СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

13 березня 2007 року

Справа № 2-26/16062-2006

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Сотула В.В.,

суддів                                                                      Щепанської О.А.,

Прокопанич Г.К.,

за участю представників сторін:

позивача:     Яппарова І А., дов. № 01/3617 від 26.12.2006

відповідача: Ємельянов С.О., дов. від 01.09.2006,

Абдулаєв В.Г.(в.о. голови правління)

розглянувши апеляційну скаргу Фонду майна Автономної Республіки Крим на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя    Проніна О.Л.) від 13.12.2006 у справі № 2-26/16062-2006

за позовом           Фонду майна Автономної Республіки Крим

(вул. Севастопольська, 17,Сімферополь,95015)

до           відкритого акціонерного товариства "Кримриба"

(вул. Зовнішня, 19,Сімферополь,95000)

про стягнення 66228,93 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 13.12.2006 у даній справі  Фонду майна Автономної Республіки Крим в задоволенні позовних вимог до відкритого акціонерного товариства "Кримриба"  про стягнення  збитків у сумі 66228,93 грн. відмовлено.

Позивач, не погодившись з вказаним судовим актом, звернувся до Севастопольського апеляційного господарського суду  з апеляційною скаргою, в якій  просить скасувати рішення суду першої інстанції, як прийняте при неповному  з'ясуванні фактичних обставин, та постановити нове рішення, яким  задовольнити заявлені позовні вимоги в повному  обсязі.

В апеляційній скарзі сторона вказує на те, що  спірне майно, відповідно до наказу Фонду майна Автономної Республіки Крим від 15.03.1999 № 193 "Про прийняття рішення про приватизацію майна Євпаторійського рибообробного підприємства, Феодосійської оптово-госпрозрахункової бази, Кримського підприємства по переробці і реалізації рибопродукції "Кримриба", знаходиться на балансі відповідача, тому він був зобов'язаний забезпечити його належне збереження.

На думку позивача, власник майна, права якого порушені,  має  право на  відшкодування заподіяного йому майнового і морального збитку на підставі статей 22,386,610,611 Цивільного кодексу України та статей 224, 226 Господарського кодексу України.

Також  заявник апеляційної скарги вказує на те, що судом першої інстанції допущені порушення норм матеріального права, якими встановлена відповідальність за неналежне збереження майна, а саме, Законів України "Про власність", "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні", цивільного законодавства України, положень (стандартів) бухгалтерського обліку,  та  наказу Фонду державного майна України від 19.05.1999 № 908/68, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.06.1999 за № 417/3707.

У відзиві на апеляційну скаргу  представник відповідача просив  залишити рішення суду  без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Повторно розглянувши справу в порядку, передбаченому статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія встановила наступні обставини справи.

Згідно наказу Фонду майна АР Крим № 193 від 15.03.1999 “Про прийняття рішення про приватизацію майна Євпаторійського рибообробного підприємства, Феодосійської оптово-господарської бази, Кримського обласного підприємства з переробки та реалізації рибопродукції “Кримриба” була здійснена приватизація майна, яке знаходиться в державній власності та закріплено за Євпаторійським рибообробним підприємством, Феодосійською оптово-господарською базою, Кримським обласним підприємством з переробки та реалізації рибопродукції “Кримриба”. (арк.с. 6).

У процесі приватизації, відповідно до акту оцінки вартості цілісного майнового комплексу Державного підприємства “Кримриба”, а також плану приватизації, до статутного фонду акціонерного товариства “Кримриба” не ввійшли і залишилися на його балансі об'єкти державної власності, що підлягають особливому режиму приватизації (арк.с. 7-13).

Відповідно до наказу  Фонду державного майна України від 19.05.1999 № 908/68, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.06.1999, в редакції, дійсної на дату його реєстрації, господарські товариства, на балансі яких перебуває державне майно, яке не увійшло до статутного фонду у процесі приватизації, несуть відповідальність за збереження такого майна згідно Закону України “Про власність” та  Цивільного кодексу Української РСР.

08.06.2006 Фондом майна Автономної Республіки Крим була проведена перевірка збереження та використання державного майна, яке не увійшло до статутного фонду відкритого акціонерного товариства “Кримриба”, та перебуває на балансі відкритого акціонерного товариства “Кримриба”, за результати якої був складений акт перевірки стану утримання, зберігання та використання державного майна від 08.06.2006, в якому вказувалось на те, що  частина майна знаходиться у незадовільному  стані, частина майна відсутня або зруйнована та непридатна до використання (арк.с. 16-22).

Так, у позовній заяві Фонд майна Автономної Республіки Крим посилається на відсутність промпосудин  (2 одиниці), швелеру № 24 вагою 2016 кг., казану НІІСТУ -5 (3 одиниці), шнуру теплоізоляційного 336 пог. м., колони (27 одиниць), залізобетонної теплоізоляційної опори (39 одиниць), дверів ізотермічних (4 одиниці), водонагрівачів (4 одиниці).

На підставі Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996р. № 116, за відомостями про балансову вартість, визначеними в матеріалах інвентаризації станом на 01.04.1996р. та 30.09.2004 та на підставі акту перевірки від 08.06.2006 був розрахований розмір  збитків, завданих державному майну, який склав суму 66228,93 грн. (арк.с. 24-26).

Вищевказані збитки позивач просив стягнути з відкритого акціонерного товариства “Кримриба” на підставі статей 386 Цивільного кодексу України та статті 224 Господарського кодексу України (арк.с. 3-5)

Рішенням суду першої інстанції від 13.12.2006  у позові було відмовлено.

