ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  РІВНЕНСЬКОЇ  ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

"11" травня 2007 р.                                                                  Справа №  20/366

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Василишина А.Р. за участю секретаря судового засідання помічника судді Васильєвої О.М.

за участю представників сторін:

3 травня 2007 року –

позивача: Джус Г.Л. (дов. № 1 від 09.01.2007р.);

відповідача: Курганська О.В. (дов. № 245 від 18.12.2006р.); директор –Челяда О.І..

7 травня 2007 року –

позивача: Джус Г.Л. (дов. № 1 від 09.01.2007р.);

відповідача: Курганська О.В. (дов. № 245 від 18.12.2006р.); директор –Челяда О.І..

11 травня 2007 року –

позивача: Джус Г.Л. (дов. № 1 від 09.01.2007р.);

відповідача: директор –Челяда О.І..

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом  Управління Пенсійного фонду України в  м. Рівне

до відповідача Приватного підприємства –фірми „Абрис”

про стягнення в сумі 18 617 грн. 52 коп..

Статті  27, 29, 49, 51, 127 Кодексу адміністративного судочинства України роз’яснені.

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне (надалі –Позивач) звернулося в господарський суд з позовом про стягнення з Приватного підприємства –фірми „Абрис” (надалі –Відповідач) на свою користь 10 987 (десять тисяч дев’ятсот вісімдесят сім) грн. 79 коп. недоїмки по страхових внесках та 7 629 (сім тисяч шістсот двадцять дев’ять) грн. 73 коп. фінансових санкцій.

Відповідач у запереченнях на адміністративний позов № 246 від 18 грудня 2006 року (а.с. 50) заперечив проти позовних вимог Позивача з підстав вказаних у вищезазначених запереченнях.

18 грудня 2006 року в господарський суд Рівненської області надійшло клопотання Відповідача (а.с. 55) про зупинення розгляду адміністративної справи № 20/366 до вирішення справи за позовом Відповідача до Позивача про визнання вимог Позивача недійсними.

Судом було встановлено, що 18 грудня 2006 року за вхідним номером 5073 в господарський суд Рівненської області надійшла позовна заява Відповідача до Позивача про визнання недійсними та скасування вимог Позивача про оплату боргу (фінансових санкцій)           № Ю-435У від 14 серпня 2006 року та № Ю-423У від 31 липня 2006 року.

Оскільки відносно вимог на підставі яких пред’явлено позовні вимоги у справі № 20/366 було подано заяву про визнання їхо недійсними і на час проведення судового засідання від 19 грудня 2006 року було невідомо, чи буде порушено провадження по справі за вхідним номером 5073 суд своєю ухвалою від 19 грудня 2006 року (а.с. 63) зупинив провадження у справі до 9 січня 2007 року та розгляд справи призначив на 9 січня 2007 року на 16 годину 40 хвилин.

Ухвалою господарського суду від 20 грудня 2006 року по справі № 10/8 (а.с. 64) було відкрито провадження у справі за позовом Відповідача до Позивача про визнання недійсними та скасування вимог Позивача № Ю-435 У від 14 серпня 2006 року, № Ю-423 У від 31 липня 2006 року, та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 9 січня 2007 року по справі               № 20/366 (а.с. 67) провадження у справі було зупинити до набрання законної сили судовим рішенням в справі № 10/8 за позовом Відповідача до Позивача про визнання недійсними та скасування вимог Позивача № Ю-435 У від 14 серпня 2006 року та № Ю-423 У від 31 липня 2006 року.

Постановою господарського суду Рівненської області від 8 лютого 2007 року по справі № 10/8 (а.с. 68-71) суд відмовив Відповідачу в задоволенні позову про визнання недійсними та скасування вимог Позивача № Ю-435 У від 14 серпня 2006 року та № Ю-423 У від 31 липня 2006 року з підстав, вказаних у даній постанові.

Дана постанова Відповідачем не оскаржена, та набрала законної сили.

