АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

28.02.07
Справа  № 5/39(5/44)/02/81-87

Львівський
апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого-судді                                Р. Марко

суддів                                           С. Бойко

Т. Бонк

При секретарі                                    Ковалишин
Ю.

розглянувши апеляційну
скаргу   п/п ОСОБА_1 від 09.08.06

на рішення господарського
суду  Волинської   області від 28.07.06

у
справі    №
5/39-(5/44)/02/81-87

за
позовом - п/п ОСОБА_1

до
відповідача -ТзОВ »Аміко- Кераміка»

про
спонукання до повернення майна вартістю 238237,29 грв.

та стягнення штрафу  у сумі 47 647,46 грв.

За
участю представників:

від
позивача-   ОСОБА_1

від
відповідача -   Ємчик
Р.І.

Встановив:

Рішенням господарського суду Волинської області від
28.07.06  по  даній справі
відмовлено у задоволенні позову п/п ОСОБА_1 до ТзОВ
"Аміко-Кераміка”  про повернення
майна, переданого відповідачу на зберігання
та стягнення  47 647,46 грв.
штрафу.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач  оскаржив дане рішення в апеляційну інстанцію,
просить його скасувати з підстав, викладених в скарзі та прийняти нове рішення,
яким позов задоволити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт зазначає, що  суд першої інстанції в  оскаржуваному рішенні безпідставно
посилається па ст.ст. 32, 33, 34 ГПК України, не навівши жодного доказу, в
розумінні  цих статей, а також в
заперечення вимог Позивача.

На його думку безпідставним є посилання
суду на акт КРУ від 22.11.04, так як суми зазначені в ньому  не стосуються предмета спору, оскільки сума
переданого майна в розмірі 238 237,29 грв., яка оскаржується Позивачем в акті
КРУ не зазначається. Крім того, акт КРУ спростовується Довідкою про результати
додаткової позапланової документальної перевірки дотримання вимог податкового
законодавства ТзОВ "Аміко -Кераміка" з ПДВ та податку на прибуток за
1 півріччя 2003 року НОМЕР_1. Дана довідка Луцької ОДПІ була зроблена пізніше і
з врахуванням акту Контрольно-ревізійного управління.

Згідно довідки Луцької ОДПІ НОМЕР_1 ОСОБА_2 (директор ТзОВ
"Аміко-Кераміка" з 14.11.03) пояснив, що в ході проведення
інвентаризації на ТзОВ "Аміко-Кераміка" було виявлено незначну
нестачу товару та невідповідність в асортименті, що  свідчить про те, що докази позивача мають
місце і знаходяться в матеріалах справи, а це           договори   відповідального  зберігання
від  25.06.03  та
11.09.03,  які   Відповідач намагався  визнати недійсними в судовому порядку, однак
станом на 09.08.06 таких

судових
рішень  не  існує;           акт звірки розрахунків станом на
30.12.03 між Позивачем та Відповідачем , тобто в той період часу коли новим
директором ТОВ "Аміко-Кераміка" вже був

протягом певного періоду часу (з
14.11.03) ОСОБА_2 і який не заперечував стосовно

отриманого майна від підприємця ОСОБА_1
на суму 238 237 гри. 65 коп.;           оборотно-сальдова   відомість
за   січень   2004
року,   якою

підтверджується,   що
станом   па  01.02.04
на   відповідальному   зберіганні
ТОВ   "Аміко-

Кераміка" рахуються товари
підприємця ОСОБА_1 на суму 238237 грн. 65 коп., яка

теж без будь-яких заперечень з боку
керівника ОСОБА_2 була підписана головним

бухгалтером та завірена печаткою
підприємства;           акт опису й
арешту майна від 19.03.04 на виконання наказу господарського суду Волинської
області   НОМЕР_2, згідно якого було
арештовано, виявлене та  ще не повністю
продане  майно  підприємця
ОСОБА_1,  яке зберігалося   на
складах  ТзОВ  "Аміко-

Кераміка".

В судовому засіданні, представник
відповідача заперечив проти доводів апелянта, просив рішення суду залишити без
змін, як таке, що прийнято з дотриманням норм чинного законодавства та на
підставі досліджених усіх обставин справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
заперечення відповідача,  заслухавши
представників сторін,  дослідивши
обставини справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції
норм чинного законодавства, колегія суддів
вважає доводи апелянта обґрунтованими, а
вимоги підставними.

Відповідно до ст..ст. 33,34 ГПК
України, кожна сторона повинна довести належними доказами  наявність тих обставин, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Матеріалами справи підтверджується, що між сторонами у даній справі
25.06.2003р. та 11.09.2003р. було укладено два договори відповідального
зберігання майна, з відповідними додатками. На підставі згаданих вище
договорів, позивач передав відповідачу на відповідальне зберігання товари на
загальну суму -238237 грн. 29 коп., оформивши цю операцію відповідними
накладними за НОМЕР_3 на підставі договору від 25.06.2003р. та дорученням серії
НОМЕР_4 на ім”я ОСОБА_3 та НОМЕР_5 на підставі договору від 11.09.2003р. та
дорученням серії НОМЕР_6 на ім”я ОСОБА_4.

Зазначена вище операція зафіксована актом приймання-передачі реєстрів
бухгалтерського обліку станом на 01.02.2004р. (арк.спр.№ 62-64, том 1).

