донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

04.06.2007 р.                                                                          справа №15/399

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:
Величко  Н.Л.

суддів
М'ясищева  А.М. , Старовойтової  Г.Я.

за участю представників сторін:

від позивача:
Краснов В.М. - за дов. № 07-4312 від 26.12.06 р.,

від відповідача:
третя особа
Ігнатова Н.О. за дов. № 71-01/3453 від 16.05.2007р.,
Маркітанова С.В. - за дов. № 17919/10/10-1 від 31.05.07 р., Гой В.П. - за дов. № 17920/10/10-1 від 31.05.07 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Державного підприємства"Донецька залізниця" м.Донецьк та Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку

на рішення господарського суду

Донецької області

від
26.03.2007 року

по справі
№15/399

за позовом
Закритого акціонерного товариства "Макіївкокс" м.Макіївка

до

третя особа, на боці відповідача без права заявляти самостійні вимоги на предмет спору
Державного підприємства"Донецька залізниця" м.Донецьк
Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку

про
стягнення 12598,12грн.

В С Т А Н О В И В:

1.Стислий виклад суті рішення місцевого господарського суду

26.12.2006р. Закрите акціонерне товариство “Макіївкокс” м. Макіївка звернулось з позовом до Державного підприємства “Донецька залізниця” м. Донецьк  про стягнення 12598,12 грн.

Ухвалою суду від 28.12.2006 р. порушено провадження у справі.

Ухвалою від 23.01.2007 р. за клопотанням сторін строк розгляду справи продовжено до 26.03.2007 р.

Ухвалою від 23.01.2007 р. залучено до участі у справі Спеціалізовану державну податкову інспекцію по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку в якості третьої особи на стороні відповідача без  самостійних вимог на предмет спору.

Рішенням господарського суду Донецької області від 26.03.2007 р. (підписане 29.03.2007р.) по справі №15/399 (суддя Богатир К.В.) задоволено позов ЗАТ "Макіївкокс" до ДП „Донецька залізниця" про стягнення безпідставно отриманої майнової вигоди у вигляді ПДВ на плату за користування вагонами у сумі 12 598,12 грн.

Рішення господарського суду мотивовано тим, що відшкодування плати за користування іновагонами не може вважатися об'єктом оподаткування з ПДВ; спірна сума списана залізницею з особового рахунку позивача без його згоди; залізниця безпідставно набула майно за рахунок позивача.

Загальний строк розгляду справи 3 місяці.

2. Підстави, з яких порушено питання про перегляд рішення

Відповідач з прийнятим рішенням господарського суду не погодився та подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення від 23.03.2007р. та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ЗАТ "Макіївкокс" відмовити.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що при прийнятті рішення судом  неправильно застосовані норми матеріального права - ст. 1212 ЦК України, ст.ст.3,4 Закону України "Про податок на додану вартість", ст.ст.62, 119 Статуту залізниць України, а також норми процесуального права - ст. 43 ГПК України у частині необхідності всебічного, повного та об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись  законом.

Зазначає, що спірні правовідносини між позивачем та відповідачем виникли з приводу розрахунків за користування вагонами на підставі ст.119 Статуту залізниць України. До  цих правовідносин застосовуються норми спеціального законодавства: Закон України „Про транспорт", Закон України „Про залізничний транспорт", Статуту залізниць України, Правила перевезення вантажів.

Роз'ясненням Кабінету Міністрів України від 02.08.2001 р. N21-2533/47

визначено, що в усіх випадках для застосування ст.119 Статуту залізниць щодо

плати за користування вагонами поняття для суб'єктів господарської

діяльності, як тих, що взяли на себе функції приймання вагонів від залізниці,

подачі     їх     під     навантаження          (вивантаження)     вантажовідправникам (вантажоодержувачам), так і самих вантажовідправників (вантажоодержувачів), операції з вагонами є господарською діяльністю, а перелічені суб'єкти є користувачами вагонів. Цим же роз'ясненням визначено, що в усіх випадках для застосування ст.119 Статуту залізниць України щодо плати за користування вагонами поняття „користування вагонами" слід трактувати так: користування вагонами - це використання вагонів тим чи іншим суб'єктом господарської діяльності, який безпосередньо приймає вагони від залізниці для виконання подальших операцій, а потім повертає їх залізниці.

