ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
УХВАЛА

07.02.2007
Справа №2-10/706-2007

Заявник Державної податкової інспекції в м. Сімферополі, (АР Крим, 95053,              м. Сімферополь, вул. М. Залки, 1/9)

До Державної виконавчої служби в Київськом районі м. Сімферополя, (АР Крим, 95000, м. Сімферополь, бул. Франко, 25, к. 401)

Боржник СПД Осуховська Ольга Станіславівна, м. Сімферополь, (АР Крим,  95034, м. Сімферополь, вул. Лермонтова, 16, кв. 40)

Скарга на дії ВДВС

Суддя Тітков С.Я.

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

Від заявника – Щербіна Д.С.  – головний державний податковий інспектор, довіреність № 13098/9/10 від 11.10.2005 р. у справі

Від ДВС – Щедов О.В. – державний виконавець, довіреність від 21.06.2006 р. у справі

Сутність спору:   Розглядається скарга Державної податкової інспекції в АР Крим, м. Сімферополь, в якої заявник просить визнати неправомірними дії Державної виконавчої служби в Київському районі м. Сімферополя по винесенню постанови про повернення наказу Господарського суду АР Крим від 18.04.2005 р. по справі № 2-10/5630-2005 та відмінити постанову Державної виконавчої служби в Київському районі м. Сімферополя від 01.11.2006 р. “Про повернення виконавчого документу стягувачу”.

Представники ДПІ в АР Крим та ДВС в Київському районі м. Сімферополя підтримали доводи, викладені в скарзі і у відзиві на неї.

Розглянувши матеріали скарги, заслухавши представників сторін, суд –

В С Т А Н О В И В :

06.05.2005 р. і 25.07.2005 р. державним виконавцем відповідно ст. ст. 3, 18, 24 Закону України “Про виконавче провадження” була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження про прийняття до примусового виконання наказу Господарського суду АР Крим від 18.04.2005 р. по справі № 2-10/5630-2005 про стягнення з СПД Осуховської О.С. на користь ДПІ 6100,00 грн. Однак боржником  добровільно рішення суду не виконано, грошові кошти не сплачені.

02.08.2005 р. державним виконавцем відповідно ст. 46 Закону України “Про виконавче провадження” винесена постанова про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 610,00 грн., копія якої направлена боржнику.

В цілях виконання рішення суду, був направлен запит про перевірку майнового стану боржника. Перевіркою встановлено, що за боржником зареєстрована квартира по вул. Лермонтова, 16, кв. 40 в м. Сімферополі.

30.01.2006 р. державним виконавцем відповідно ст. 55 Закону України “Про виконавче провадження” покладен арешт на вищевказану квартиру.

Згідно відомостей ДПІ в м. Сімферополі, боржник не працює, розрахункових рахунків в установах банків не має. Автотранспорт за боржником не зареєстрован.

Перевірити майновий стан боржника не представляється можливим, про що складені акти державного виконавця 04.04.2006 р. і 20.04.2006 р. , оскільки “при багатократних посещеніях даної громадянки за місцем проживання, дверей квартири ніхто не відкрив”.

25.09.2006 р. державний виконавець направив на адресу ДПІ в                             м. Сімферополі пропозицію про авансування розходів, пов’язаних з примусовим входженням для перевірки майнового стану боржника, а при його відсутності розходів, пов’язаних з реалізацією нерухомого майна, а саме: квартиру по вул. Лермонтова, 16, кв. 16 в м. Сімферополі.

Однак Державною податковою інспекцією в м. Сімферополі в авансуванні було відмовлено.

У зв’язку з чим, відповідно п. 4 ч. 1 ст. 40 Закону України “Про виконавче провадження” виконавчий документ був повернутий стягувану без виконання.

Постанова старшого державного виконавця Державної виконавчої служби в Київському районі м. Сімферополя Щедова О.В. від 01.11.2006 р. про повернення виконавчого документу стягувачу без виконання, а саме: наказ Господарського суду АР Крим від 18.04.2005 р.  по справі № 2-10/5630-2005 поступила на адресу Державної податкової інспекції в м. Сімферополі поступила 30.11.2006 р.

