СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

27 березня 2007 року

Справа № 2-6/12529-2006

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Волкова К.В.,

суддів                                                                      Градової О.Г.,

Голика В.С.,

за участю представників сторін:

позивача: Рибалова Лариса Валентинівна, довіреність №бн від 09.08.06;

Хорошунова Тетяна Олександрівна, довіреність № бн від 09.08.06;

відповідача: Мажейка Станислав Станиславович, довіреність №бн від                                                             11.01.07;

розглянувши апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Ялтакурорт" закритого акціонерного товариства "Укрпрофоздоровниця" на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Шкуро В.М.) від 01.02.2007 року у справі № 2-6/12529-2006

за позовом           Дочірнього підприємства "Ялтакурорт" закритого акціонерного товариства "Укрпрофоздоровниця" (вул. Леніна, 17,Ялта,98600)

до           Закритого акціонерного товариства з іноземними інвестиціями "Яліта" (вул. Сєчєнова-Достоєвського, 1,Ялта,98600)

про спонукання до виконання певних дій;

за зустрічним позовом Закритого акціонерного товариства з іноземними інвестиціями "Яліта"

до  Дочірнього підприємства "Ялтакурорт" закритого акціонерного товариства "Укрпрофоздоровниця"

про визнання недійсним договору та акту приймання-передачі

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя    Шкуро В.М.) від 01.02.2007 року у справі № 2-6/12529-2006 відмовлено у задоволенні позову Дочірнього підприємства "Ялтакурорт" закритого акціонерного товариства "Укрпрофоздоровниця" до Закритого акціонерного товариства з іноземними інвестиціями "Яліта" та задоволено зустрічний позов Закритого акціонерного товариства з іноземними інвестиціями "Яліта" до Дочірнього підприємства "Ялтакурорт" закритого акціонерного товариства "Укрпрофоздоровниця" про визнання недійсним договору про спільну діяльність від 25.09.1993 року.

Не погодившись з рішенням суду, Дочірнє підприємство "Ялтакурорт" закритого акціонерного товариства "Укрпрофоздоровниця" звернулось до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, первісний позов задовольнити, у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Представники Дочірнього підприємства "Ялтакурорт" закритого акціонерного товариства "Укрпрофоздоровниця" у судовому засіданні, призначеному на 13.03.2007 року, підтримали вимоги апеляційної скарги, представник Закритого акціонерного товариства з іноземними інвестиціями "Яліта" проти скарги заперечував, вказуючи на необґрунтованість її вимог.

У судовому засіданні 13.03.2007 року оголошувалась перерва.

Розпорядженням виконуючого обов’язки голови Севастопольського апеляційного господарського суду Шевченко Н.М. від 27.03.2007 року у зв’язку з хворобою судді у складі колегії було замінено суддю Черткову І.В. на суддю Голика В.С.

За клопотанням представників сторін судочинство здійснювалось  російською мовою.

При повторному розгляді справи в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України Севастопольський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Постановою Ради Міністрів СРСР №343 від 18.03.1986 року було передбачено  будівництво курортного готелю на 540 місць у смт. Місхор міста Ялта і 250 квартирного житлового будинку за адресою: місто Ялта, вулиця Сеченова –Достоєвського, із залученням підприємств–забудовників.

Рішенням виконавчого комітету Ялтинського міської ради народних депутатів Кримської області від 21.10.1988 №516(24) дозволено виконання проектно-вишукувальних  робіт для будівництва групи монолітних жилих будинків на 550 квартир по вулицям Сеченова і Достоєвського в мікрорайоні „Е-18” з прибудовано-вбудованими об’єктами соцкультпобуту на земельній  ділянці 8,5 га із міських земель (том1, аркуш справи 18).

Як вбачається з матеріалів справи, для реалізації вказаної постанови та рішення виконавчого комітету Ялтинської міської ради, 10 листопада 1988 року між Ялтинською територіальною Радою з управління курортами профспілок (далі - Ялтеррада) та Казанським трестом „Спецкаучукрембуд” Міннефтехімпрома СРСР був укладений договір №1730/30 про участь Казанського тресту „Спецкаучукрембуд”  (далі - Трест) в будівництві курортного готелю в смт. Місхор на курорті Ялта в якості забудовника.