Порядок відшкодування плати за користування іновагонами визначений постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.96 N 1312 „Про номерний облік простою вантажних вагонів, які належать іншим державам" та „Правилами користування вагонами і контейнерами", затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 25.02.99 р. № 113.

Зазначеною постановою визначено час, за який нараховується плата за користування вагонами (від часу прийому їх від залізниці до повернення їх після виконання вантажних операцій), а Правилами визначено порядок ведення обліку цього часу, нарахування плати та ставки плати за користування вагонами.

Облік часу користування і нарахування плати за користування вагонами здійснюється за відомостями плати за користування вагонами (п.п.3,4 Правил), які згідно з п.2.6 „Правил розрахунків за перевезення вантажів", затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. № 644, є підставою для розрахунків за користування вагонами.

За таких підстав, відповідач вважає, що за встановленим порядком плата за користування вагонами іноземних держав нараховується у загальному порядку за визначеними ставками.

Зазначає, що між сторонами укладений договір про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги №368/321 від 16.06.05 р., предметом якого є надання залізницею позивачу послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів, та проведення розрахунків за ці послуги. Згідно п.п.2.3. договору залізниця зобов'язується здійснювати розрахунки безготівкові та готівкою з вантажовласником за перевезення вантажів і надані додаткові послуги згідно з діючими тарифами. Для проведення розрахунків і обліку сплачених сум залізниця відкриває для вантажовласника особовий рахунок 3916480 з присвоєнням коду № 3024. Вантажовласник зобов'язується здійснювати попередню оплату за перевезення вантажів та додаткові послуги шляхом перерахування коштів у сумах відповідних до обсягу перевезення та вагонообігу на під'їзній колії на рахунок Залізниці.

Розділ 3 договору встановлює порядок проведення розрахунків. Частина 6 п.3.1. визначає, що розмір плати за користування вагонами, наданими на під'їзні колії, вантажовласник сплачує згідно з Правилами користування вагонами і контейнерами. П.3.2. передбачає, що у міру виконання перевезень та надання послуг залізниця списує відповідні суми з особового рахунку вантажовласника на підставі перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами, контейнерами і т.ін.

Спірні суми плати за користування вагонами були нараховані залізницею саме за відомостями плати за користування вагонами, підписаними позивачем без будь-яких зауважень, та списані з особового рахунку позивача по ТехПД-1 3916480  із сум попередньої оплати, перерахованих позивачем на рахунок залізниці відповідно до очікуваних обсягів вагонообігу на під'їзній колії. Таким чином, розрахунки за користування вагонами були проведені між залізницею та позивачем на підставі договору №368/321   від   16.06.05 р.,  що позивач не заперечує.

Крім договору №368/321 від 16.06.05 р. між сторонами укладений договір про експлуатацію залізничної під'їзної колії ТОВ "Макїївкокс" при ст.Ясинувата. Умовами цього договору визначений порядок подавання залізницею вагонів на під'їзну колію позивача та повернення вагонів з під'їзної колії.

Пунктом 14 договору передбачено внесення плати за користування всіма вагонами (контейнерами), які здані на під'їзну колію, згідно Правилі користування вагонами і контейнерами.

П.3.1.1 п.3.1. ст.3 Закону України „Про податок на додану вартість" встановлено, що об'єктом оподаткування податком на додану вартість є, зокрема, операції платників податку з поставки товарів та послуг, місце надання яких знаходиться на митній території України.

Згідно п.1.4 ст.1 Закону поставка послуг - будь-які операції цивільно-правового характеру з виконання робіт, надання послуг, надання права на користування або розпорядження товарами, у тому числі нематеріальними активами, а також з поставки будь-яких інших, ніж товари, об'єктів власності за компенсацію, а також операції з безоплатного виконання робіт, надання послуг.

База оподаткування операцій з поставки товарів (послуг), що встановлена п.4.1 ст.4 Закону, визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними цінами, але не нижче за звичайні ціни, з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обов'язкових платежів), за винятком податку на додану вартість, що включається до ціни товарів (послуг), згідно із законами України з питань оподаткування.

