ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  РІВНЕНСЬКОЇ  ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

"10" травня 2007 р.                                                                  Справа №  2/120

Господарський суд Рівненської області у складі судді  Савченка Г. І. при секретарі судового засідання  Маслову К.Г.   розглянув справу

за позовом        Дочірнє підприємство "Райз-Агросервіс"

до відповідача  Дубенська об'єднана державна податкова інспекція

про                       визнання нечинним податкового повідомлення-рішення від 25 вересня 2006 року №/0

Представники: від позивача    –юр. Ковальчук В.В., гол.бух. Козубович А.Л. ;

від відповідача– інспектор Чорномаз Ю.П.

Статті 27, 29, 49, 51, 127 Кодексу адміністративного судочинства України роз’яснені.

В судовому засіданні з 05 по 24 квітня 2007 року та з 24 квітня по 10 травня 2007 року оголошувалися перерви.

ВСТАНОВИВ: Позивач –Дочірнє підприємство “Райз-Агросервіс”,–просить визнати нечинним податкове повідомлення-рішення Дубенської об’єднаної державної податкової інспекції № /0 від 25 вересня 2006 року про зменшення суми бюджетного відшкодування 5.071,00 грн. з податку на додану вартість.

В процесі розгляду справи позивач відкликав позовну заяву в частині визнання нечинним податкового повідомлення-рішення на суму 2.122,00 грн. основного боргу та 1.061,00 грн. штрафних санкцій за серпень 2005 року, про що судом винесено ухвалу від 10.05.2007 р. про залишення позовної заяви без розгляду в даній частині.

Позивач просить визнати нечинним податкове рішення в сумі зменшення бюджетного відшкодування 2.949,00 грн. основного боргу.

Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що податковим органом не прийнято податкові накладні за серпень 2005 року та донараховано зобов'язання по податку на додану вартість за роздачу рекламних матеріалів в жовтні 2005 року і при цьому, на думку контролюючого органу, підприємство нібито провело безпідставне відшкодування сум податку на додану вартість.

Позицію контролюючого органу спростовує тим, що насправді, зменшення сум бюджетного відшкодування в серпні 2005 року підприємство не декларувало, натомість підприємством задеклароване від'ємне значення між сумою податкових зобов'язань та сумою податкового кредиту, яке включено до складу наступних податкових періодів . Аналогічна ситуація мала місце і в жовтні 2005 року. Подані декларації підтверджують ці факти, а тому відсутні підстави зменшувати суми бюджетного відшкодування, адже вони і так не були нараховані і тим більше немає підстав нараховувати штрафні санкції на ці суми. (відповідні податкові декларації є в контролюючого органу).

Більш детально позивач виклав обгрунтування позовних вимог в письмових уточненнях до позовної заяви.

Відповідач –Дубенська об’єднана державна податкова інспекція– позов заперечує, обгрунтовуючи свої заперечення наступним.

Відповідно до п. 4.2. ст. 4 Закону України "Про податок на додану вартість" - у разі поставки товарів (робіт, послуг) без оплати або з частковою оплатою їх вартості коштами у межах бартерних (товарообмінних) операцій, здійснення операцій з безоплатної передачі товарів (робіт, послуг), натуральних виплат у рахунок оплати праці фізичним особам, що перебувають у трудових відносинах з платником податку, передачі товарів (робіт, послуг) у межах балансу платника податку для невиробничого використання, витрати на яке не відносяться до валових витрат виробництва (обігу) і не підлягають амортизації, а також пов'язаній з продавцем особі чи суб'єкту підприємницької діяльності, який не зареєстрований як платник податку, база оподаткування визначається виходячи з фактичної ціни операції, але не нижчої за звичайні ціни.

Позивачем щорічно, в межах бюджету витрат на рекламні заходи, замовляються рекламні матеріали з логотипом підприємства та нанесенням на ці матеріали назв товарів, що поставляються на ринок і ці матеріали спеціально виготовляються для розповсюдження між відвідувачами на виставках, ярмарках і виконують виключно рекламну функцію.