Суд дійшов до висновку про те, що відсутні двохсторонні акти                прийому-передачі спірних об'єктів від Фонду майна Автономної Республіки Крим на баланс відкритого акціонерного товариства "Кримриба", а також  Фондом  майна АР Крим пропущено строк позовної давності по  заявленому позову, оскільки про факт  відсутності майна, знищенням якого  позивач  обгрунтував позовні вимоги, Фонду майна АР Крим було відомо при перевірці в 2002 році, про що складено акт від 26.12.2002.

Таким чином,  суд першої інстанції відмовив у позові за  двома підставами: у зв'язку з безпідставністю заявлених позовних вимог та пропуском строку позовної давності за  вимогою про стягнення збитків.

Однак, згідно  пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України  № 11 від 29.12.1976 „Про судове рішення” встановивши, що строк для звернення з позовом пропущений без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в  позові  з цих підстав, крім випадків, коли позов не доведений.

Отже, застосування строку позовної давності можливо  тільки у випадку, якщо  позов доведений.

Судова колегія вважає, що  правові підстави для  стягнення збитків у позивача були.

Згідно пункту 3.4.3 плану приватизації (а.с.9-10) спірне майно не увійшло до статутного фонду  відкритого акціонерного товариства "Кримриба"  у процесі приватизації, та знаходилось на балансі даного товариства, що відповідачем не заперечується .

Відповідно до пункту 4  Фонду державного майна України від 19.05.1999 № 908/68, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.06.1999, господарські товариства, на балансі яких перебуває державне майно, яке не увійшло до статутного фонду у процесі приватизації, несуть відповідальність за збереження такого майна згідно  Закону України “Про власність” та  Цивільного кодексу Української РСР.

Актами перевірок схоронності та використання майна, яке належить Автономної Республіки Крим, та не увійшло до статутного фонду  відкритого акціонерного товариства "Кримриба", був встановлений факт відсутності  частки майна на суму 66228,93 грн. (а.с. 16-22,96-98).

Таким чином, матеріалами справи підтверджені обставини спричинення   збитків, які підлягали  стягненню з ВАТ „Кримриба” на підставі статей  386 Цивільного кодексу України та статті 224 Господарського кодексу України.

Однак, для правильного вирішення господарського спору суд має з’ясувати питання строку позовної давності.

В силу пункту 6 Прикінцевих  та перехідних  положень Цивільного кодексу України  правила  Цивільного  кодексу  України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Таким чином,  встановивши момент, з якого позивач дізнався (або повинен був дізнатися про порушення свого права) –26.12.2002, з урахуванням приписів Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, що набрав чинності з 01.01.2004 року, при вирішенні питання строку позовної давності  застосуванню підлягають  норми цього Цивільного кодексу України.

Як вбачається  з матеріалів справи, позивачу за наслідками перевірки  збереження і використання  майна, належного АР Крим, яке не увійшло до  статутного фонду ВАТ „Кримриба” і  знаходиться на його балансі, стало відомо про наявність факту неналежного збереження вказаного  державного майна - 26.12.2002. (арк.с 73,96-98).            Тобто, саме з 26.12.2002 позивач  дізнався про порушення свого права і  виникнення права на позов.

Проте, з позовними вимогами про стягнення збитків позивач звернувся  тільки 18.09.2006.

Згідно з частиною 1 статей  15,16 Цивільного кодексу України  захист цивільних прав здійснюється в установленому порядку, а статтями 256 і 257 цього Кодексу встановлені строки для захисту права за позовом особи, право якої порушено.

Позовна давність - це строк,  у  межах  якого  особа  може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або  інтересу (стаття 256 ЦК України).

В статті 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у  три роки.

Відповідно до частини 1 статті 260 ЦК України позовна  давність  обчислюється  за  загальними  правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Згідно статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня,  коли особа довідалася  або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як встановлено матеріалами справи і не  заперечується позивачем , днем, коли позивач дізнався або повинний був дізнатися про порушення свого права є –26.12.2002, що підтверджується актом перевірки Фонду майна АР Крим  збереження і використання  майна, належного АР Крим, яке не увійшло до  статутного фонду ВАТ „Кримриба” і  знаходиться на його балансі,   складеного і підписаного сторонами 26.12.2002 (арк.с. 96-98).

Статтею 267 ЦК України передбачено, що сплив  позовної  давності,  про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, а якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Клопотання про застосування позовної давності до позовних вимог Фонду  майна АР Крим було заявлено відповідачем у справі 08.12.2006 (арк.с. 107).

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачем  не надано належних доказів, які б підтверджували поважність причин пропуску строку позовної давності, а також не заявлено клопотання про визнання  причин  його пропуску поважними.

Отже, враховуючи вищенаведені положення законодавства, в  задоволенні позовних вимог Фонду майна АР Крим  слід відмовити з підстав спливу встановленого законом трирічного терміну позовної давності.

Враховуючи вищевикладені обставини, рішення суду від 13.12.2006 підлягає залишенню без змін, однак, висновок суду про відсутність підстав для  задоволення позову про стягнення збитків є хибним, а тому підлягає виключенню з мотивувальній частині рішення.

Керуючись статтями 101, 103 (пункт 1), 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 13.12.2006 у справі № 2-26/16062-2006 залишити без змін.

Апеляційну скаргу Фонду майна Автономної Республіки Крим  залишити без задоволення.

Головуючий суддя                                                            В.В.Сотула

Судді                                                                                          Г.К. Прокопанич

О.А. Щепанська