Зазначає, що з врахуванням роз'яснення Кабінету Міністрів України від 02.08.2001 р. N21-2533/47, операції з надання залізничних вагонів у користування вантажовласнику є господарською операцією, при цьому операція з надання права користування вагонами у розумінні Закону України "Про податок на додану вартість" підпадає до визначення поставки послуг, яка є об'єктом оподаткування податком на додану вартість. Дана позиція підтверджується листами Державної податкової адміністрації у м.Києві №4655/10/31-105 від 14.09.04 р. , ЗАТ Аудиторська фірма "Украудит –XXI" № 26 від 01.03.06 р. та постановою Верховного Суду України від 26.12.06 р. у справі № 17/65 (копії додаються).

Не згодна також із висновком суду, що спірна сума списана з особового рахунку позивача без його згоди.

Згідно ст.10 Закону України "Про залізничний транспорт" розрахунки відправників та одержувачів вантажу з підприємствами залізничного транспорту за перевезення здійснюються у порядку, встановленому Статутом залізниць України та іншими актами законодавства України та міжнародних угод.

У відповідності зі ст.62 Статуту залізниць України порядок розрахунків за перевезення і послуги встановлюються Укрзалізницею згідно з чинним законодавством.

Порядок оформлення та форма відомостей плати за користування вагонами визначені „Правилами користування вагонами і контейнерами" (додаток № 1) та передбачають нарахування плати за користування вагонами за встановленими ставками без урахування податку на додану вартість. Відомості плати за користування вагонами (контейнерами) підписуються начальником станції і вантажовласника. Таким же чином оформлюються перевізні документи і накопичувальні картки, форми яких визначені відповідно наказом Міністерства транспорту України від 19.11.98 р. № 460 "Про затвердження бланків перевізних документів" та „Правилами розрахунків за перевезення вантажів".

У відповідності з п.2.6 "Правил розрахунків за перевезення вантажів", у випадках, визначених чинним законодавством, на суми платежів і зборів, що підлягають сплаті, залізниця нараховує податок на додану вартість, який списується з особового рахунку платника.

Всі розрахунки відображуються у переліках, які щодобово складає ТехПД на кожного платника, форма яких визначена у додатку № 4 до "Правил розрахунків за перевезення вантажів".

Відповідно до п.1.3 ст. 1 Закону України "Про податок на додану вартість" платником податку на додану вартість є особа, яка зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, який сплачує покупець. Саме такою особою є залізниця.

Згідно п.6.1.1. ст.6 даного Закону податок складає 20 відсотків бази оподаткування та додається до ціни товарів (робіт, послуг).

А отже, відповідно до Закону України "Про податок на додану вартість" залізниця зобов'язана включати податок на додану вартість у ціну наданих послуг та утримувати його з покупців цих послуг.

Ціна послуг залізниці по користуванню вагонами узгоджується з вантажовласником шляхом підписання відомостей плати за користування вагонами.

На підставі п.1.3 ст. 1, п.6.1.1. ст.6, п.7.1 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" та п.2.6 "Правил розрахунків за перевезення вантажів" на узгоджену ціну послуг, що підлягає сплаті, залізниця, в особі ТехПД, нараховує податок на додану вартість, який списується з особового рахунку платника.

Зазначає, що окремого погодження покупця на оплату податку на додану вартість (окрім узгодження вартості наданих залізницею послуг) ані законодавство України, ані укладений між сторонами договір не передбачають.

Зазначає, що ДП "Донецька залізниця" згідно з п.п. 7.2.1 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість, надала позивачу податкові накладні та  відповідно до п.п.7.3.1 п.7.3 ст.7 зазначеного Закону у залізниці виникли податкові зобов'язання, а у позивача відповідно до п.п. 7.5.1 п.7.5 ст.7 цього Закону виникло право на податковий кредит.

Податкові накладні прийняті позивачем та відповідачем до податкового обліку і відповідно до ст.5 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 21.12.2000р. №2181-111 узгоджені з дня подання платником податку податкової декларації, отже, права на повернення податку на додану вартість у сумі 12 598,12 грн. за липень-листопад 2006 року у позивача немає.      Докази про не включення податку на додану вартість у сумі 12 598,12 грн. до податкового кредиту позивачем суду не надані.

Зазначає, що спірна сума є податком на додану вартість, утриманим залізницею, як платником податку, з позивача, як покупця її послуг, який був відповідно до вимог ст.7 Закону. України "Про податок на додану вартість" перерахований до Державного бюджету України, вона не може вважатися отриманим залізницею збагаченням, тому на думку відповідача,  судом першої інстанції неправильно застосована до спірних правовідносин ст. 1212 ЦК України.