Відповідно до пп. 5.3.1. ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" не включаються до складу валових витрат витрати на потреби, не пов'язані з веденням господарської діяльності, а саме: організацію та проведення прийомів, презентацій, свят, розваг та відпочинку, придбання та розповсюдження подарунків (крім благодійних внесків та пожертвувань неприбутковим організаціям, визначеним пунктом 7.11 цього Закону, та витрат, пов'язаних з проведенням рекламної діяльності, які регулюються нормами   підпункту   5.4.4   цієї   статті).   Обмеження   частини   другої  цього підпункту не стосуються платників податку, основною діяльністю яких є організація прийомів, презентацій і свят за замовленням та за рахунок інших осіб.

Таким чином, передача товарів (робіт, послуг) у межах балансу платника податку для невиробничого використання, витрати на яке не відносяться до валових витрат виробництва (обігу) і не підлягають амортизації оподатковуються виходячи з фактичної ціни операції, але не нижчої за звичайні ціни. Тому безпідставне віднесення позивачем сум ПДВ до податкового кредиту призвело, в свою чергу, до безпідставного відшкодування ПДВ, і як наслідок –податковим органом правомірно зменшено суму бюджетного відшкодування.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази у справі, господарський суд встановив наступне таке.

Як свідчать обставини справи та матеріали перевірки (акт планової документальної перевірки від 11.09.2006 року за №73/23/30213384) податковим органом встановлено заниження податку на додану вартість за період, що перевірявся, в сумі 108.069,00 грн., в тому числі по періодах: листопад 2005 року -25501,00 грн., грудень 2005 року - 82207,00 грн., лютий 2006 року - 381,00 грн. та встановлено завищення від'ємного значення податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 5071,00 грн., в тому числі: за серпень 2005 року в сумі 2122,00 грн., за жовтень 2005 року - 2949,00 грн.

П. 4.2 ст.4 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 року №168/97-ВР (із змінами та доповненнями), передбачено, що у разі продажу товарів (надання робіт, послуг) без оплати або з частковою оплатою їх вартості коштами у межах бартерних (товарообмінних) операцій, здійснення операцій з безоплатної передачі товарів (робіт, послуг), натуральних виплат у рахунок оплати праці фізичним особам, що перебувають у трудових відносинах з платником податку, передачі товарів (робіт, послуг) у межах балансу платника податку для невиробничого використання, витрати на яке не відносяться до валових витрат виробництва (обігу) і не підлягають амортизації, а також пов'язаній з продавцем особі чи суб'єкту підприємницької діяльності, який не зареєстрований як платник податку, база оподаткування визначається, виходячи з фактичної ціни операції, але не нижчої за звичайні ціни.

В порушення вказаного вище пункту Закону України ДП "Райз - Агросервіс" не було визначено зобов'язання з ПДВ по операціях з безоплатної передачі в рекламних цілях товарно-матеріальних цінностей, що містять логотип підприємства або рекламу товарів, що, поставляється ним на ринок і одночасно мають самостійну споживчу цінність.

Згідно даних бухгалтерського обліку дочірнім підприємством "Райз-Агросервіс" в рекламних цілях в жовтні 2005 року було поставлено товарно-матеріальні цінності, які мають самостійну споживчу цінність на суму 14744,59 грн., а саме - календарі, ручки, жилети, чоловічі сорочки, краватки, футболки, запальнички, панами, парасольки, брелоки, годинники і т.д. В листопаді 2005 року таких товарно - матеріальних цінностей поставлено на суму 7611,33 грн., в грудні 2005 року - на суму 166673,11 грн. Вартість вищевказаних товарно-матеріальних цінностей, переданих в рекламних цілях, в бухгалтерському обліку відображена слідуючими бухгалтерськими записами; Дт рахунків 92 "Адміністративні витрати", 93 "Витрати на збут" - Кт субрахунку 201 "Сировина й матеріали".