Відповідно до умов пункту 1 договору Ялтеррада надавала право, а Трест, як Забудовник, зобов’язувався за рахунок власних коштів та лімітів розробити проектно-кошторисну документацію на будівництво курортного готелю, узгодити його з усіма зацікавленими організаціями та затвердити в Ялтерраді, приєднати об’єкт будівництва до інженерних комунікацій, провести благоустрій території, оснастити готель і безкоштовно передати підготовлені до експлуатації об’єкти на баланс Ялтерради після приймання їх Державною комісією.

Відповідно до пункту 1.3. Ялтеррада у побудованому та введеному в експлуатацію житловому будинку 20% житлової площі (50 квартир) передає Тресту.

28 листопада 1989 року між Ялтеррадою та трестом був укладений договір, відповідно до пункту 1 якого Ялтеррада забезпечує відселення проживаючих сімей з об’єктів, що підлягали зносу, та з майданчиків будівництва комплексу об’єктів курортного готелю у власне і наймане житло.

Пунктом 2 вказаного договору було передбачено, що Трест забезпечує виділення автотранспорту для переселення, здійснює негайне розбирання звільнених квартир з метою недопущення незаконного заселення, безоплатно відшкодовує Ялтерраді житло по фактично наданому метражу та набору у знов збудованому житловому комплексі у мікрорайоні «Е –18»по вулиці Сеченова у місті Ялта.

Матеріалами справи підтверджується, що  зобов’язання Ялтерради по відселенню було виконано повністю.

Рішенням виконавчого комітету Ялтинської міської ради народних депутатів №419(19) від 14.06.1991 року було зареєстровано Акціонерне товариство „Яліта”.

В подальшому, між Ялтинським об’єднанням санаторно-курортних закладів профспілок "Ялтакурорт", як правонаступником Ялтерради, та Акціонерним товариством „Яліта”, замість договору №1730/30 від 10.11.1988 року був укладений договір про сумісну діяльність по завершенню будівництва готельного комплексу в смт. Місхор від 25.09.1993 року.

Відповідно до пункту 1.1 договору Акціонерне товариство „Яліта” зобов’язується передати Ялтинському об’єднанню санаторно-курортних закладів профспілок "Ялтакурорт"  в закінченому будівництві першої черги житлових будинків по вулиці Сеченова в місті Ялта житлову площу в розмірі раніш відселеної Ялтеррадою площі з майданчиків будівництва –корпусу №17 в смт. Місхор, гуртожитків в смт. Гаспра, житла по вулиці Сеченова в місті Ялта та переносу житла з поштового відділення.

В свою чергу, об’єднання „Ялтакурорт” зобов’язується продовжити право тимчасового користування другим блоком гуртожитку в смт. Гаспра до закінчення будівництва орієнтовно до кінця 1994 року за орендну плату та передати у власність Акціонерного товариства „Яліта” спальний корпус №4 в смт. Місхор одночасно з прийняттям у власність одного блоку №7 гуртожитку в смт. Гаспра.

При цьому, у п.1.1.1 договору було зазначено, що площі  житла, що підлягають поверненню, уточнюються окремим протоколом між Виконавчою дирекцією Акціонерного товариства „Яліта” та об’єднанням „Ялтакурорт”, що є невід’ємною частиною договору.

Форму протоколу умовами договору затверджено не було.

Судовою колегією також встановлено, що позивачем при виконанні договору про сумісну діяльність також були здійснені витрати, які склали 7830,1 тис. крб.  що підтверджується переліком витрат об’єднання „Ялтакурорт”, листом об’єднання „Ялтакурорт” №07-04/438 та листом виконавчої дирекції Акціонерного товариства „Яліта” №165/01 від 22.11.1996 року, що знаходяться в матеріалах справи.