Заявник вважає, що ДВС у Київському районі м. Сімферополя необґрунтовано повернув виконавчий документ стягувачу, оскільки ДПІ в                      м. Сімферополі були надані відповіді на пропозицію про авансування, в яких повідомив ДВС в Київському районі м. Сімферополя про те, що Державна податкова інспекція являється бюджетною установою. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України, бюджетна установа – орган, установа або організація,  яка створена  у встановленому порядку органами державної влади. Вони повністю містяться за рахунок відповідного державного бюджету або місцевих бюджетів і є неприбутковими.

Відповідно ст. 23 Бюджетного кодексу України любі бюджетні обов’язки і платежі з бюджету дозволено здійснювати лише при наявності відповідного бюджетного призначення.

В сметі розходів ДПІ в м. Сімферополі на 2006 рік відсутня стаття розходів, яка пов’язана з авансуванням розходів на проведення виконавчих дій.

Також позивач посилається на ст. 45 Закону України “Про виконавче провадження” від 21.04.1999 р. № 606-ХIV, вказує на те, що розходи органів державної виконавчої служби на організацію і проведення виконавчих дій по забезпеченню примусового виконання рішень являються розходами виконавчого провадження, які проводяться за рахунок коштів Державного бюджету України.

Розглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що скарга Державної податкової інспекції в м. Сімферополі не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ДВС повертає виконавчий документ у разі якщо стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснює авансування витрат на проведення виконавчих дій, якщо їх авансування передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа (Пункт 4 частини першої статті 40 із змінами, внесеними згідно із Законом № 1095-IV (1095-15 ) від 10.07.2003).

Ст. 45 Закону України “Про виконавче провадження” передбачено, що витрати виконавчого провадження  здійснюються не тільки за рахунок Державного бюджету України але і за рахунок виконавчого провадження. Кошти виконавчого провадження складаються з коштів виконавчого збору, авансового внеску, стягнутих з боржника втрат на проведення виконавчих дій, інших надходжень, що не суперечать законодавству.

Можливість авансування витрат на виконавче провадження передбачена           ст. 48 Закону.

Таким чином авансовий внесок здійснюється не за рахунок держбюджету, а за рахунок стягувача. Він не носить обов’язкового характеру і являється добровільним.

При цьому Закон не знає яких-небудь виключень, в тому числі і у відношенні бюджетних організацій і установ, які являються стороною (стягувачи) у виконавчому провадженні. Відсутність грошових коштів у стягувача не звільняє його від виконання законних вимог державного виконавця.

Неможливість виконання судового рішення являється підставою для повернення виконавчого документу стягувачу.

Порядок звернення стягнення на квартиру регулюється ст. 62 вказаного Закону.

У разі відсутності документів, що характеризують об’єкт нерухомості, у зв’язку з чим його неможливо підготувати до реалізації, виготовлення таких документів здійснюється у встановленому порядку за рахунок коштів стягувача. Якщо стягувач у 20-денний строк, з дня одержання відповідного повідомлення державного виконавця, не авансує витрати на виготовлення документів, що характеризують об’єкт нерухомості, арешт з нього знімається, а виконавчий  документ повертається стягувану (п. 5 ч. 1 ст. 40 Закону).

Таким чином, оскаржуєми заявником дії ДВС в Київському районі                      м. Сімферополя по виконанню наказу Господарського суду АР Крим від   18.04.2005 р. по справі № 2-10/5630-2005, рівно як і постанова від 01.11.2006 р. про його повернення стягувачу являється законним і обґрунтованим.

Державний виконавець вжив всі заходи по виконанню наказу Господарського суду АР Крим від 18.04.2005 р. по справі № 2-10/5630-2005.

У зв’язку з викладеним, керуючись ст. ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд –

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги Державної податкової інспекції в м. Сімферополь, про визнання дій Державної виконавчої служби в Київському районі м. Сімферополя, неправомірними - в і д м о в и т и.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Тітков С.Я