СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

16 травня 2007 року

Справа № 2-28/10382.1-2006

Севастопольський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  ,

суддів                                                                      ,

,

за участю представників сторін:

позивача:
ОСОБА_1, паспорт
НОМЕР_1;

відповідача: не з'явився, відкрите акціонерне
товариство "Крименерго" ;

відповідача: Сіроткіної Олени Михайлівни,
довіреність №  003-Д   від 04.01.07,  Октябрьського району електричних мереж -
структурного підрозділу відкритого акціонерного товариства
"Крименерго";

розглянувши апеляційну скаргу
суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1 на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим
(суддя    Альошина С.М.) від 19.02.2007 у
справі № 2-28/10382.1-2006

за позовом           суб'єкта підприємницької діяльності  ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

до           відкритого акціонерного товариства
"Крименерго" (вул. Київська, 74/6,Сімферополь,95034)

в особі Октябрьського району
електричних мереж - структурного підрозділу відкритого акціонерного товариства
"Крименерго" (вул. Кондрашина, 27,Октябрське, Красногвардійский
р-н,97060)

про визнання дій неправомірними та
незаконними, спонукання до виконання певних дій та стягнення збитків

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду АР
Крим від 19.02.2007 року у справі № 2-28/10832.1-2006 у задоволенні позову
суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 до відкритого акціонерного
товариства „Крименерго” в особі Октябрьського РЕМ про визнання дій відповідача
по відключенню від електропостачання неправомірними та незаконними,
зобов'язання поновити постачання електричної енергії, стягнення завданої
припиненням електропостачання матеріальної шкоди в сумі 59785,76 грн., у тому числі
59440,06 грн. неодержаних доходів (упущеної вигоди), 345,10 грн. п'ятикратної
вартості недовідпущеної електричної енергії та 6000,00 грн. моральної шкоди
відмовлено.

При прийнятті рішення, суд першої
інстанції встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року між сторонами у даній справі був
укладений договір про постачання електричної енергії № НОМЕР_2 та, згідно з
Додатком № 4.2. до договору, сторони домовились про те, що розрахунковою датою,
коли споживач надає постачальнику акт про об'єми спожитої електроенергії, а постачальник
виставляє рахунок на її оплату, є 7 число кожного місяця при тому, що
розрахунок за спожиту електроенергію здійснюється одним платежем за фактичними
показниками приладу обліку на дату оплати, яка є 8 числом кожного місяця.
Встановивши, що позивачем акт про об'єми спожитої електроенергії було надано
постачальнику електроенергії з порушенням зазначених вище строків, оплату за
спожиту електроенергію здійснено також несвоєчасно, господарський суд АР Крим
прийшов до висновку про правомірність дій „Крименерго” в особі Октябрьського
РЕМ щодо складення акту про перевищення граничної величини об'єму споживання
електричної енергії за розрахунковий період з 08.03. по 08.04.2005 року.
Визнавши обґрунтованими дії постачальника електроенергії, суд першої інстанції
прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог СПД ОСОБА_1 про
стягнення суми не отриманого прибутку.

Не погодившись з цим судовим актом,
суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_1 звернувся до Севастопольського
апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення
суду першої інстанції скасувати, позов задовольнити.

Доводи позивача, викладені в
апеляційній скарзі, полягають у тому, що судом першої інстанції неповно
досліджено та надано невірну оцінку умовам договору про постачання електричної
енергії № НОМЕР_2 та Додатку № 4.2 до договору, невірно застосовано норми
чинного законодавства у галузі електроенергетики, а також не прийнято до уваги
судову практику за даною категорією спорів.

У судовому засіданні позивачем було
заявлено клопотання про вихід за межі позовних вимог та визнання недійсними
пунктів 2, 5 Додатку № 4.2 до договору про постачання електричної енергії №
НОМЕР_2.

Однак, відповідно до частини 3
статті 101 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній
інстанції не приймаються та не розглядаються вимоги, які не були предметом
розгляду в суді першої інстанції.

Приймаючи до уваги, те, що
викладені у клопотанні вимоги про визнання недійсними пунктів 2, 5 Додатку №
4.2 до договору про постачання електричної енергії № НОМЕР_2 в суді першої
інстанції не заявлялись, судова колегія не вбачає правових підстав для виходу
за межі позовних вимог. При цьому, позивач не позбавлений права звернутись до
суду з відповідним позовом (в рамках іншого провадження), виклавши в ньому
доводи, наведені у зазначеному клопотанні.

