СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.07                                                                                 Справа № 6/43

Суддя господарського суду Луганської області Василенко Т.А., розглянувши матеріали справи за позовом

Прокурора м. Свердловська Луганської області, в інтересах держави в особі

Свердловського міськрайцентру зайнятості, м. Свердловськ Луганської області

до Управління освіти Свердловської міської ради  Луганської області,

за участю 3-ї особи Загальноосвітньої школи № 2, м. Свердловськ Луганської області

про стягнення  716грн. 05 коп.

в присутності представників сторін:

від позивача - Колун Я.В., дов. № 12/4—139 від 11.01.07.;

від відповідача –Ахмедова Г.В., дов. № 126 від 08.02.07.;

від 3-ї особи –Парфелюк Л.В. –директор;

за участю прокурора відділу прокуратури Луганської області –Майборода О.О.

Провадження у справі порушено ухвалою Господарського суду Луганської області від 26.01.07. згідно Господарського процесуального кодексу України.

Згідно ст.17 та п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, який набрав законної сили  з 1 вересня 2005 року, до початку  діяльності окружного адміністративного суду адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України,  вирішуються відповідним господарським  судом  за правилами Кодексу адміністративного судочинства України. При цьому підсудність таких справ визначається Господарським процесуальним кодексом України.

Враховуючи суб'єктний склад сторін у справі, де в якості позивача виступає суб'єкт владних повноважень, провадження у даній справі продовжено за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

в с т а н о в и в:

Суть спору: прокурором  заявлено вимогу про стягнення з відповідача шкоди у сумі 716 грн. 05 коп.

В той же час, позивачем до суду надане обґрунтування позовних вимог від 16.02.2007., а прокурором надане уточнення, за якими вказані особи просять суд  стягнути з відповідача витрати на професійне навчання Харковець Н.В.

Вказані документи приймаються судом до розгляду і належними позовними вимогами відповідно до ст. 51 КАСУ слід вважати стягнення з відповідача витрат на професійне навчання Харківець Н.В. у сумі 716 грн. 05 коп.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, за яким зазначив, що центром зайнятості пропущено строк  позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України  для захисту прав Харковець Н.В., звільненої 28.05.1997. на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України.

Згідно з п.1 ст. 26 Закону України «Про зайнятість населення»працівникам, звільненим за п.1 ст. 40 КЗпП України передбачено цілий ряд пільг та гарантій, але за умови їх реєстрації в службі зайнятості протягом 7 днів після звільнення як таких, що шукають роботу.

У даному випадку Харківець Н.В. не працювала після звільнення довгий час, а саме 9 років, тому вона не може користуватися відповідними пільгами.

При прийомі Харківець Н.В. навчалася в Московській педакадемії, тому не потребувала підвищення кваліфікації.

Крім того, відповідно до п.3.4 Типового положен6ня про атестацію педагогічних працівників України, затверджених наказом Міносвіти України №310 від 20.08.1993,. атестація педагогічних  працівників передбачає попереднє (не раніше 1 разу на 5 років) підвищення її кваліфікації. Так, як Харківець Н.В. працювала у школі менш 5 років, вона не могла пройти підвищення кваліфікації.

Також Харківець Н.В не зверталася до управління освіти з питань працевлаштування.

Сторони не досягли примирення.

Як свідчать матеріали справи, Харковець Наталія Вікторівна (Капустянська) працювала викладачем у ЗОШ №2 м. Свердловська Луганської області з 01.03.2004. по 28.05.1997.  і була вивільнена за умов, передбачених п.1 ст. 40 КЗпП України.

29.03.2006. Харковець Н.В. звернулася до Свердловського міськрайцентру зайнятості за допомогою у працевлаштуванні.

У зв’язку з відсутністю підходящої роботи, гр. Харковець Н.В. була направлена на професійне навчання за професією “Оператор котельні” зі строком навчання з 22.05.2006. по 22.08.2006.

Після закінчення навчання гр. Харковець Н.В. отримала відповідне  свідоцтво та була працевлаштована за професією «Оператор котельні»в ПП «Сервіс «Гранд».

У відповідності з п.4 ст. 26 Закону України “Про зайнятість населення” встановлено, що якщо протягом двох років, які передують вивільненню, працівник не мав можливості підвищити свою кваліфікацію, чи одержати суміжну професію за попереднім місцем роботи, і якщо, при працевлаштуванні йому необхідно підвищити кваліфікацію або пройти професійну перепідготовку, то витрати на ці заходи проводяться за рахунок підприємства, установи, організації, з яких вивільнено працівника.

У процесі перенавчання гр. Харковець Н.В. позивач поніс витрати, які складаються з матеріальної допомоги на період навчання та витрат на навчання  у сумі 716 грн.05 коп.