Згідно оборотно- сальдової відомості за січень 2004 року, колишній
головний бухгалтер ТзОВ “Аміко-Кераміка” передала новопризначеному головному
бухгалтеру п.ОСОБА_5 бухгалтерські документи, в т.ч. оборотно-сальдову
відомість  за січень 2004р., якою
підтверджується, що станом на 01.02.2004р. на відповідальному зберіганні ТзОВ
“Аміко-Кераміка”  рахуються товари
позивача у даній справі на суму позову.

Слід зазначити, що представником відповідача належним чином не
спростовано того факту , що фактичної передачі товару, не відбулося. Також,
представником відповідача  не надано
належних доказів того, що договори
відповідального  зберігання  від
25.06.03  та   11.09.03,
визнано недійсними в судовому порядку. Разом з тим в матеріалах справи
наявна ухвала про закриття справи у зв»язку з відмовою від позову з цих питань.

Отже, враховуючи згадані вище письмові докази,  вимоги позивача про повернення майна
вартістю  238 237,29 грв. є
обґрунтованими та законними.

Щодо вимоги позивача  в частині
стягнення штрафних санкцій в сумі -47647 грн. 46 коп.,  то такі вимоги також є підставними так як, цю
санкцію сторони обумовили п.5.4 згаданих вище договорів у випадку неповернення
майна за першою вимогою, як це передбачено п.3.3.4 цих договорів.

В матеріалах справи, відсутні належні письмові докази, які б
спростовували факт неотримання на зберігання зазначених в накладних товарів або
підтверджували їх повернення.

Слід зазначити, що суд першої
інстанції безпідставно взяв до уваги дані акту КРУ від 22.11.04, так як суми
зазначені в ньому  не стосуються предмета
спору, оскільки сума переданого майна в розмірі 238 237,29 грв., яка
оскаржується Позивачем в акті КРУ не зазначається. Крім того, акт КРУ
спростовується Довідкою Луцької ОДПІ про результати додаткової позапланової
документальної перевірки дотримання вимог податкового законодавства ТзОВ
"Аміко -Кераміка" з ПДВ та податку па прибуток за 1 півріччя 2003
року НОМЕР_1.

Наявний в матеріалах справи
акт звірки розрахунків станом на 30.12.03 ,           оборотно-сальдова   відомість
за   січень   2004
року,   якою

підтверджується,   що
станом   па  01.02.04
на   відповідальному   зберіганні
ТОВ   "Аміко-

Кераміка" рахуються товари
підприємця ОСОБА_1 на суму 238237 грн. 65 коп.,           акт опису й арешту майна від
19.03.04 на виконання наказу господарського суду Волинської області   НОМЕР_2, згідно якого було арештовано спірне
майно,  підтверджують факт передачі майна
на зберігання, та обґрунтованість вимог позивача про повернення даного майна.

Щодо доводів відповідача про те, що
спірні договори укладені від імені ТзОВ»Аміко Кераміка»в особі його
представника ОСОБА_4, яка діяла на підставі довіреності НОМЕР_7, виданою
ОСОБА_1, а тому фактично договори ОСОБА_1 укладав у відношенні себе
особисто,  то слід зазначити, що такі дії
не суперечать нормам ч. 3 ст. 62 ЦК України ( 1963 року).

Правило встановлене  ч. 3 ст. 62 ЦК України ( 1963 року),
стосується безпосередньо представника особи, від імені якої представник укладає
угоди.  При укладенні спірних договорів
відповідно до ч. 1 ст. 62, ст.. 64 ЦК, представником відповідача виступала
ОСОБА_4, яка не укладала угод у відношенні себе особисто, або у відношенні
іншої особи, представником якої на той час вона була. За таких обставин не має
значення той факт, що на цей момент, директором відповідача був ОСОБА_1,
оскільки не виступав як представник позивача при укладенні спірних договорів.

З огляду на досліджені вище обставини справи та керуючись ст.ст.  101, 103, 104, 105  ГПК України,
Львівський апеляційний господарський суд -

Постановив:

Апеляційну скаргу п/п ОСОБА_1
задоволити.

Рішення господарського суду  Волинської
області від

28.07.06   у справі    № 5/39-(5/44)/02/81-87 скасувати.

Прийняти нове рішення.  Зобов»язати ТзОВ »Аміко Кераміка»

повернути п/п ОСОБА_1 одержаний на
відповідальне

зберігання товар загальною вартістю 238
237,29 грв., згідно

накладних НОМЕР_8, НОМЕР_9, НОМЕР_10

від 11.09.03.

Стягнути з  ТзОВ»Аміко Кераміка»на користь п/п

ОСОБА_1,  47 647,46 грв. штрафу.

Судові витрати за розгяд справи  в суді першої та апеляційної

інстанцій ( 1429,42 грв. держмита за
подання апеляційної

скарги + 2858,81 грв держмита за
подання позову + 118 грв.

витрат на інформаційно технічне
забезпечення судового

процесу) покласти  на відповідача.

Господарському суду Волинської області
видати накази.

Постанову може бути оскаржено у
касаційному порядку.

Матеріали
справи скерувати до господарського суду Волинської області.

Суддя-доповідач                                                               Р.
Марко

Судді
С. Бойко

Т.  Бонк