ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2007                                                                 Справа № А17/288(38/124)-06

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Кузнецової І.Л.,

суддів: Швець В.В. (доповідач), Сизько І.А.

при секретарі судового засідання: Гайдук Ю.А.

за участю представників:

позивач:  Талан О.Л., довіреність №б/н  від 10.03.06,  представник;

позивач: Плетенець К.В., довіреність № б/н від 10.03.06, представник;

відповідач: Ткач А.І., довіреність № 767/9/10-016 від 23.01.07, головний деражвний податковий ревізор-інспектор;

відповідач : Стрелюхін Ю.О., довіреність № 17336/9/10-016 від 28.09.06, головний державний податковий інспектор.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Державної податкової інспекції у Кіровському районі міста Дніпропетровська;

на постанову господарського суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2006 року;

у справі №А17/288(38/124)-06;

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія “Спецтехнологія”, місто Дніпропетровськ;

до Державної податкової інспекції у Кіровському районі міста Дніпропетровська;

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю “Компанія “Спецтехнологія” звернувся до господарського суду з позовом, в якому просить визнати недійсним податкове повідомлення-рішення від 4 травня 2005 року №/3, яким нараховано податок на прибуток в сумі 190514,24 гривень та застосовані штрафні санкції в сумі 190514,24 гривень, Відповідачем Державною податковою інспекцією у Кіровському районі, міста Дніпропетровська.

Позовні вимоги мотивовані тим, що стосовно першого епізоду, вартість запасів оплачених, але не отриманих (не оприбуткованих) платником податку - покупцем, до приросту запасів не включається.

Відповідачем не доведено отримання Позивачем мазуту в свою чергу Позивач надав суду платіжне доручення про повернення коштів за неотриманний мазут.

Стосовно другого епізоду Відповідач помилково припустив, що договір №583 від 2 червня 2003 року №0206/03-01 з ТОВ “Нобіль” укладений на виконання договору комісії, та безпідставно не включив до валових розходів суму передплати у розмірі 467517 гривень, відповідно до підпункту 7.9.2 пункту 7.9 статті 7 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”.

Оскільки договір №583 від 2 червня 2003 року укладений за результатами конкурсу на право закупівлі продукції (протокол конкурсної комісії від 26 травня 2003 року) предметом якого є купівля-продаж господарського мила з державного резерву.

Постановою господарського суду у справі №17/288(38/124)-06 від 29 вересня 2006 року (суддя Стрелець Т.Г.) позовні вимоги задоволені повністю.

Приймаючи спірну постанову господарський суд виходив з того, що після зарахування зустрічних вимог, заборгованість контрагента за договором перед Позивачем за непоставлений мазут склала 196858,49 гривень.

Дана сума була повернута Позивачу платіжним дорученням №6735 від 7 червня 2004 року з призначенням платежу, повернення за не отриманий мазут згідно договору.

Відповідно до частини 2 пункту 5.9 статті 5  Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, вартість запасів оплачених, але не отриманих (не оприбуткованих) платником податку - покупцем, до приросту запасів не включається.

Відповідач не надав до суду доказів того, що вищевказана поставка проводилася фактично.

Наявність платіжного доручення з призначенням платежу, повернення за неотримання мазут згідно договору, свідчить про те, що поставка мазуту за договором № 706 фактично не проводилася.

Стосовно виключення зі складу валових витрат грошових коштів підприємства Позивача за 9 місяців 2003 року, то господарський суд вважає, що 2 червня 2003 року між Позивачем та контрагентом за договором укладений договір купівлі-продажу на придбання продукції з державного резерву.

Як вбачається з преамбули договору, Позивач діяв від свого імені, за власний рахунок та без посилання на договір комісії.

В платіжних дорученнях, якими Позивачем перераховані грошові кошти на користь “НВЮ “Либідь”, відсутні будь-які посилання на те, що Позивач діє від імені та за рахунок іншого підприємства.

Основним  видом діяльності Позивача, відповідно до довідки про включення до ЄДРПОУ, є оптова торгівля.

Тому витрати, сплачені (нараховані) Позивачем у зв’язку з придбанням товарів для їх подальшого продажу, господарський суд вважає, що повинні бути включені до складу валових витрат звітного періоду.

Крім того, господарським судом встановлено, що при поданні уточнюючого розрахунку Позивачем у зв’язку з виправленням самостійно виявлених помилок Позивач помилково зменшив свої витрати на придбання товарів.

Відповідно до цього господарський суд враховував, що Позивачем надані всі документи, які підтверджують понесені витрати, та Відповідач мав змогу врахувати їх при проведенні перевірки, та повинен був визначити, що зазначена Позивачем сума податкового зобов’язання завищена, та мав сам визначити суму податкового зобов’язання на підставі первинних документів відповідно до підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та цільовими фондами”.

Відповідач не погодившись з постановою господарського суду подав апеляційну скаргу.

Вважає, що вона винесена з порушенням закону.

Господарський суд при винесенні постанови неповно з’ясував усі обставини справи тому неправильно застосував норми матеріального права.

Відповідач просить спірну постанову скасувати та у позовних вимогах відмовити посилаючись на те, що актом перевірки встановлено, що Позивачем невірно визначено суму приросту балансової вартості товару (мазуту), який находився на складах, та витрати на придбання якого включені позивачем до валових витрат, а саме відповідно до даних декларації з податку на прибуток підприємства за 9 місяців 2003 року приріст становить 50800 гривень.

А фактично перевіркою з урахуванням матеріалів зустрічної перевірки дочірнього підприємства “Укррезерв” контрагента за договором визначено приріст в сумі 107831,36 гривень.

Відповідачем було надано суду докази отримання Позивачем мазуту, а саме довіреності, накладні, а також копія книги реєстрації виданих доручень.