Третя особа на боці відповідача без права заявляти самостійні вимоги на предмет спору, Спеціалізована державна податкова інспекція по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку, також з прийнятим рішенням господарського суду не погодилась та подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення від 23.03.2007р. та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ЗАТ "Макіївкокс" відмовити.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду прийнято з порушенням  норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору, а саме: ст. ст. 68, 152 Конституції України, п. 2.1. ст. 2, п.п. 3.1.1 п. 3.1 ст.3, п. 4.1., п. 4.3 ст. 4 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 № 168/97-ВР (зі змінами та доповненнями), п. 2.6. Правила розрахунків за перевезення вантажів, затверджений наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 № 864/5085.

В преамбулі Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 № 168/97-ВР (зі змінами та доповненнями) зазначено, що цей Закон визначає платників податку на додану вартість, об'єкти, базу та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету.

ДП ,,Донецька залізниця" та ЗАТ „Макіївкокс" є платниками податку на додану вартість у розумінні Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 № 168/97-ВР (зі змінами та доповненнями). Також цей факт не спростований господарським судом.

Згідно з підпунктом 3.1.1 пункту 3.1 статті 3 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 № 168/97-ВР об'єктом оподаткування є операції платників податку з поставки товарів та послуг, місце надання яких знаходиться на митній території України, в тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредиторові) для погашення заборгованості заставодавця, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу у користування лізингоотримувачу (орендарю).

Отже, операції з користування вагонами Російської держави на митній території України є об'єктом оподаткування у платників податку, а саме як у ДП „Донецька залізниця", так і у ЗАТ„Макіївкокс".

Правомірність дій ДП "Донецька залізниця" щодо списання коштів з особового рахунку ЗАТ "Макіївкокс" на підставі перевізних документів, відомостей плати за користування вагонами за двома підписами сторін з нарахуванням податку на додану вартість, та підтверджується постановою Вищого господарського суду України від 28.11.2006 по аналогічній справі № 1/262 по аналогічному предмету спору з тими ж сторонами.

Порядок здійснення розрахунків за перевезення вантажів та надані послуги визначено Правилами розрахунків за перевезення вантажів, затверджений наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 № 864/5085.

База оподаткування операцій з поставки робіт, (послуг) встановлена статтею 4 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 № 168/97-ВР (зі змінами та доповненнями).

Пункту 4.3. статті 4 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 № 168/97-ВР встановлено, що для послуг, які поставляються нерезидентами з місцем їх надання на митній території України, базою оподаткування є договірна (контрактна) вартість таких робіт (послуг) з урахуванням акцизного збору, а також інших податків, зборів (обов'язкових платежів), за винятком податку на додану вартість, що включаються у ціну поставки робіт (послуг) згідно із законами України з питань оподаткування. Визначена вартість перераховується в українські гривні за валютним   (обмінним)   курсом  Національного   банку  України,   що  діяв   на   кінець операційного дня, що передує дню, в якому було складено акт, який засвідчує факт отримання послуг.

Проведення розрахунків між ЗАТ "Макіївкокс" та ДП "Донецька залізниця" здійснюється на підставі договору про організацію перевезень № 368/321 від 16.06.2005.

Отже, плата за користування іноземними вагонами за змістом норм Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 № 168/97-ВР (зі змінами та доповненнями) входить до бази оподаткування податком на додану вартість.

Крім цього, вважає посилання господарського суду (сторінка 4 рішення суду) на ст. 1212 Цивільного кодексу України безпідставним тому, що спірна сума є податком на додану вартість, нарахованою залізницею з позивача, як покупця її послуг на плату за користування вагонами та перерахованою до Державного бюджету України.

Зазначає, що постановою Вищого господарського суду України від 28.11.2006 по аналогічній справі № 1/262 за позовом Закритого акціонерного товариства "Макіївкокс" до Державного підприємства "Доненька залізниця" та третьої особи Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку про стягнення 85 788,60 грн. .касаційна скарга ЗАТ "Макіївкокс" залишена без задоволення, а постанова Донецького апеляційного господарського суду від 14.09.2006 по справі № 1/262 - без змін.

Вважає, що судом першої інстанції безпідставно не врахована постанова Вищого господарського суду України від 28.11.2006 по аналогічній справі за № 1/262.

