ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

31 травня 2007 р.

№ 19/60

Вищий
господарський суд  України у
складі колегії  суддів:

головуючого

Грейц К.В.,

суддів :

Бакуліної С.В.,  Глос О.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали касаційної скарги

Товариства з обмеженою
відповідальністю  “Компанія “Зевс ЛТД”

на рішення

від 22.02.2007 року

у справі

№ 19/60

господарського суду

Рівненської області

за позовом

ТОВ “Компанія “Зевс ЛТД”

до

СПД ОСОБА_1

про

стягнення 16 800,00 грн.

в судовому засіданні взяли
участь  представники :

від позивача:

Приходько Т.В. (довіреність від
30.05.2007р. № 122)

від відповідача:

не з'явились

В С Т А Н О В
И В:

Рішенням Господарського суду
Рівненської області (суддя Тимошенко О.М.) від 22.02.2007 року по справі №
19/60 в позові відмовлено.

В касаційній скарзі ТОВ “Компанія
“Зевс ЛТД” просить скасувати рішення Господарського суду Рівненської області
від 22.02.2007 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги,
посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а саме:
ст.640 ЦК України, ст.181 ГК України.

Відзиву на касаційну скаргу
відповідач не надіслав.

Заслухавши пояснення по касаційній
скарзі представника позивача, який підтримав викладені в ній доводи,
перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної
оцінки в рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів Вищого
господарського суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11 жовтня
2006 позивачу, ТОВ “Компанія “Зевс ЛТД”, було надано відповідачем, СПД ОСОБА_1,
проекти договорів НОМЕР_1, предметом яких було доручення замовником (позивачем)
виконавцеві (відповідачу) надання інформаційно-консультаційних послуг, а саме -
дослідження ринку м'ясозаготівельної та м'ясопереробної продукції з метою
визначення інвестиційної привабливості підприємства замовника (а.с.21).

Також, 11.10.2006 року позивачу
відповідачем було виставлено до оплати рахунок б/н від 11.10.2006 року за
інформаційно-консультаційні послуги в сумі 16 800,00 грн. (а.с.5).

Платіжним дорученням від 19 жовтня
2006 року НОМЕР_2 позивач перерахував на рахунок СПД ОСОБА_1 кошти в сумі 16
800 грн. 00 коп. Призначення платежу - оплата за інформаційно-консультаційні
послуги (а.с.6).

Позивач звернувся до суду з позовом
про стягнення помилково перерахованих коштів в сумі 16800 грн. на підставі
ст.ст.387, 400 ЦК України. Зазначав, що через недосягнення згоди сторін по
істотним умовам договору останній є неукладеним, отже законних підстав для
оплати зазначених послуг не було.

Відмовляючи в задоволенні позову
суд виходив із такого.

Статтею 181 Господарського кодексу
України визначено загальний порядок укладення господарських договорів.
Відповідно до умов даної статті сторона, яка одержала проект договору у разі
згоди з його умовами оформляє договір і повертає один примірник договору другій
стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк
після одержання договору.

За наявності заперечень щодо
окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол
розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний
строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з
підписаним договором.

У разі якщо сторони не досягли
згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається
неукладеним. Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання,
правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Згідно ч.2 ст.642 Цивільного
кодексу України якщо особа, яка одержала пропозиції укласти договір, у межах
строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов
договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила
відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця
дія є прийняттям пропозиції.

Як встановлено судом, позивач після
отримання примірнику договору

НОМЕР_1, не надсилав відповідачу
свої заперечення або відмову від укладення договору у встановлені
законодавством строки та не повернув відповідачу його другий примірник. Не
здійснено таких дій позивачем і в подальшому, та жодними доказами стосовно
відмови від укладення договору вимоги не обґрунтовані. Натомість, у межах
строку для відповіді позивач здійснив оплату послуг (11.10.2006 року -
пропозиція, 19.10.2006 року - сплата коштів), чим засвідчив своє бажання
укласти договір.

В судовому засіданні касаційної
інстанції представник позивача пояснив, що на договорі, який міститься в
матеріалах справи (а.с.22), на зворотному боці мається оригінал підпису юриста
ТОВ “Компанія “Зевс ЛТД”, що свідчить про факт отримання примірника договору
представником позивача, а отже і про вірне застосування судом до спірних
правовідносин ч.2 ст.642 Цивільного кодексу України” в частині висновку, що
договір сторін є укладеним.

Касаційна інстанція звертає увагу,
що за будь-яких обставин позов позивача не підлягав би задоволенню на підставі
ст.ст. 387, 400 Цивільного кодексу України, які дають право на витребування із
незаконного володіння (віндикаційний позов) індивідуально визначених речей,
якими не є грошові кошти, що є речами, визначеними родовими ознаками.

Беручи до уваги все наведене та
вимоги чинного законодавства в їх сукупності, колегія суддів не вбачає підстав
для скасування рішення Господарського суду Рівненської області.

Керуючись ст.ст. 1115,
1117, 1118, п.1 ч.1 ст.1119, ст. 11111
ГПК України, Вищий господарський суд України ,-

П О С Т А Н О
В И В:

Касаційну скаргу ТОВ “Компанія
“Зевс ЛТД” на рішення Господарського суду Рівненської області від 22.02.2007
року у справі № 19/60 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду
Рівненської області від 22.02.2007 року у справі № 19/60 -без змін.

Головуючий-суддя

К.Грейц

С у д д і

С.Бакуліна
О.Глос