25.04.2007 у судовому засіданні
було оголошено перерву до 16.05.2007.

Розпорядженням виконуючого
обов'язки голови Севастопольського апеляційного господарського суду від
16.05.2007 суддю Гонтаря В.І. замінено на суддю Горошко Н.П.

Повторно розглянувши справу у
порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України судовою
колегією встановлено наступне.

Суб'єкт підприємницької діяльності
ОСОБА_1 звернувся до господарського суду АР Крим з позовом до відкритого
акціонерного товариства „Крименерго” в особі Октябрьського РЕМ про визнання дій
енергопостачаючої організації по відключенню від електропостачання
неправомірними та незаконними, зобов'язання поновити постачання електричної
енергії, стягнення завданої припиненням електропостачання матеріальної шкоди в
загальній сумі 59785,76 грн., у тому числі 59440,06 грн. неодержаних доходів
(упущеної вигоди), 345,10 грн. п'ятикратної вартості недовідпущеної електричної
енергії та 6000,00 грн. моральної шкоди. Заявою від 31.10.2005 року позивач
збільшив розмір позовних вимог станом на 31.08.2005 року, у зв'язку з чим сума
заявлених до стягнення з відповідача неодержаних доходів (упущеної вигоди)
склала 69533,66 грн., штраф у розмірі п'ятикратної вартості недовідпущеної
електричної енергії - 403,70 грн.

Рішенням господарського суду АР
Крим від 24.11.2005 року у справі № 2-6/12946-2005 позов СПД ОСОБА_1 було
задоволено частково. Визнано незаконними дії ВАТ „Крименерго” по відключенню
позивача від постачання електричної енергії, стягнуто з ВАТ „Крименерго” на
користь позивача 403,70 грн. п'ятикратної вартості недовідпущеної у липні і
серпні 2005 року електричної енергії, а також судові витрати. В частині
стягнення 69 533,66 грн. упущеної вигоди та 6000,00 грн. моральної шкоди, яка
полягає у приниженні ділової репутації, у позові відмовлено. В частині
спонукання ВАТ „Крименерго” поновити постачання електричної енергії провадження
у справі припинено.

Постановою Севастопольського
апеляційного господарського суду від 08.02.2006          року Рішення господарського суду АР
Крим від 24.11.2005 року у справі № 2-6/12946-2005 змінено. Позов суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 до ВАТ „Крименерго” задоволено частково. Визнано
незаконними дії ВАТ „Крименерго” по відключенню позивача від постачання
електричної енергії, а також стягнуто на користь позивача 403,70 грн.
п'ятикратної вартості недовідпущеної у липні і серпні 2005 року електричної
енергії, 51038,89 грн. недоотриманого прибутку, судові витрати. В решті суми
позову відмовлено. В частині спонукання ВАТ „Крименерго” поновити постачання
електричної енергії, провадження у справі припинено.

Постановою Вищого господарського
суду України від 11.05.2006 року рішення господарського суду АР Крим від
24.11.2005 року та постанова Севастопольського апеляційного господарського суду
від 08.02.2006 року у справі № 2-6/12946-2005 скасовано.

Скасовуючи судові акти судів першої
та апеляційної інстанції Вищий господарський суд України зазначив на неповне
дослідження умов договору про постачання електричної енергії стосовно вірного
визначення розрахункового періоду, встановлення дати, яка є граничною для
оплати СПД ОСОБА_1 за спожиту електроенергію.

Відповідно до статті 11112 Господарського
процесуального кодексу України, вказівки, що містяться у постанові касаційної
інстанції, є обов`язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду
справи.

Вислухавши пояснення присутніх у
судовому засіданні представників сторін, перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, факт
виконання вказівок, викладених у постанові касаційної інстанції від 11.05.2006
року, судова колегія вважає, що апеляційна скарга суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року між відкритим
акціонерним товариством „Крименерго” та суб'єктом підприємницької діяльності
ОСОБА_1 (споживач) був укладений договір про постачання електричної енергії №
НОМЕР_2.