3.Доводи викладені у відзиві на апеляційну скарг

Позивач вважає рішення суду законним та обґрунтованим і просить залишити його без змін, а апеляційні скарги без задоволення, з тих підстав, що рішення суду прийнято з урахуванням усіх обставин справи і відповідає нормам діючого законодавства.

Зазначає, що вартість відшкодування плати за користування іноземними вагонами не є базою оподаткування в розумінні Закону України „Про податок на додану вартість”. У зв’язку з чим нарахування ПДВ на дані суми вважає безпідставним.

Посилається на те, що згідно п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закон України „Про податок на додану вартість” до податкового кредиту  не дозволяється включати тільки ті суми витрат по сплаті податку, які не підтверджуються податковими накладними. ЗАТ "Макіївкокс" на момент формування податкового кредиту мало податкові накладні та суми ПДВ були списані відповідачем згідно наданих їм переліком.

Зазначає, що при цьому законодавчо закріплено (п.4.5 ст.4 Закон України "Про податок на додану вартість"), що якщо після поставки товарів (послуг) здійснюються будь-які зміни компенсації вартості, суми податкових зобов'язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають корегуванню.

Тому, на думку позивача, у випадку повернення сум відповідачем позивачу будуть наявні правові підстави для їх сторнирування (коректировки) та, відповідно, ніякого порушення податкового законодавства не буде.

Вважає, що діючим законодавством України не передбачено внесення плати вантажовласником Укрзалізниці за користування іноземними вагонами. Плату за користування вагонами, передбачену п.1 ст. 119 Статуту вантажовласник вносить за користування вагонами парку Укрзалізниці. Саме на цю плату за користування українськими вагонами як на отримані послуги перевізника дійсно нараховується ПДВ у встановленому Законом України “Про податок на додану вартість” порядку.

Крім того, зазначає, що вантажовідправники, вантажоотримувачі та порти не є користувачами іноземних вагонів, які отримані ними від української залізниці для виконання вантажних операцій.

4.Як встановлено судом першої інстанції та визнається сторонами по справі:

Між закритим акціонерним товариством „Макіївкокс” м. Макіївка та державним підприємством „Донецька залізниця” м. Донецьк був укладений договір № 368/321 від 16.06.2005 р. про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги та додаткові угоди №№ 1, 2, 3, 4 до нього (т.1л.с.13-21).

Відповідно до п. 1.1 Договору предметом цього договору є надання залізницею вантажовласнику послуг, пов’язаних з перевезенням вантажів, та проведення розрахунків за ці послуги.

Згідно п. 2.3. цього договору для проведення розрахунків і обліку сплачених сум залізниця відкриває для вантажовласника особовий рахунок. Вантажовласник зобов’язується здійснювати попередню оплату за перевезення вантажів та додаткові послуги шляхом перерахування коштів у сумах, відповідних до обсягу перевезення та вагонообігу на під’їзній колії на рахунок залізниці в ТехПД Ясинувата. Одержані кошти залізниця зараховує на особовий рахунок вантажовласника.

Відповідно п. 3.1 Договору розмір попередньої оплати та періодичності її внесення визначається вантажовласником, виходячи із очікуваного обсягу перевезень та послуг на підставі діючих тарифів.

Розмір оплати за користування вагонами та контейнерами, наданими на під’їзні колії, вантажовласник сплачує згідно з Правилами користування вагонами та контейнерами.

Між позивачем та відповідачем був укладений договір № 1/113/105 від 16.09.2003 р. про експлуатацію залізничної під’їзної колії ТОВ “Макіївкокс” при станції Ясинувата (т.2л.с.106-109).

Крім вищевказаних договорів між позивачем та відповідачем пов’язаних із організацію та виконанням перевезень, позивач укладав інші господарські договори з іншими суб’єктами господарювання.

Так, між закритим акціонерним товариством “Макіївкокс” (покупець) та закритим акціонерним товариством „Донецьксталь” –металургійний завод” (продавець) був укладений договір № 2080дс від 01.10.2003 р. купівлі-продажу вугільної продукції (т.2л.с.123-124).

Згідно п. 1 вказаного договору продавець зобов’язався передати, а покупець зобов’язався прийняти та оплатити вугільну продукцію, номенклатура, ціни, строки та умови поставки якої узгоджуються в додаткових угодах, які є невід’ємною частиною договору.