23.07.1998 року на загальних зборах Акціонерного товариства „Яліта” (протокол №13) було прийнято рішення щодо виконання взятих на себе обов’язків перед Ялтинським об’єднанням санаторно-курортних закладів профспілок "Ялтакурорт" за укладеним раніше договорами та щодо передачі останньому 63 квартир по вулиці Сеченова в місті Ялта.

В липні 1998 року, на виконання умов договору про сумісну діяльність,  між сторонами було укладено акт прийому передачі 63 квартир загальною площею 3384,68 кв.м., житловою площею 1646 кв.м., які складають: однокімнатні квартири 14-поверхового житлового будинку (корпусу№2) № 1-6, 22, 23, 27, 32, 33, 36-41, 50, 55, 57-62, 64-69, 71-74 –всього 40 квартир; двокімнатні квартири 14-поверхового житлового будинку (корпусу№2) №77 та 17-поверхового житлового будинку (корпусу № 1) на вибір 6 квартир №7,14,21,28,35,42 –всього 7 квартир; трикімнатні квартири 14-поверхового житлового будинку (корпусу № 2) №80,83 –2 квартири, 4-поверхового житлового будинку (корпусу №6) - № 5 –1 квартира з горищним приміщенням; 10-поверхового житлового будинку (корпусу №3) №4,8,12 –а всього 6 квартир; чотирьохкімнатні квартири 8-поверхового житлового будинку (корпусу №4) №11,13 –2 квартири;10-поверхового житлового будинку (корпусу №3) - №1,5,9,13,15,17 –всього 6 квартир. Акт прийому - передачі скріплено підписами та печатями сторін.

Відповідач позов не визнав, посилаючись на відсутність передбаченого договором протоколу, яким мала бути уточнена площа житла, що  передається, та на рішення загальних зборів від 02.09.2005 року (протокол №23) про визнання недійсним рішення від 23.07.1998 року (протокол № 13).

Як встановлено судом першої інстанції, загальними зборами Закритого акціонерного товариства з іноземними інвестиціями "Яліта", які відбулися 02.09.2005 року за участю представника Дочірнього підприємства "Ялтакурорт" закритого акціонерного товариства "Укрпрофоздоровниця", прийнято рішення вважати пункт 8 розділу ІІ підпункт „а” щодо передачі квартир об’єднанню „Ялтакурорт” недійсним, що і було прийнято судом за основу при постановлені рішення про відмову в задоволенні первісного позову.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції судова колегія не погоджується з наступних підстав.

Судом першої інстанції не було враховано, що загальні збори товариства визначають напрямки діяльності товариства, і самі по собі не можуть  скасовувати  прийняті  на себе договірні зобов’язання, а до того ж, визнавати недійсними власні рішення, оскільки визнання недійсними правочинів, до числа яких безумовно відноситься і рішення загальних зборів, віднесені виключно до компетенції судів у відповідності з вимогами статті 215 Цивільного кодексу України.

Судом першої інстанції не враховано також і те, що статтю 525 Цивільного кодексу України (редакція 2004 року) не припускається  одностороння  відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом, а тому  в даному випадку, судова колегія вважає, що рішення загальних зборів Закритого акціонерного товариства з іноземними інвестиціями "Яліта"  від 02.09.2005 року свідчить перш за все про односторонню відмову від зобов’язання.

При цьому, присутність представника Дочірнього підприємства "Ялтакурорт" закритого акціонерного товариства "Укрпрофоздоровниця" на вищевказаних зборах, з повноваженнями  здійснювати будь–які дії щодо договору про сумісну діяльність не підтверджується матеріалами справи та не тягне за собою законність вказаного рішення або його погодження саме з боку позивача за первісним позовом, як контрагента за договором про сумісну діяльність щодо зміни зобов’язання про  передачу  квартир.

Відповідно до статті 432 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року майно створене або придбане в результаті спільної діяльності, є загальною власністю сторін.

Судова колегія вважає, що наявність спільної діяльності між сторонами підтверджується матеріалами справи, оскільки сторони до спільної діяльності вносили майно, перераховували кошти тощо, внаслідок чого були створені об’єкти права власності –житлові будинки та готельний комплекс.