Вказані документи є доказами одержання Позивачем мазуту та порушення ним податкового законодавства, а саме пункту 5.9 статті 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”.

Стосовно другого епізоду то Відповідач вважає, що твердження Позивача, що сума передплати у розмірі пов’язана 467517 гривень (без врахування податку на додану вартість, було пов’язано з виконанням власної господарської діяльності не відповідає даним податкових декларацій з податку на прибуток які надавались до ДПІ у Кіровському районі.

На апеляційну скаргу Позивач надав заперечення, в якому посилається  на те, що висновки, викладені в апеляційній скарзі безпідставні і необгрунтовані, тому просить постанову залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши представників сторін, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, вважає необхідним в задоволені апеляційної скарги відмовити.

Постанову місцевого господарського суду Дніпропетровської області залишити без змін.

Відмовляючи в задоволені апеляційної скарги судова колегія виходила з наступного:

Господарським судом у судовому засіданні встановлено, що між Позивачем і ДП “НВО “Либідь”, правонаступником в майбутньому якого став ДП “Укррезерв” були укладені договори відповідно до яких контрагент за договором реалізує Позивачу мазут.

Поставка повинна здійснюватися на умовах попередньої оплати.

Після зарахування зустрічних вимог, заборгованість ДП “Укррезерв” перед підприємством Позивача за непоставлений мазут склала 196858,49 гривень.

Дана сума була повернута Позивачу платіжним дорученням №6735 від 7 червня 2004 року з призначенням платежу, повернення за не отриманий мазут згідно договору №706 від 11 червня 2003 року.

Враховуючи вищевикладене господарський суд зробив висновок, з наведеного платіжного доручення вбачається, що заборгованість ДП “Укррезерв” перед Позивачем була погашена посилаючись на частину 2 пункту 5.9 статті 5  Закону України “Про оподаткування прибутку підпри-ємств”, відповідно до якої, вартість запасів оплачених, але не отриманих (не оприбуткованих) платником податку - покупцем, до приросту запасів не включається.

Відповідач не надав до суду доказів того, що вищевказана поставка проводилася фактично.

Судова колегія погоджується з висновком господарського суду про те, що наявність платіжного доручення з призначенням платежу, повернення за неотримання мазуту згідно договору, свідчить про те, що поставка мазуту за договором №706 фактично не проводилася, тому Позивач правомірно не включив його до обліку приросту балансової вартості товарів.

Стосовно не включення Відповідачем до складу валових витрат грошових коштів за 9 місяців 2003 року Позивачу, оскільки Відповідач вважає порушення Позивачем підпункту 7.9.2 пункту 7.9 статті 7 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, з якого вбачається. що суми передплати не включаються до складу валових витрат, тому що Договір купівлі-продажу №583, укладений Позивачем на виконання договору комісії, судова колегія прийшла до наступного висновку.

2 червня 2003 року між Позивачем та ТОВ “Нобіль” був укладений договір комісії, відповідно до умов якого комісіонер, Позивач, за дорученням комітента, ТОВ “Нобіль”, за винагороду здійснити угоди з придбання товару для Комітента від імені та за рахунок останнього.

Крім того, 2 червня 2003 року між Позивачем та ДП “НВО “Либідь” був укладений договір купівлі-продажу на придбання продукції з державного резерву.

З матеріалів справи вбачається, що Позивач на виконання договору купівлі-продажу платіжними дорученнями №2 від 10 червня 2003 року та №9 від 17 червня 2003 року перерахував ДП “НВО “Либідь” грошові кошти в тому числі податок на додану вартість, включивши до скоригованого валового доходу за І півріччя 2003 року.

Як вбачається з преамбули договору купівлі-продажу №583, Позивач діяв від свого імені, за власний рахунок та без посилання на зазначений вище договір комісії.

Відповідно до в платіжних доручень, якими Позивачем перераховані грошові кошти на рахунок ДП “НВО “Либідь”, вбачається відсутність будь-яких посилань Позивачем на те, що він діє від імені та за рахунок ТОВ “Нобіль”.

Тому судова колегія погоджується з висновком господарського суду про те, що господарський суд розглядав договори комісії та кіпівлі-продажу, як окремі господарські операції, виконання яких та відображення яких в податковому обліку не залежать один від одного.

Позивачем з посиланням на чинне законодавство доведено, що вказаний договір купівлі-продажу укладався не на виконання Договору комісії (доручення).

А відповідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, до складу валових витрат відносяться суми будь-яких витрат, сплачених

(нарахованих) протягом звітного періоду у зв’язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва.

Стосовно помилкового зменшення своїх витрат на придбання товарів господарський суд правильно визначився, що Відповідач при проведенні перевірки мав змогу врахувати первинні документи, та визначити, що зазначена Позивачем сума податкового зобов’язання завищена та, відповідно, повинен був сам визначити суму податковго зобов’язання на підставі первинних документів, відповідно до підпункту 4.2.2 пункт 4.2 статті 4 Закону України “Про порядок погашення  зобов’язань платників податків перед бюджетами та цільовими фондами”, відповідно до якого контролюючий орган зобов’язаний самостійно визначити суму податкового зобов’язання платника податків у разі якщо дані документальних перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов’язань, заявлених у податкових деклараціях.

З врахуванням вищевикладеного судова колегія вважає апеляційну  скаргу залишити без задоволення, постанову залишити без змін.

На підставі наведеного та керуючись статтями 160, 167, 200, 205, 206 КАС України суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Кіровському районі міста Дніпропетровська, залишити без задоволення.

Постанову господарського суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2006 року у справі №А17/288(38/124), залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом одного місяця до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий                                                                      І.Л. Кузнецова

Судді                                                                                В.В. Швець

І.А. Сизько