Додатковими угодами №№ 51, 53, 55, 57, 59, 61, 62 (т.2л.с.125-131) до договору № 2080дс від 01.10.2003 р. сторони узгодили ,що на виконання договору купівлі-продажу продукція за договором у спірний період (липень-листопад 2006 р.) на адресу позивача буде відвантажена шахтою Заречная  Російська Федерація в вагонах.

Дана обставина підтверджується СМГС –накладними, з яких вбачається, що вантажовідправником є Шахта Заречная  Кемеровська обл.. Росія , а отримувачем продукції є позивач ЗАТ „Макіївкокс”.

Позивач підтверджує ,що відомості плати за користування  вагонами у тому числі ,які надійшли на адресу позивача з товаром з Россії, підписані сторонами  без будь-яких заперечень.

Відповідач на підставі п. 3.2 договору № 368/321 про організацію перевезень, вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги від 16.06.2005 року здійснив списання коштів з особового власного рахунку, відкритого для вантажовласника відповідно п. 2.3 цього ж договору. Розмір списаної відповідачем з позивача суми за період з липня по листопад 2006 року  за користування іновагонами складає 75588,72 грн.

Вищевказані дії відповідача щодо списання коштів підтверджуються завіреними копіями Переліків ТехПД-1, які додані до матеріалів справи.

По виконанню договору про організацію перевезень між сторонами відсутній предмет спору, тому як позивач не заперечує проти виникнення зобов’язань щодо плати за користування іноземними вагонами згідно ст. 119 ч. 4 Статуту, а відповідач не заперечує  факту списання коштів на підставі погоджених позивачем відомостей плати за користування російськими вагонами.

5.Мотиви, з яких апеляційна інстанція виходила при прийнятті постанови

Як встановлено у судовому засіданні апеляційної інстанції спір виник  між зареєстрованими платниками податку на додану вартість з питання визначення  здійсненої господарської операції з подачі залізницею вантажовласнику вантажу в іноземних вагонах  об’єктом оподаткування податком на додану вартість  та утримання з покупця цього податку .

Ці відносини є податковими і регулюються виключно нормами податкового законодавства,  до яких  відповідно до п.2 ст.1 ЦК України  цивільне законодавство не застосовується.

Порядок визначення платників податків на додану вартість, об’єкти оподаткування, база та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій ,особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету  встановлено Законом України "Про податок на додану вартість" № 16897-ВР від 3.04.1997р. із змінами та доповненнями.

З письмових пояснень сторін та третьої особи, доказів у справі вбачається, що відповідач у момент виникнення у нього  як платника податку податкових зобов’язань ( по факту надання послуг) видавав позивачу у встановленому ст.. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" № 16897-ВР від 3.04.1997р. із змінами та доповненнями порядку податкові накладні, які дають позивачу право на формування відповідно до закону податкового кредиту і зменшення його податкових зобов’язань перед бюджетом. Це право ним використано, і не оспорюється.

Відповідно до абз.2,3 п.7.2.6.ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" № 16897-ВР від 3.04.1997р. у разі відмови з боку постачальника товарів ( послуг) надати податкову накладну або при порушенні ним порядку її заповнення отримувач таких послуг має право додати до податкової декларації за звітний період заяву зі скаргою на такого постачальника.

Отримання такої скарги є підставою для проведення позапланової виїзної перевірки такого постачальника для з’ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов’язань з цього податку за такою цивільно-правовою операцією податковим органом.

Відповідно до п.3.2 ст. 3 Закону України « Про порядок погашення зобов’язань перед бюджетами та державними цільовими фондами»№ 2181-111 від 21.12.2000р.із змінами та доповненнями, який є спеціальним законом з питань оподаткування, встановлено, що  у будь-яких випадках, коли платник податків згідно з законами з питань оподаткування уповноважений утримувати податок, збір (обов’язків платіж),якими оподатковуються інші особи, у тому числі податки на доходи фізичних осіб, дивіденди, репатріацію, додану вартість ,акцизні збори, а також будь-які інші податки, що утримуються з джерела виплати, сума таких податків, зборів( обов’язкових платежів) вважається бюджетним фондом, який належить державі або територіальній громаді та створюється від їх імені

Згідно п.1.4 ст.1 Закону України "Про податок на додану вартість" поставка послуг - будь-які операції цивільно-правового характеру з виконання робіт, надання послуг, надання права на користування або розпорядження товарами, у тому числі нематеріальними активами, а також з поставки будь-яких інших, ніж товари, об'єктів власності за компенсацію, а також операції з безоплатного виконання робіт, надання послуг.