Підставою позову Дочірнього підприємства "Ялтакурорт" закритого акціонерного товариства "Укрпрофоздоровниця" стало рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 18.08.2005 року у справі №2-8/8407-2005, яким визнано право власності за Акціонерним товариством „Яліта” на об’єкти незавершеного будівництва, розташовані за адресою АР. Крим, м. Ялта, вул.. Сеченова -  Достоєвського 21/31.

Однак, з матеріалів справи судовою  колегією вбачається, що комплекс житлових будинків створено в результаті спільної діяльності сторін по справі, а отже, є їх спільним майном.

На  момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції постановою  Верховного Суду України від 27.02.2007 року були скасовані постанова Вищого господарського суду від 18.10.2006 року та рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 15-18.08.2005 року у справі №2-8/8407-2005, а справу направлено на новий розгляд.

Між тим, відповідно до частини 1 статті 18 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень” така державна реєстрація речових прав на нерухоме майно проводиться на підставі заяви правоволодільця (правонабувача), сторін (сторони) правочину, за яким виникло речове право, або уповноважених ними (нею) осіб.

Таким чином, в  зв’язку з відсутністю права власності Закритого акціонерного товариства з іноземними інвестиціями "Яліта"  на спірне майно, колегія суддів вважає, що на цей час право позивача, як правоволодільця спільної власності у майні, створеному в результаті сумісної діяльності не порушено, в зв’язку з чим він не позбавлений права на реєстрацію свого права власності або на самостійне звернення за такою реєстрацією до відповідних органів згідно з Законом України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та іх обмежень” та Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 року.

У відповідності до статті 2 Закону України „Про судоустрій  України”  завданням суду є захист гарантованих Конституцією України і законами прав та свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

На підставі статті 1 Господарського процесуального кодексу України суб'єкти господарського процесу мають право звертатися до господарського суду згідно  з встановленою підвідомчістю  господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і інтересів, що охороняються, законом, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, направлених на запобігання правопорушенням.

За таких обставин, зважаючи на те, що права та інтереси позивача за первісним позовом не порушені, судова колегія не вбачає підстав для задоволення заявлених вимог про спонукання Закритого акціонерного товариства з іноземними інвестиціями "Яліта"  вчинити певні дії.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач за  зустрічним  позовом  просить  визнати недійсним договір про сумісну діяльність від 25.09.1993 року, посилаючись на статтю 229 Цивільного Кодексу України, а саме те, що позивачем за зустрічним позовом було укладено вказаний договір під впливом помилки.

Відповідно до статті 229 Цивільного Кодексу України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилась щодо обставин, які мають істотне значення, такий право чин може бути визнано судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав і обов’язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за призначенням.

Судом першої інстанції на підставі статті 56 Цивільного кодексу УРСР (редакція 1963 року) було встановлено, що договір про сумісну діяльність між сторонами було укладено внаслідок помилки, у зв’язку з чим договір було визнано недійсним.

Однак, виходячи  зі змісту наведених норм цивільного законодавства, помилка в мотивах угоди, а також неправильна уява про норму права,  не підпадають під ознаки статті 56 Цивільного кодексу УРСР (редакція 1963 року) та статті 229 Цивільного Кодексу України

До того ж, судова колегія доходить  висновку, що на момент укладання договору сторони чітко розуміли природу правочину, визнавали свої права та обов’язки за укладеним договором, оскільки з самого тексту спірного правочину випливає, що договір був укладений замість договору №1730/30 від 10.11.1988 року, що  свідчить про відсутність помилки на момент укладання договору збоку Акціонерного товариства „Яліта”.