Згідно з Додатком № 4.2. до
зазначеного договору, розрахунковою датою, коли споживач надає постачальнику
акт про об'єми спожитої електроенергії, а постачальник виставляє рахунок на її
оплату, є 7 число кожного місяця. Розрахунок за спожиту електроенергію здійснюється
одним платежем за фактичними показниками приладу обліку на дату оплати, яка є 8
числом кожного місяця.

Пунктом 6 Додатку № 4.2 передбачено
право постачальника за результатами розрахункового періоду скоригувати граничну
величину споживання електроенергії до рівня фактично оплаченої за цій місяць
величини її споживання.

При укладенні Договору № НОМЕР_2
від ІНФОРМАЦІЯ_1 року у Додатку до нього № 4.2. сторонами було визначено
порядок розрахунків за спожиту електроенергію та погоджено розрахунковий період
- з 7 числа поточного місяця споживання електричної енергії по 7 число
наступного за ним місяця. Тобто, на зазначену дату споживач електроенергії
повинен надати постачальнику електроенергії акт про об'єм спожитої
електроенергії, а постачальник виставляє рахунок на її оплату.

Дату розрахунку сторони погодили 8
числа кожного місяця з визначенням того, що на цю дату кошти повинні бути
зарахованими на поточний рахунок постачальника електроенергії. Таким чином
сторони визначили розрахунковий період терміном в один банківський день.

Приймаючи до уваги той факт, що
договір № НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_1 року в частині встановлення дати розрахунку
не був визнаний недійсним у встановленому законом порядку, судова колегія не
може визнати обґрунтованими посилання позивача в апеляційній скарзі на
порушення судом першої інстанції вимог Закону України „Про платіжні
системи та переведення грошових коштів в Україні” пунктом 8.4 статті 8 якого
встановлено, що міжбанківське переведення здійснюється у строк до трьох
операційних днів.

Крім того, судова колегія
погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дії сторін
встановленню розрахункового періоду в один день не суперечать чинному
законодавству України, зокрема, пункту 7.8. Правил користування електричною
енергією, затверджених Постановою НКРЕ № 28 від 31.07.1996 року, яким, зокрема,
передбачено, що тривалість періоду оплати отриманого рахунку зазначається у
договорі або на платіжному повідомленні і не має перевищувати п'яти
операційних днів з дня отримання рахунку. Тобто, чинним законодавством України
встановлюється граничні максимальні строки оплати без встановлення обмежень на
мінімальні.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до складеного відповідачем акту про об'єми переданої споживачу
електричної енергії за період з 07 березня 2005 року по 07 квітня 2005 року,
СПД ОСОБА_1 спожито 782 кВт/год з 07 по 31 березня і 162 кВт/год з 01 по 07
квітня 2005 року.

За таких обставин, споживачем
електроенергії - Суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 акт про об'єм
спожитої ним електроенергії у спірному розрахунковому періоді - з 07.03.2005
року по 07.04.2005 року був наданий постачальнику електроенергії з порушенням
умов договору, лише 11.04.2005 року, тобто за межами встановленого
розрахункового дня.

В цей же день постачальником
електроенергії позивачу було видано рахунок на оплату зазначеної в акті
кількості електроенергії, оплата якого відбулась, згідно банківської відмітки
на ньому, 12.04.2005 року, тобто, у відповідності з умовами договору,
несвоєчасно.

Відповідно до абзацу 2 пункту 11
Порядку постачання електричної енергії споживачам, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 24.03.1999 року № 441 (в редакції від 28.10.2004
р.), за підсумками місяця гранична величина електричної енергії для споживачів
коригується до рівня фактично сплаченої за цей місяць величини її споживання.

Згідно з абзацом 2 пункту 5.2
Розділу 5 Договору договір № НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_1 року, за наслідками
минулого розрахункового періоду договірна величина споживання електроенергії
коригується постачальником до фактично оплаченої за цей розрахунковий період
величини спожитої електроенергії.

Факт несвоєчасної оплати СПЛ
ОСОБА_1 за спожиту електроенергію з`явився підставою для складення акту про
перевищення граничної величини об'єму споживання електричної енергії за
розрахунковий період з 08 березня 2005 року по 08 квітня 2005 року, яким
гранична величина об'єму споживання електроенергії скоригована до 0 з огляду на
відсутність станом на 08.04.2005 року оплати за спожиту електроенергію.

