондом на виконання вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2003 року № 985 «Про внесення змін до Порядку визначення страхових тарифів для підприємств, установ та організацій на загальнообов’язкове  державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання», якою визначено, що страховий тариф встановлюється відповідно до класифікації виду економічної діяльності, 01.05.2003 року на адресу Територіального центру соціального обслуговування одиноких пенсіонерів і інвалідів надіслано повідомлення про віднесення його до 7 класу професійного ризику з встановленням страхового тарифу в 0,93% від фонду оплати праці. Кірм того, наголошує на тому, що згідно Інструкції про порядок перерахування, обліку та витрачання страхових коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, затвердженої постановою правління Фонду від 20.04.2001 року № 12 та погодженої з Міністерством фінансів України і Національним Банком України, для реєстрації установи у Фонді з 01.04.2001 року по 06.07.2005 року необхідно подавати заяву та копії свідоцтва про державну реєстрацію суб’єкта підприємницької діяльності, довідку органу статистики про внесення до ЄДРПОУ з присвоєнням ідентифікаційного коду. Перелік даних документів являється для Фонду підтвердженням форми фінансування та, відповідно, підставою для визначення страхового тарифу. Оскільки, у жодному з поданих Позивачем 25.04.2001 року документів для проведення реєстрації не зазначено форми фінансування, то Фондом встановлено клас професійного ризику виробництва та страховий тариф за власною оцінкою.

Проте, колегія суддів не погоджується з даними твердженнями Скаржника з огляду на наступне.

Встановлення страхового тарифу здійснюється на підставі Закону України «Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві»№ 1105 від 23.09.1999 року, Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов’язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»№ 2272-ІІІ від 22.02.2001 року та Закону України «Про внесення змін до Закону  України «Про страхові тарифи на загальнообов’язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»№ 660-ІV від 03.04.2003 року.

Повноваження щодо повідомлення страхувальника про встановлення для нього класу професійного ризику виробництва та відповідного страхового внеску віднесено до повноважень Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, що знайшло своє відображення у п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», Статуті Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (пп. 9 п. 8) та у Типовому Положенні про відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в районах та містах обласного значення (пп. 25 п. 4).

Повідомлення є різновидом акту ненормативного характеру індивідуальної дії, який прийнятий уповноваженим державним чи іншим органом у межах його компетенції як офіційний письмовий документ, який породжує права і обов’язки тільки у того суб’єкта чи визначеного ними певного кола суб’єктів, якому вони адресовані.

Згідно Положення про територіальний центр соціального обслуговування одиноких пенсіонерів і інвалідів, схваленого рішенням Березнівської районної ради від 18.03.1994 року № 128 та затвердженого в.о. начальника головного управління праці та соціального захисту населення Рівненської облдержадміністрації, Територіальний центр соціального обслуговування одиноких пенсіонерів і інвалідів є спеціальною державною установою і утримується за рахунок коштів, що виділяються із місцевих бюджетів на соціальний захист населення. Територіальний центр, відповідно до вказаного Положення, є юридичною особою і не є прибутковою організацією.

Статтею 2 Бюджетного кодексу України встановлено, що бюджетна установа –це орган, установа чи організація, визначена Конституцією України, а також установа чи організація, створена у встановленому порядку органом державної влади, органами влади АРК чи органами місцевого самоврядування, яка повністю утримується за рахунок відповідного державного бюджету чи місцевих бюджетів. Бюджетні установи є неприбутковими.

У відповідності до вимог ст. 4 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов’язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»№ 2272-ІІІ від 22.02.2001 року для бюджетних установ та об’єднань громадян страхові тарифи встановлюються в розмірі 0,2% від сум фактичних витрат на оплату праці найманих працівників.

Згідно Довідки про включення до єдиного державного реєстру підприємств та організацій України № 000469 від 14.04.2004 року, Територіальний центр соціального обслуговування одиноких пенсіонерів і інвалідів є бюджетною установою.

Таким чином, місцевим господарським судом правомірно встановлено, що Позивач у справі є бюджетною установою.

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Відповідач, встановлюючи страхові тарифи для Територіального центру соціального обслуговування одиноких пенсіонерів і інвалідів в завищених розмірах, діяв в супереч вимог Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов’язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»№ 2272-ІІІ від 22.02.2001 року, яким встановлено, що для бюджетних установ страхові тарифи встановлюються в розмірі 0,2 % від сум фактичних витрат на оплату праці найманих працівників.

Покликання Скаржника на те, що Повідомлення про зміну страхового тарифу Позивачем у встановленому порядку не оспорювались, не може бути прийнято судом до уваги, оскільки Закон не встановлює обов’язку щодо такої дії.

Конституцією України, зокрема, частиною 2 статті 19 визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 159 КАС України, обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з’ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Матеріали справи свідчать про те, що висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам та наявним матеріалам справи, нормам матеріального і процесуального права, є законними та обґрунтованими.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209 КАС України, -

Львівський апеляційний господарський суд У Х В А Л И В :

1.          Постанову Господарського суду Рівненської області від 24.10.2006 року у справі № 14/243 залишити без змін,  апеляційну скаргу без задоволення.

2.          Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному                               порядку.

3.          Матеріали справи повернути місцевому господарському суду.

Головуючий суддя                                                                Мурська Х.В.

Суддя                                                                                       Давид Л.Л.

Суддя                                                                                       Кордюк Г.Т.