Ухвалою господарського суду від 12 квітня 2007 року (а.с. 72) суд поновив провадження у справі та розгляд справи призначив на 3 травня 2007 року на 9 годину 50 хвилин.

В судовому засіданні від 3 травня 2006 року представник Відповідача подав додаткові заперечення на адміністративний позов (а.с. 75) в якому Відповідач просить відмовити Позивачу в позові в частині стягнення фінансових санкцій в сумі 7 629 (сім тисяч шістсот двадцять дев’ять) грн. 73 коп. з підстав вказаних у додаткових запереченнях. В судовому засіданні представники Відповідача визнали позовні вимоги в частині стягнення 10 987 (десять тисяч дев’ятсот вісімдесят сім) грн. 79 коп. недоїмки по страхових внесках.

В судовому засіданні від 3 травня 2007 року оголошувалася перерва до 7 травня 2007 року до 14 години 10 хвилин, про що представники Позивача та Відповідача повідомлені під розписку (а.с. 76).

В судовому засіданні від 7 травня 2007 року оголошувалася перерва до 11 травня 2007 року до 12 години 00 хвилин, про що представники Позивача та Відповідача повідомлені під розписку (а.с. 79).

Заслухавши пояснення представників Позивача та Відповідача, та оцінивши наявні в матеріалах справи і досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив наступне.

Позивачем була проведена позапланова перевірка правильності обчислення, повноти нарахування страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування Відповідача, за наслідками якої складений акт № 525 від 31 липня 2006 року (надалі –Акт;              а.с. 7-12), де зафіксовано порушення пункту 6 частини 2 статті 17 та частини 1 статті 19 Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”, а саме, що Відповідачем не нараховувались страхові внески у розмірі 32,3%, 31,8% від суми фактичних витрат на оплату праці працівників.

Актом Позивача Відповідачу донараховано страхових внесків за ставками 32,3%, 31,8% за період з 1 квітня 2005 року по 31 травня 2006 року на суму 18 417 (вісімнадцять тисяч чотириста сімнадцять) грн. 19 коп..

Рішенням Позивача № 7398 від 2 серпня 2006 року (а.с. 13) про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду, на підставі пункту 6 частини 2 статті 17 та частини 1 статті 19 Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” донараховано страхових внесків за ставками 32,3%, 31,8% за період з 1 квітня 2005 року по 31 травня 2006 року на суму 18 417 (вісімнадцять тисяч чотириста сімнадцять) грн. 19 коп., та на підставі пункту 4 статті 106 Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” вирішено застосувати до Відповідача фінансову санкцію у вигляді штрафу в розмірі 7 629 (сім тисяч шістсот двадцять дев’ять) грн. 73 коп..

У відповідності до статті 106 Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” органами стягнення узгоджених сум заборгованості (недоїмки) зі сплати страхових внесків визначені територіальні органи Пенсійного фонду України, які за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Позивачем до Відповідача було направлено вимоги № Ю-423 від 31 липня 2006 року (а.с. 15; отримано наручно) та № Ю-435 від 14 серпня 2006 року (а.с. 15; доказ ортимання Відповідачем –а.с. 16) щодо сплати 10 987 (десять тисяч дев’ятсот вісімдесят сім) грн. 79 коп. недоїмки по страхових внесках та 7 629 (сім тисяч шістсот двадцять дев’ять) грн. 73 коп. недоїмки по фінансових санкціях.

Постановою  господарського суду Рівненської області від 8 лютого 2007 року по справі № 10/8 (а.с. 68-71) встановлено наступне:

Згідно з Законами України „Про Державний бюджет України на 2005 рік”, „Про Державний  бюджет України на 2005 рік.” та „Про державний бюджет України на 2006 рік”, розмір ставок страхових внесків змінено з 31 березня 2005 року – на 32,3 %, а з 1 січня 2006 року – на 31,8 %.