На підставі цього акту, відкритим
акціонерним товариством „Крименерго” на адресу позивача було направлено рахунок
з вимогою про сплату перевищення граничної величини споживання електричної
енергії в сумі 923,30 грн. Сума розрахована, виходячи з чотирикратної вартості
різниці між об'ємом спожитої у цей період електроенергії і фактично оплаченої.
Рахунок направлено додатково до вже виставленого рахунку на сплату
електроенергії за цей період і в сумі з ним становить її п'ятикратну вартість.

Відповідно до пункту 6.1.3 договору
№ НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_1 року, при несвоєчасній оплаті споживачем рахунків за
перевищення договірних (граничних) величин споживання електроенергії та
потужності, у строки, встановлені, зокрема, додатком № 4.2. "Порядок розрахунків",
постачання електроенергії припиняється. Зазначені умови договору відповідають
змісту підпункту 8.3. пункту 8 Правил користування електричною енергією,
затверджених Постановою НКРЕ № 28 від 31.07.1996 року (в редакції від
18.12.2003 року).

На підставі викладеного, судова
колегія погоджується з висновком господарського суду АР Крим про те, що
здійснюючи коригування договірної величини споживання електричної енергії,
виставляючи рахунок на оплату розрахованої п'ятикратної вартості
електроенергії, спожитої понад договірну величину (з належним повідомленням
споживача про відключення від електропостачання у разі несплати рахунку)
відповідач - відкрите акціонерне товариство „Крименерго” діяло з дотриманням
умов договору № НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_1 року та норм чинного законодавства
України у сфері електроенергетики. У зв'язку з цим, підстави для задоволення
позовних вимог відсутні.

Що стосується посилань позивача в
апеляційній скарзі на постанову Вищого господарського суду України від
21.01.2005 року у справі № 19/1, судова колегія не може прийняти їх до уваги,
оскільки визначення такої ознаки, для проведення коригування договірної
величини споживання електроенергії в певному розрахунковому періоді, як
відсутність надходження грошових коштів на рахунок постачальника електроенергії
у встановлений договором термін (розрахунковий день) випливає безпосередньо з
умов укладеного між сторонами договору № НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_1 року, який,
як зазначалось, недійсним не визнавався, у зв'язку з чим, згідно зі статтею 629
Цивільного кодексу України, є обов'язком для виконання сторонами.

Позивач в обґрунтування апеляційної
скарги також посилається на припис Регіональної інспекції Держенергонагляду №
НОМЕР_3 на адресу відповідача з вимогою
відновити електропостачання.

Однак, відповідно до частин 1, 2
статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, заснованому на всебічному,
повному та об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

У даному випадку, з аналізу норм
укладеного між сторонами договору № НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_1 року та норм
чинного законодавства вбачається правомірність дій постачальника
електроенергії.

Стосовно надання судом першої
інстанції правової оцінки позовним вимогам СПД ОСОБА_1 на предмет їх
відповідності встановленим законом або договором способам захисту прав, судова
колегія виходить з наступного.

Згідно зі статтею 12 Господарського
процесуального кодексу України, господарським судам підвідомчі справи у спорах,
що виникають при укладенні, зміні, розірванні і виконанні господарських
договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, а також
справи про банкрутство; справи за заявами органів Антимонопольного комітету
України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх
компетенції та справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між
господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому
числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами)
господарських товариств, що пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням та
припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів.

Відповідно до статті 16 Цивільного
кодексу України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту яких
можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення
дії, яка породжує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення;
5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7)
припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання
незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових
і службових осіб.

Судова колегія погоджується з тим,
що права і законні інтереси суб'єктів господарювання захищаються шляхом,
зокрема, визнання повністю або частково недійсними актів органів державної
влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать
законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або
споживачів.

За таких обставин, господарським
судом АР Крим вірно зазначено, що позов в частині визнання дій відкритого
акціонерного товариства „Крименерго” неправомірними та незаконними не
відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав.

На підстави викладеного, судова
колегія приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є
законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 101, 103 п.1,
105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду
Автономної республіки Крим від 19 лютого 2007 року у справі № 2-28/10832.1-2006
залишити без змін.

Головуючий суддя

Судді