Також, судова колегія вважає безпідставними посилання Закритого акціонерного товариства з іноземними інвестиціями "Яліта" про недійсність договору  про сумісну діяльність з вказівкою на норми статей 431, 432, 433 Цивільного кодексу УРСР, а також, про відсутність в ньому  істотних умов, передбачених главою 38 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до статті 430 Цивільного кодексу УРСР за договором про сумісну діяльність сторони зобов'язуються сумісно діяти для досягнення спільної господарської мети, як-то: будівництво і експлуатація міжколгоспного або державно-колгоспного підприємства або установи (що не передаються в оперативне управління організації, яка є юридичною особою), будування водогосподарських споруд і пристроїв, будівництво шляхів, спортивних споруд, шкіл, пологових  будинків, жилих будинків і т. ін.

Проте, статтею 430 Цивільного кодексу УРСР (редакція 1963 року) взагалі не передбачено, що договір про спільну діяльність повинен містити в собі обов’язкові умови щодо об’єднання внесків і дій для досягнення спільної мети.

Статтею 431 Цивільного кодексу УРСР встановлено, якщо учасники договору про сумісну діяльність за згодою між собою доручили керівництво їх сумісною діяльністю одному з учасників договору, на нього ж покладається і ведення спільних справ учасників договору, - тобто не  передбачено обов’язковість закріплення цього положення у договорі.

Відповідно до статті 44 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року) договори про сумісну діяльність повинні укладатись у письмовій формі, тобто шляхом складання одного документа, підписаного сторонами, обміну листами, телеграмами, телефонограмами та ін., підписаними стороною, яка їх надсилає (стаття 154 Цивільного кодексу України).

Оскільки глава 38 Цивільного кодексу України не передбачає обов'язкових реквізитів договору про сумісну діяльність, то вирішуючи питання про наявність договірних взаємовідносин, слід виходити з того, що такий договір вважається укладеним, коли між сторонами у письмовій формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах, необхідних для його виконання.

З матеріалів справи вбачається, що сторонами досягнуто домовленості щодо спільної діяльності по всіх істотних умовах, що підтверджується як змістом самого договору, так і подальшим листуванням і відносинами  між сторонами.

Більш того, судова колегія зазначає, що в  даному випадку сторонами у справі було укладено договір про сумісну діяльність щодо завершення будівництва готельного комплексу в смт. Місхор та за наслідками виконання  якого було створено нерухоме майно, до складу якого увійшов житловий комплекс по вулиці Сеченова в місті Ялта –тобто, сторонами були не тільки визначені взаємні права та обов’язки за цим договором, але й здійснені всі дії щодо їх реалізації.

Таким чином, вимоги за зустрічним позовом є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

На підставі вищевикладеного судова колегія дійшла висновку, що рішення Господарського суду Автономної Республіки Крим від 01.02.2007 року було прийнято з порушенням вимог норм матеріального права, при неповному з’ясуванні обставин справи,  в зв’язку з чим підлягає скасуванню, а апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтею 101, пунктом 2 статті 103, статями 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Ялтакурорт" закритого акціонерного товариства "Укрпрофоздоровниця" задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 01.02.2007 року у справі № 2-6/12529-2006 скасувати.

3. Прийняти нове рішення.

4. У  задоволенні позову  Дочірнього підприємства "Ялтакурорт" закритого акціонерного товариства "Укрпрофоздоровниця" про зобов'язання Закритого акціонерного товариства з іноземними інвестиціями "Яліта" направити до комунального підприємства "Ялтинське бюро технічної  інвентаризації" заяву про реєстрацію за Дочірнім підприємством "Ялтакурорт" закритого акціонерного товариства "Укрпрофоздоровниця" права власності на житлові приміщення комплексу житлових будинків по вул. Сеченова-Достоевського, 21/31 у місті Ялта - 63 квартир загальною площею 3384,68 кв.м., житловою площею 1646 кв.м., відмовити.

5. У задоволенні зустрічного позову Закритого акціонерного товариства з іноземними інвестиціями "Яліта" про визнання недійсним договору про спільну діяльність від 25.09.1993 року, укладеного між Ялтинським об’єднанням санаторно-курортних закладів профспілок "Ялтакурорт" та акціонерним товариством "Яліта", відмовити.

Головуючий суддя                                                            К.В. Волков

Судді                                                                                          О.Г. Градова

В.С. Голик