Законом „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” визначено, що страхові внески це –кошти відрахувань на соціальне страхування та збір на обов’язкове державне пенсійне страхування, сплачені згідно із законодавством, що діяло раніше, а також кошти, сплачені на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування відповідно до цього Закону, а страхувальники –роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону сплачують страхові внески на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до статті 5 Закону „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”, саме цей Закон регулює відносини, що виникають між суб’єктами системи загальнообов’язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Зокрема, виключно цим Законом визначаються: платники страхових внесків, їх права та обов’язки; порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внесками, тощо.

Згідно зі статтями 14 та 15 Закону „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” та статті 4.1 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування  до Пенсійного фонду України, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 січня 2004 року за № 64/8663, платниками страхових внесків до Пенсійного фонду України є страхувальники –роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання; об’єднання громадян, профспілки, політичні партії (в тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій; об’єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами); фізичні особи (включаючи юридичних та фізичних осіб –суб’єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування –фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали торговий патент), які  використовують працю фізичних на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством або за договорами цивільно-правового характеру, для яких розміри страхових внесків встановлені у розмірі 32.3 % –з 31березня 2005 року та 31,8 % –з 1 січня 2006 року від суми фактичних витрат на оплату праці (грошового забезпечення) працівників.

Зазначені страхувальники згідно частини 1 статті 15 Закону „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” є платниками страхових внесків до Пенсійного фонду.

Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 17 Закону „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” страхувальник зобов’язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати страхові внески в установлені строки і в повному обсязі.

Частина 4 статті 18 Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” передбачає, що страхові внески не включаються до складу податків, інших обов’язкових  платежів, що складають систему оподаткування. На ці внески не поширюється податкове законодавство.

Згідно з частиною 6 статті 18 Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати  страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Ставки, механізм справляння та пільги щодо сплати збору на обов’язкове державне пенсійне страхування встановлені Законом України „Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування”, яким разом із Законом „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” не встановлено такої пільги, як звільнення від сплати збору на обов’язкове державне пенсійне страхування для суб’єктів підприємницької діяльності, котрі перейшли на спрощену систему оподаткування.

Відповідно до підпункту 1 пункту 8 Прикінцевих положень Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” страхові внески, що перераховуються до солідарної системи (крім страхових  внесків, що перераховуються особами, зазначеними в пунктах 3 і 4  статті 11 та у статті 12 цього Закону, а також страхових внесків, сплачуваних за осіб, зазначених у пунктах 8, 13, 14 статті 11 цього Закону), сплачуються страхувальниками та застрахованими особами на умовах і в порядку, визначених цим Законом, та в розмірах, передбачених Законом України „Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування” для відповідних платників збору.

Враховуючи зазначене та положення частини 1 статті 19 Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”, страхувальники, у  тому числі і ті, що обрали особливий  спосіб оподаткування, зобов’язані нарахувати на суми фактичних витрат на оплату праці допомоги по тимчасовій непрацездатності страхові внески у розмірі 32,3 % –з  31 березня 2005 року та 31,8 % –з 1 січня 2006 року і сплачувати їх у встановлені строки та у повному обсязі.

У зв`язку з набранням чинності Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”, до внесення відповідних змін, з метою уникнення надмірної сплати страхових  внесків за найманих працівників платниками єдиного та фіксованого податків (в зв’язку з одночасною дією Закону „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”, Указу Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва”  від 3 липня 1998 року за       № 727) сума коштів, що спрямовується до Пенсійного фонду у вигляді частини ставки єдиного або фіксованого податків, зараховується в рахунок сплати страхових внесків за відповідні періоди.

Згідно статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України: обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Заперечення Відповідача висвітлені в запереченнях на адміністративний позов № 246 від 18 грудня 2006 року (а.с. 50) до уваги судом не беруться, оскільки судовим рішенням в адміністративній справі № 10/8, що набрало законної сили дані обставини досліджено судом і за наслідком розгляду даної справи Відповідачу відмовлено в задоволенні адміністративного позову про визнання недійсними та скасування вимог Позивача № Ю-435 У від 14 серпня 2006 року та № Ю-423 У від 31 липня 2006 року.

