ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2007 р.
№ 20/261

Колегія  суддів  Вищого господарського суду України  у складі:

Головуючого  судді                                              Кузьменка М.В.,

суддів                                                                       Васищака І.М.,

Палій В.М.,

розглянувши            касаційну скаргу Дочірньої компанії “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” в особі Донецької філії на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 06.12.2006р. та рішення господарського суду Донецької області від 31.10.2006р.

у  справі                     №20/261 господарського суду Донецької області

за позовом                 Дочірньої компанії “Газ України”

Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” в особі Донецької філії

до відповідача          Товариства з обмеженою відповідальністю “Тепличний”

про                              стягнення 5 885,25грн.

за участю представників:

ДК “Газ України” –Бойко Д.Д.;

ТОВ “Тепличний”  – не з’явилися

в с т а н о в и л а :

Дочірня компанія “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” в особі Донецької філії звернулося до господарського суду Донецької області з позовом та просила суд стягнути з відповідача –Товариства з обмеженою відповідальністю “Тепличний” 5 885,25грн.,  у т.ч.5234,73грн. основної заборгованості за поставлений природний газ у січні-березні 2006р., 245,46грн. пені за період з 06.04.2006р. по 05.07.2006р., 366,43грн. штрафу, 38,63грн. в рахунок трьох відсотків річних.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на порушення відповідачем взятих на себе зобов’язань в частині повної та своєчасної оплати за поставлений природний газ відповідно до умов договору №01/2454(06)Пр від 01.12.2005р. (а.с.7-11).

Відповідач у справі – ТОВ “Тепличний” у відзиві на позов, заявлені позовні вимоги спростовує,  посилаючись на те, що оплата ним здійснена у відповідності з умовами договору та додаткових угод. Відповідач вважає неправомірними дії позивача щодо змінити ціну вже поставленого та оплаченого газу, у зв’язку з чим відповідач вважає необґрунтованим перерахунок вартості поставленого природного газу  (а.с.60-61).

Рішенням господарського суду Донецької області від 31.10.2006р. у задоволенні позову відмовлено (а.с.121-122).

Відмовляючи у задоволенні заявлених позовних вимог, суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем наявності заборгованості відповідача за поставлений природний газ. Під час вирішення спору у даній справі судом встановлено, що сторонами в установленому договором порядку не змінено вартість природного газу, поставленого у відповідному періоді.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 06.12.2006р. рішення господарського суду Донецької області від 31.10.2006р. залишено без змін (а.с.164-167).

Не погоджуючись з прийнятими у справі судовими актами, ДК “Газ України” НАК “Нафтогаз України” в особі Донецької філії звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою та просить їх скасувати, а заявлені позовні вимоги задовольнити.

Вимоги поданої касаційної скарги обґрунтовані порушенням судами норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при винесенні оспорюваних судових актів, знаходить касаційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції, 01.12.2005р. між сторонами у справі –ДК Газ України” НАК “Нафтогаз України” в особі директора Донецької філії та ТОВ “Тепличний” укладено договір “01/2454(06)Пр на постачання природного газу.

Вищевказаний договір з урахування додатків до нього, якими встановлюється вартість природного газу, є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов’язань, а саме майново-господарських зобов’язань.

Так, ст.173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Законами України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Однією з підстав виникнення господарського зобов’язання, згідно ст.174 ГК України, є господарський договір.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.175 ГК України, майново-господарські зобов’язання, які є одним із видів господарських зобов’язань, - це цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Предметом спору у даній справі є виконання відповідачем зобов’язань за вищезазначеним договором в частині оплати поставленого природного газу протягом січня-березня 2006р., яке, як стверджує позивач, виконано лише частково.

Вирішуючи спір у даній справі по суті заявлених вимог та переглядаючи прийняте рішення в апеляційному порядку, судами встановлено, що фактично спір у даній справі виник у зв’язку з проведенням позивачем донарахування вартості природного газу, поставленого у січні-лютому 2006р.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України,  що визначено ст.175 ГК України.

Відповідно до п.1 ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами вказаного договору, позивач взяв на себе зобов’язання передати у власність відповідача у 2006р. газ у визначеному  п.2.1 договору обсязі (з розбивкою по місяцях), а відповідач –прийняти та оплатити газ на умовах, визначених договором (п.1.1). При цьому, договором передбачено, що газ, що постачається за цим договором, отриманий НАК “Нафтогаз України” за зовнішньоекономічними контрактами та переданий позивачу за договором купівлі-продажу природного газу №06/04-1275 від 24.12.2004р.; у разі нестачі газу, позивач передає за договором газ, отриманий НАК “Нафтогаз України” згідно з доповненням №1ГУ-05 на 2005р. до контракту від 21.06.2002р. між НАК “Нафтогаз України” і ВАТ “Газпром” про обсяги та умови транзиту російського природного газу через територію України на період з 2003р. по 2013 роки та відібраний з ПСГ, який отриманий згідно доповнення №1ГУ-04 на 2004рік  до контракту від 21.06.2002р. між НАК “Нафтогаз України” та ВАТ “Газпром” про обсяги та умови транзиту російського природного газу через територію України на період з  2003 по 2013 роки та переданий позивачу за договором купівлі-продажу природного газу між НАК “Нафтогаз України” та позивачем №06/04-1274 від 24.12.2004р.  (п.1.2 договору)

Вартість природного газу визначена без врахування вартості транспортування додатковою угодою до договору №1 у розмірі 385,784грн.  за 1 000куб.м. з урахуванням ПДВ –0%.; з 01.01.2006р. визначена додатковою угодою №2 у розмірі 430,542грн., з урахуванням ПДВ –0%.

Сторонами п.5.3 договору узгоджено, що ціна  на газ змінюється нормативними актами уповноважених державних органів, наказами НАК “Нафтогаз України” і є обов’язковою для сторін договору з моменту введення її в дію. При цьому, сторонами здійснюється перерахунок за спожитий газ за новими цінами і погоджується додатковою угодою.

Нова ціна визначена сторонами додатковою угодою №3 від 17.02.2006р. у розмірі 558,96грн. за 1 000куб.м.  Крім того, сторонами погоджено, що зазначена ціна не включає в себе ПДВ яке визначається згідно з чинним законодавством. Зазначена додаткова угода набуває чинності лише 20.02.2006р., що встановлено її п.2.

Судами під час вирішення спору у даній справі та перегляді в апеляційному порядку встановлено, що заборгованості у відповідача за поставлений природний газ, вартість якого визначена з урахуванням умов договору та додаткових угод,  які діяли у відповідний період, якими вартість визначена за спільним погодженням сторін, не має.

За таких обставин, суди дійшли правильного висновку щодо необґрунтованості заявлених вимог.

Враховуючи викладене, підстав для зміни чи скасування прийнятих у цій справі судових актів не має.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119- 11111 ГПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

постанову Донецького апеляційного господарського суду від 06.12.2006р. у справі №20/261 господарського суду Донецької області залишити без змін, а касаційну скаргу  Дочірньої компанії “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” в особі Донецької філії –без задоволення.

Головуючий  суддя                                                       Кузьменко М.В.

Судді                                                                                  Васищак І.М.

Палій В.М.