В грудні 2005 року платником самостійно нараховано зобов'язання з ПДВ по рекламному розповсюдженню товарно-матеріальних цінностей, переданих в рекламних цілях, в сумі 4867 грн.

Таким чином, податковим органом донараховано податок на додану вартість за жовтень 2005 року в сумі 2949,00 грн.(14744,59х20%), за листопад 2005 року–1522,00 грн.(7611,33x20%), за грудень 2005 року –в сумі 28467,00 грн. (166673,11х20%-4867,00).

Предметом спору є оскарження податкового повідомлення-рішення в частині зменшення сум бюджетного відшкодування за жовтень 2005 року –2.949,00 грн.

Давши оцінку поясненням сторін, доказам у справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до наданого позивачем копії звіту розповсюдження рекламних матеріалів вбачається, що підприємство щорічно, в межах бюджету витрат на рекламні заходи, замовляє рекламні матеріали з логотипом підприємства та нанесенням на ці матеріали назв товарів, що поставляються на ринок, такими матеріалами є календарі, кепки, парасолі, брелоки, годинники і т.д. Ці матеріали спеціально виготовляються для розповсюдження між відвідувачами на виставках, ярмарках, «днях поля» тощо, в яких приймає участь підприємство, виконують виключно рекламну функцію та первісно призначені для безкоштовної роздачі (а не використання для продажу). Таке розповсюдження рекламних матеріалів не індивідуалізоване і носило тільки рекламний характер.

Законодавче визначення терміну "реклама" наведено в ст. 1 Закону України від 03.07.96 р. N 270/96-ВР "Про рекламу", згідно з яким реклама - це спеціальна інформація про осіб чи продукцію, яка поширюється у будь-якій формі та у будь-який спосіб з метою прямого або опосередкованого одержання прибутку.

Як вказує ДПА України у своєму листі від 03.06.2002 р. N 3428/6/15-1215-26 з питань оподаткування ПДВ операцій з розповсюдження рекламних матеріалів, подарунків і зразків з метою реклами: «Рекламний продукт може бути самостійно виготовлений (придбаний) і розповсюджений рекламодавцем; може бути виготовлений іншою особою за замовленням рекламодавця. Рекламоносії можуть бути оприбутковані як матеріальні цінності (рекламні щити, подарунки з логотипами, брошури, прайс-листи, рекламні проспекти, каталоги тощо).

Можуть бути безоплатно роздані:

-    ТМЦ, а також роботи (послуги), які, крім рекламної, ні однієї з інших функцій не виконують (прайс-листи, рекламні проспекти, брошури, каталоги тощо);

-  продукція власного виробництва;

-   матеріальні цінності, які придбані підприємством для власного використання в господарській діяльності, а потім вони роздаються як подарунки (наприклад, канцелярські товари з логотипом підприємства) » (кінець витягу).

З врахуванням положень Цивільного та Господарського кодексів, зокрема: ст .134 ГК України, ст. 316-320 ЦК України, реалізація права власності суб’єкта господарювання охоплює і можливість на свій розсуд розпоряджатись будь-яким своїм майном. Серед іншого, це означає можливість передавати безоплатно не лише ТМЦ, які, крім рекламної, інших функцій не виконують, але й решту цінностей, які є носіями реклами.

Всі, без виключення, розповсюджені предмети, містили нанесені в рекламно-інформативних цілях логотипи: власні логотипи «Райз»- як виробника товарів (робіт, послуг), та /або - логотипи товарів (засобів захисту рослин, техніки, насіння тощо) які рекламодавець просуває на ринку, реалізовує споживачам. Іншими словами - ТМЦ містили інформацію про осіб, продукцію, цілком підпадали під визначення Закону України «Про рекламу», отже без сумніву, являлись матеріальними носіями реклами в розумінні Закону.