Згідно пункту 4 частини 9 статті 106 Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” (редакція від 26 липня 2006 року; діяла на момент прийняття рішення       № 739): виконавчі органи Пенсійного фонду застосовують до страхувальників фінансові санкції за донарахування територіальним органом Пенсійного фонду або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків накладається штраф у розмірі 5 відсотків зазначених сум за кожний повний або неповний місяць, за який донараховано ці суми.

У відповідності до розрахунку фінансових санкцій (а.с. 14) та інших доказів що є у матеріалах справи до відповідача застосовано фінансову санкцію у розмірі 5 відсотків від донарахованих Позивачем сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків.

Таким чином Позивач правомірно, у межах наданих йому повноважень застосував до Відповідача фінансову санкцію в розмірі 7 629 (сім тисяч шістсот двадцять дев’ять) грн. 73 коп., а заперечення Відповідача висвітлені у додаткових запереченнях на адміністративний позов (а.с. 75) є безпідставними і до уваги судом не беруться.

Таким чином, станом на 11 травня 2007 року 10 987 (десять тисяч дев’ятсот вісімдесят сім) грн. 79 коп. недоїмки по страхових внесках та 7 629 (сім тисяч шістсот двадцять дев’ять) грн. 73 коп. фінансових санкцій Відповідачем не сплачено.

Відповідно до абзацу 8 пункту 3 статті 106 Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”, у разі, якщо страхувальник, який одержав вимогу територіального органу Пенсійного фонду України про сплату недоїмки і протягом десяти робочих днів після її отримання не сплатив зазначену у вимозі суму недоїмки разом із застосованою санкцією, включеної до вимоги, або не узгодив вимогу з відповідним органом Пенсійного фонду, або не оскаржив вимогу в судовому порядку, а також у разі якщо страхувальник узгодив вимогу, але не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти  робочих днів після отримання узгодженої вимоги, відповідний орган Пенсійного фонду звертається в установленому законом порядку і подає вимогу про сплату недоїмки до відповідного підрозділу державної виконавчої служби. У зазначених випадках орган Пенсійного фонду України також має право звернутися до суду чи господарського суду з позовом про стягнення недоїмки. У разі звертання органу Пенсійного фонду з позовом про стягнення недоїмки до господарського суду, передбачені законодавством заходи досудового врегулювання спорів не застосовуються.

На підставі викладеного, позов обґрунтований і підлягає до задоволення.

Судовий збір у відповідності до статтей 87, 98 і Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України покладаються на Відповідача.

Керуючись статтями 87, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов задоволити.

2. Стягнути з відповідача –Приватного підприємства –фірми „Абрис”, м. Рівне,              вул. Відінська, 16/15, р/р 4001 в РФ КБ „Приватбанк”, МФО 333391, на користь управління Пенсійного фонду України в місті Рівне, м. Рівне,                      вул. Відінська, 41, р/р 61 в РОУ ВАТ „Державний ощадний банк”, МФО 333368, –10 987 (десять тисяч дев’ятсот вісімдесят сім) грн. 79 коп. недоїмки по страхових внесках та 7 629 (сім тисяч шістсот двадцять дев’ять) грн. 73 коп. фінансових санкцій.

3. Стягнути з відповідача –Приватного підприємства –фірми „Абрис”, м. Рівне,              вул. Відінська, 16/15, р/р 4001 в РФ КБ „Приватбанк”, МФО 333391, в доход державного бюджету України 186 (сто вісімдесят шість) грн. 18 коп. судового збору (держмита).

4. Постанову направити сторонам у справі.

5. Виконавчі листи видати після набрання постановою законної сили.

6. Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного господарського суду через суд першої інстанції, який ухвалив постанову. Заява про апеляційне оскарження подається протягом 10 днів з дня складення постанови в повному обсязі. Апеляційна скарга подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження..

Повний текст постанови оформлено та підписано 16.05.2007р.

Суддя                                                           Василишин А.Р.