Підпунктом 3.1.1 п.3.1 ст.3 Закону України „Про податок на додану вартість" встановлено, що об'єктом оподаткування податком на додану вартість є, зокрема, операції платників податку з поставки товарів та послуг, місце надання яких знаходиться на митній території України.

База оподаткування операцій з поставки робіт, (послуг) встановлена статтею 4 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 № 168/97-ВР (зі змінами та доповненнями).

Пунктом 4.3. статті 4 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 № 168/97-ВР встановлено, що для послуг, які поставляються нерезидентами з місцем їх надання на митній території України, базою оподаткування є договірна (контрактна) вартість таких робіт (послуг) з урахуванням акцизного збору, а також інших податків, зборів (обов'язкових платежів), за винятком податку на додану вартість, що включаються у ціну поставки робіт (послуг) згідно із законами України з питань оподаткування. Визначена вартість перераховується в українські гривні за валютним   (обмінним)   курсом  Національного   банку  України,   що  діяв   на   кінець операційного дня, що передує дню, в якому було складено акт, який засвідчує факт отримання послуг.

Спірні суми плати за користування вагонами були нараховані залізницею саме за відомостями плати за користування вагонами, підписаними позивачем без будь-яких зауважень, та списані з особового рахунку позивача по ТехПД-1 3916480  із сум попередньої оплати, перерахованих позивачем на рахунок залізниці відповідно до очікуваних обсягів вагонообігу на під'їзній колії. Таким чином, розрахунки за користування вагонами були проведені між залізницею та позивачем на підставі договору №368/321   від   16.06.05 р.,  що позивач не заперечує.

Крім договору №368/321 від 16.06.05 р. між сторонами укладений договір про експлуатацію залізничної під'їзної колії ТОВ "Макїївкокс" при ст.Ясинувата. Умовами цього договору визначений порядок подавання залізницею вагонів на під'їзну колію позивача та повернення вагонів з під'їзної колії. Пунктом 14 договору передбачено внесення плати за користування всіма вагонами (контейнерами), які здані на під'їзну колію, згідно Правил користування вагонами і контейнерами.

З врахуванням роз'яснення Кабінету Міністрів України від 02.08.2001 р. N21-2533/47, операції з надання залізничних вагонів у користування вантажовласнику є господарською операцією, при цьому операція з надання права користування вагонами у розумінні Закону України "Про податок на додану вартість" підпадає до визначення поставки послуг, яка є об'єктом оподаткування податком на додану вартість.

Порядок оформлення та форма відомостей плати за користування вагонами визначені „Правилами користування вагонами і контейнерами" (додаток № 1) та передбачають нарахування плати за користування вагонами за встановленими ставками без урахування податку на додану вартість. Відомості плати за користування вагонами (контейнерами) підписуються начальником станції і вантажовласника. Таким же чином оформлюються перевізні документи і накопичувальні картки, форми яких визначені відповідно наказом Міністерства транспорту України від 19.11.98 р. № 460 "Про затвердження бланків перевізних документів" та „Правилами розрахунків за перевезення вантажів".

У відповідності з п.2.6 "Правил розрахунків за перевезення вантажів", у випадках, визначених чинним законодавством, на суми платежів і зборів, що підлягають сплаті, залізниця нараховує податок на додану вартість, який списується з особового рахунку платника.

Всі розрахунки відображуються у переліках, які щодобово складає ТехПД на кожного платника, форма яких визначена у додатку № 4 до "Правил розрахунків за перевезення вантажів".

У відповідності з п.7.1. ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" поставка товарів (робіт, послуг) здійснюється за договірними (контрактними) цінами з додатковим нарахуванням податку на додану вартість.

Згідно п.6.1.1. ст.6 даного Закону податок складає 20 відсотків бази оподаткування та додається до ціни товарів (робіт, послуг), тобто відповідно до Закону України "Про податок на додану вартість" залізниця зобов'язана включати податок на додану вартість у ціну наданих послуг та утримувати його з покупців цих послуг.