Як йдеться у згаданому листі ДПА України від 03.06.2002 р. N 3428/6/15-1215-26 (три останні абзаци Листа): якщо матеріальні носи реклами є виключно засобами розповсюдження інформації, то таке розповсюдження рекламного продукту по своїй суті не підпадає під поняття продажу товарів (робіт, послуг), визначення якого встановлено п. 1.4 Закону України "Про податок на додану вартість".

Однак, у п.1.4. Закону України "Про податок на додану вартість" дано наступне визначення (пункт наводиться повністю): «1.4. Поставка товарів –будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатної поставки товарів (результатів робіт) та операції з передачі майна орендодавцем (лізингодавцем) на баланс орендаря (лізингоотримувача) згідно з договорами фінансової оренди (лізингу) або поставки майна згідно з будь-якими іншими договорами, умови яких передбачають відстрочення оплати та передачу права власності на таке майно не пізніше дати останнього платежу».

П. 1.4 ні в якій мірі не ставить можливість розповсюдження рекламного продукту у залежність від наявності чи відсутності другорядних можливостей його використання. Тому розповсюдження будь - якого продукту, що є рекламним , базуючись на точці зору самої ДПА України, не підпадає під поняття продажу товарів (робіт, послуг), за п.1.4 Закону України "Про податок на додану вартість", а відтак –розповсюдження рекламних матеріалів позивачем не було продажем товарів і не створювало податкових зобов’язань з  ПДВ.

Замовлені Позивачем рекламні матеріали були відображені у бухгалтерському обліку як матеріали (ст. 20) і списані на основі «звітів»за ст.92-93 як «затрати на рекламу».

Під час участі в осінніх днях поля були розповсюджені саме рекламні матеріали, факт розповсюдження оформлений звітами про розповсюдження рекламної продукції .

Жодні правочини ( в розумінні ст. 202 ЦК України) із невизначеним колом споживачів цієї реклами не укладались, ніяких взаємних прав та обов’язків таке розповсюдження інформації для рекламодавця і споживача реклами не створювало, не припиняло  і не змінювало.

Вказані доводи позивач надав у запереченнях до Акту, численних скаргах (до Дубенської ОДПІ та ДПА у Рівненській області), однак зазначені органи не перевіряли і не оцінювали належність поширених ТМЦ до рекламних матеріалів згідно Закону України «Про рекламу», не вивчали документальні підтвердження зв'язку витрат на проведення рекламних заходів з господарською діяльністю підприємства, як того вимагає наведена позиція ДПА України. Зазначене не знайшло відображення у Акті перевірки та у відповідях на скарги платника.

Таким чином, розповсюдження рекламних матеріалів позивачем не є поставкою товарів в розумінні п. 1.4 ст. 1 Закону України "Про податок на додану вартість", тому податковим органом неправомірно застосовано п. 4.2 ст. 4 вказаного Закону.

Керуючись статтями 94, 158 ч. 1, 160, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд ,–

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов задоволити. Визнати нечинним податкове повідомлення-рішення Дубенської об'єднаної державної податкової інспекції № /0 від 25 вересня 2006 року в частині зменшення суми бюджетного відшкодування за жовтень 2005 року - 2.949,00 грн.

2.          Присудити позивачеві -  Дочірньому підприємству "Райз-Агросервіс" (35600, м. Дубно Рівненської області, вул. Тараса Бульби, 6; адреса для поштових повідомлень: 03680, м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 152, ),– з Державного бюджету України  3 (три)  грн.   40  коп. витрат по державному миту (судовому збору).

3.          Видати  виконавчий лист за заявою стягувача після набрання постановою законної сили.

4.          Сторона, яка не погоджується з постановою, має право на апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі, відповідно до ст. 160 КАС України –з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                           Савченко Г. І.

Постанова складена в повному обсязі і  підписана суддею  "22" травня 2007 р.