На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача на свою користь кошти, витрачені на перенавчання гр. Харковець Н.В. у сумі 716 грн. 05 коп.

Відповідач позовні вимоги оспорив з підстав, зазначених у відзиві та наведених вище.

Оцінивши  доводи сторін у їх сукупності, суд  вважає заперечення відповідача необгрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, Свердловським міськрайцентром зайнятості через відсутність підходящої роботи організоване навчання за професією “Оператор - котельні” зі строком навчання з 22.05.2006. по 22.08.2006. Харковець Н.В., яка була звільнена з Загальноосвітньої школи №2 м. Свердловська за скороченням штату.

Харковець Н.В. для перенавчання була направлена до  ВП «Центр підготовки кадрів»ДП «Свердловантрацит»і згідно наказу №24-У від 22.05.2006. зарахована на курси перенавчання.

У зв’язку з тим, що Харковець Н.В. отримала відповідну професію, на її перенавчання була витрачена  сума 716 грн. 05 коп., яка склалася  з вартості навчання –349 грн. 15 коп.,  матеріальної допомоги на період профнавчання –366 грн. 90 коп.

Розрахунок та витрата  вказаних сум підтверджені відповідними матеріалами справи та відповідачем  не оспорені.

Згідно  розділу 3 Положення про професійне навчання кадрів на виробництві, затвердженого Наказом Міністерства праці та  соціальної політики України, Міністерства освіти і науки України від 26.03.2002. № 127/151,  для професійного навчання кадрів на виробництві  застосовуються такі види: первинна професійна підготовка робітників;  перепідготовка робітників; підвищення кваліфікації робітників; підвищення кваліфікації керівних працівників та фахівців.

Пунктом 3.3.  визначено, що перепідготовка  робітників  -   це   професійно-технічне

навчання,  спрямоване  на  оволодіння іншою професією робітниками, які здобули первинну професійну підготовку.

В той же час, у пункті 3.4. Положення встановлено, що підвищення кваліфікації робітників –це професійно –технічне навчання робітників, що дає змогу розширювати і поглиблювати раніше здобуті знання, уміння і навички на рівні вимог виробництва чи сфери послуг.

Як вбачається із матеріалів справи Харківець Н.В. була прийнята на курси цільового призначення.

Курси цільового призначення проводяться для вивчення робітниками нового обладнання, виробів, товарів, матеріалів, послуг, сучасних технологічних процесів, засобів механізації й автоматизації, що використовуються на виробництві, правил і вимог їх безпечної експлуатації, технічної документації, ефективних методів організації праці, питань економіки, законодавчих та нормативно – правових актів тощо.

З огляду на викладене слід визначити, що вимоги позивача про стягнення суми понесених ним витрат відповідає вимогам п. 4 ст. 26 Закону України “Про зайнятість населення”, відповідно до якого, якщо протягом двох років, які передують вивільненню, працівник не мав можливості підвищити свою кваліфікацію чи одержати суміжну професію за попереднім місцем роботи, і якщо при працевлаштуванні йому необхідно підвищити  кваліфікацію або пройти професійну перепідготовку, то витрати на ці заходи проводяться за рахунок підприємства, установи, організації, з яких вивільнено працівника.

За таких обставин, позов слід задовольнити повністю.

Питання по судових витратах не вирішується, оскільки позивач звільнений від їх сплати у встановленому порядку, а ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено їх стягнення у даних випадках.

Згідно ст. 160, 167 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні, в  якому закінчився розгляд справи, оголошено вступну та резолютивну частини постанови та повідомлено представників сторін про те, що повний текст постанови буде виготовлений та підписаний протягом 5-ти днів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 17, 51, 87, 94, 98, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

1.          Позов задовольнити.

2. Стягнути з Управління освіти Свердловської міської ради Луганської області, м. Свердловськ Луганської області, р/р 1796 у ГУДКУ Луганської області, код 02141964, МФО 804013 м. Свердловськ Луганської області, вул. Барбюса, 7а,  на користь:

- Свердловського міськрайцентру зайнятості, м. Свердловськ Луганської області, вул. Жиловак, 5, р/р 1262, бак УДК у Луганській області, МФО 804013, код 24048566, витрати пов’язані із перенавчанням  у сумі 716 грн. 05 коп. видати виконавчий лист.

Постанова  набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява.  Обґрунтування  мотивів  оскарження  і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява  про  апеляційне  оскарження  та  апеляційна  скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява  про  апеляційне  оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення,  а в разі   складення   постанови  у  повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу -  з  дня  складення  в  повному  обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанову складено у повному обсязі та підписано 02.03.2007.

Суддя                                                                      Т.А.Василенко