На підставі п.1.3 ст. 1, п.6.1.1. ст.6, п.7.1 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" та п.2.6 "Правил розрахунків за перевезення вантажів" на узгоджену ціну послуг, що підлягає сплаті, залізниця, в особі ТехПД, нараховує податок на додану вартість, який списується з особового рахунку платника.

Судова колегія зазначає, що окремого погодження покупця на оплату податку на додану вартість (окрім узгодження вартості наданих залізницею послуг) ані законодавство України, ані укладений між сторонами договір не передбачають.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач протягом липня-листопада 2006 року отримував від ДП "Донецька залізниця" транспортні послуги, в тому числі і послуги по користуванню вагонами. Таким чином, відповідач є покупцем послуг по користуванню вагонами, як парку Укрзалізниці, так і парку іноземних держав, що підтверджують оформлені відомості плати за користування вагонами. А отже, відповідно до Закону України "Про податок на додану вартість" залізниця є платником ПДВ і зобов'язана включати ПДВ у ціну наданих послуг та утримувати його з покупця цих послуг і перераховувати до Державного бюджету України.

Згідно з п.п. 7.2.1 п.7.2 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" ДП "Донецька залізниця" надало ЗАТ "Макіївкокс" податкові накладні №№ 7978/0011, 7979/0011, 513/6791, 9173/0011, 9174/0011, 489/7979, 10371/0011, 10372/0011, 516/9174, 11649/0011, 11650/0011, 521/10372, 12882/0011, 12883/0011, 507/11650, копії яких приєднані до матеріалів справи (т.2л.с.85-98).

Відповідно до п.п.7.3.1 п.7.3 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" у ДП "Донецька залізниця" виникли податкові зобов'язання, а у ЗАТ "Макіївкокс" відповідно до п.п. 7.5.1 п.7.5 ст.7 цього Закону виникло право на податковий кредит.

Податкові накладні №№ 7978/0011, 7979/0011, 513/6791, 9173/0011, 9174/0011, 489/7979, 10371/0011, 10372/0011, 516/9174, 11649/0011, 11650/0011, 521/10372, 12882/0011, 12883/0011, 507/11650 прийняті позивачем та відповідачем до податкового обліку і відповідно до ст.5 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 21.12.2000р. №2181-111 узгоджені з дня подання платником податку податкової декларації.

Спірна сума є податком на додану вартість, утриманим ДП "Донецька залізниця", як платником податку, з ЗАТ "Макіївкокс", як покупця її послуг, який був відповідно до вимог ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" перерахований до Державного бюджету України, і не може вважатися отриманою відповідачем без достатньої правової підстави, тому судом першої інстанції неправильно застосована до спірних правовідносин           ст. 1212 ЦК України.

Судова колегія вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права (ст.1212 ЦК України, ст.ст.3,4 Закону України "Про податок на додану вартість", ст.ст.62, 119 Статуту залізниць України) та процесуального права (ст. 43 ГПК України у частині всебічного, повного та об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності), що призвело до неправильного вирішення спору

На підставі викладеного, керуючись ст.101, п.2 ст.103, п.4 ст.104, ст.105 Господарського процесуального кодексу України судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги Державного підприємства Донецька залізниця" та Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку задовольнити.

Рішення господарського суду Донецької області по справі  № 15/399 від 26.03.2007 р. (підписане 29.03.2007р.) скасувати.

У позові Закритому акціонерному товариству “Макіївкокс” м. Макіївка до Державного підприємства “Донецька залізниця” м. Донецьк  про стягнення 12598,12 грн. відмовити.

Стягнути з Закритого акціонерного товариства “Макіївкокс” м. Макіївка (юридична адреса: 86106, м. Макіївка, вул. Горького, 1; ; розрахунковий рахунок 1891 в Донбаській філії ВАТ “Кредит промбанк”; МФО 335593) на користь Державного підприємства “Донецька залізниця” м. Донецьк (юридична адреса: 83000, м. Донецьк, вул. Артема, 68; ; розрахунковий рахунок 19 в Донецькій філії АБ “Експрес-банк”; МФО 335838) витрати по сплаті державного мита у сумі 62грн.99коп.

Господарському суду Донецької області видати наказ.

Головуючий          Н.Л.  Величко

Судді:          А.М.  М'ясищев

Г.Я.  Старовойтова

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС