Харківський апеляційний господарський суд
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2007 року          , м. Харків                                          Справа № АС-17/446-06

Колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду у складі:

головуючого судді Бондаренко В.П., суддів Лакізи В.В., Токара М.В.

при секретарі  Коваленко І.Є.

за участю представників сторін:

позивача –   Марченко І.В., дор. № 2 від 04.01.2007 р.

відповідача – Рожаєва А.А., дор. № 1049/05-26 від 26.10.2006 р.

третьої особи –Будніков В.В. - директор

розглянувши апеляційну скаргу відповідача (вх. № 4222С/1-9) на  постанову господарського суду Сумської області  від  19.09.2006 р. по  справі № АС-17/446-06

за позовом ТОВ “Експрес телесервіс плюс”, м. Суми

третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – ТОВ “Суми Транс-Теле-Сервіс”, м. Суми

до  Виконавчого комітету Сумської міської ради , м. Суми

про визнання частково нечинним рішення,  -

встановила:

Постановою господарського суду Сумської  області від 19.09.2006 р. по справі № АС-17/446-06 (суддя Коваленко О.В.)  задоволено адміністративний позов. Визнані нечинними п. 2 рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради № 504 від 27.09.2005 р. “Про плату за використання конструктивних елементів житлових будинків під кабельні інформаційні та телевізійні мережі” та п.п. 1, 2, 4 рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради № 267 від 23.05.2006 р. “Про плату за використання конструктивних елементів житлових будинків під кабельні інформаційні та телевізійні мережі”. Крім того, з державного бюджету на користь позивача стягнено 3,40 грн. судового збору.

Відповідач з постановою господарського суду  не згодний, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з’ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права,  просить апеляційний суд скасувати постанову та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Позивач та третя особа вважають постанову місцевого господарського суду законною та обґрунтованою, у зв’язку з чим просять залишити її без змін, а апеляційну скаргу відпаовідача без задоволення.

Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та докази на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, правильність застосування господарським судом Сумської області норм матеріального та процесуального права та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 195 КАС України, заслухавши суддю-доповідача та представника позивача, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

18.07.2006 р. позивач звернувся до господарського суду Сумської області з адміністративним позовом, в якому просив визнати нечинними пункти 1, 2, 3 рішення Виконавчого комітету Сумської міської Ради №504 від 27.09.2005 р. “Про плату за використання конструктивних елементів житлових будинків під кабельні інформаційні та телевізійні мережі".

У подальшому, 27.07.2006 р.,  позивач змінив та доповнив свої позовні вимоги (а.с. 20-22) і просив суд першої інстанції визнати нечинними пункти 1, 2, 4 рішення Виконавчого комітету Сумської міської Ради №267 від 23.05.2006 р. “Про плату за використання конструктивних елементів житлових будинків під кабельні інформаційні та телевізійні мережі" та пункт 2 рішення Виконавчого комітету Сумської міської Ради №504 від 27.09.2005 р. “Про плату за використання конструктивних елементів житлових будинків під кабельні інформаційні та телевізійні мережі".

Як вбачається з матеріалів справи, Виконавчим комітетом Сумської міської Ради було прийняте рішення №267 від 23.05.2006 р. “Про плату за використання конструктивних елементів житлових будинків під кабельні інформаційні та телевізійні мережі", яким було зобов'язано власників кабельних мереж укладати договори про використання конструктивних елементів житлових будинків під кабельні інформаційні та телевізійні мережі з КП “Сумикомунінвест", встановивши плату за використання конструктивних елементів житлових будинків під кабельні та інформаційні мережі та визнав попереднє рішення Виконавчого комітету Сумської міської Ради №504 від 27.09.2005 р. “Про плату за використання конструктивних елементів житлових будинків під кабельні інформаційні та телевізійні мережі" таким, що втратило чинність, крім пункту 2 рішення, яким було затверджено примірний договір користування конструктивних елементів житлових будинків під кабельні інформаційні та телевізійні мережі.

Відповідно до приписів Цивільного кодексу України підставами виникнення зобов'язань є договори, правочини та акти органів місцевого самоврядування у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Тому оскаржувальні рішення є актами місцевого самоврядування і є обов'язковими до виконання всім організаціям, підприємствам  та установам.

Відповідач  в  апеляційній    скарзі   зазначає,   що   згідно   зі змісту оскаржуваної частини рішень зобов'язання у власників кабельних мереж виникають тільки у разі   укладення  договорів    користування   частиною   конструктивних   елементів   житлових будинків, яка знаходиться у комунальній власності.

Відповідач у своїй апеляційній скарзі також зазначає, що пункти оскаржуваних рішень Виконавчого комітету Сумської міської ради розповсюджуються тільки на фонд м. Суми, який знаходиться у комунальній власності територіальної громади.

Однак таке твердження відповідача не підтверджується матеріалами справи, оскільки відповідачем на надано доказів, яка саме частина житлового фонду м. Суми знаходиться у комунальній власності, і якими документами підтверджується факт виділення належної відповідачеві частини конструктивних елементів житлових будинків з сумісної власності. Крім того, згідно зі ст. ч. 2 ст. 382 ЦК України власникам квартир у багатоквартирному житловому будинку належить на праві сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або в середині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Згідно зі ст. ст. 327, 369 ЦК України розпорядження майном, що є у спільній власності, здійснюється за згодою всіх власників, а управління майном, що є комунальній власності, здійснюється  безпосередньо територіальною  громадою  та утвореними  нею  органами місцевого самоврядування. Пунктом 1 статті 11 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” визначені виконавчі органи місцевих рад, якими є виконавчі комітети, відділи, управління та інші створені радами виконавчі органи.

Як вбачається з матеріалів справи, КП “Сумикомунінвест” не є органом місцевого, самоврядування і не може бути орендодавцем комунального майна та отримувати від такої діяльності грошові кошти, з яких 50% залишаються у розпорядженні ТОВ “Сумикомунінвест”.

Функції по управлінню комунального майна покладені на Управління комунального майна та приватизації Сумської міської ради,  яке відповідно до ст. 11 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” є виконавчим органом Сумської міської ради.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України “Про приватизацію державного житлового фонду" суть приватизації державного житлового фонду полягає у відчуженні на користь громадян України, а отже, у їхню власність як квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, так і належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв тощо) державного житлового фонду.

Допоміжні приміщення, відповідно до п. 2 ст. 10 Закону, стають об'єктами права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку, тобто їх спільним майном, одночасно з приватизацією громадянами квартир, що засвідчується єдиним документом —свідоцтвом про право власності на квартиру. Для підтвердження набутого в такий спосіб права не потребується вчинення будь-яких інших додаткових юридичних дій. Власникам квартир немає необхідності створювати з цією метою об'єднання співвласників багатоквартирного будинку.

Згідно зі ст. 19 Закону України ''Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" спільне майно власників квартир складається з неподільного та загального майна. Неподільне майно перебуває у їх спільній сумісній власності і не підлягає відчуженню, загальне майно - у спільній частковій власності. Відповідно до цього Закону співвласники допоміжних приміщень мають право розпоряджатися ними в межах, встановлених зазначеним Законом та цивільним законодавством.

Відповідно до ст.  327 Цивільного Кодексу України управління майном, що є у комунальній власності, здійснюється безпосередньо територіапьною громадою та утвореними нею органами місцевого самоврядування,

Статтею 5 Закону України “Про оренду державного та комунального майна"  в імперативному порядку визначено органи, яким надано право бути орендодавцем - органи місцевого самоврядування.

Пунктом 1 статті 11 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні" визначені виконавчі органи рад, якими є виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Повноваження виконавчого органу щодо управління комунальною власністю перелічені статтею 29 Закону України „Про місцеве самоврядування" і є виключними. Зазначеною статтею визначено, що виконавчий комітет має повноваження щодо управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територій громад.

Відповідно до оскаржуванних рішень орендодавцем конструктивних елементів житлових будинків виступає КП “Сумикомунінвест", яке є юридичною особою і самостійно здійснює свою господарську діяльність. КП „Сумикомунінвест" не є виконавчим органом Сумської міської ради, таким чином, приймаючи зазначені вище Рішення Виконавчий комітет Сумської міської ради вийшов за межі своїх повноважень, передбачених ст. 29 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні".

Викладене свідчить, що постанова господарського суду Сумської області від 19.09.2006 р. по справі № АС-17/446-06 прийнята у відповідності до вимог чинного законодавства та матеріалів справи, тому колегія суддів вважає, що господарський суд дав вірну юридичну оцінку обставинам справи та правильно застосував норми матеріального та процесуального права, у зв’язку з чим, підстави для скасування зазначеної постанови відсутні.

На підставі викладеного та керуючись статтями 195, 196, п. 1 ст. 198, статтями 206, 209, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів апеляційного господарського суду, -

ухвалила:

У задоволенні апеляційної скарги відмовити .

Постанову господарського суду Сумської області від 19.09.2006 р. по справі № АС-17/446-06 залишити без змін.

Ухвала набуває набирає законної сили  з моменту  проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня складення ухвали в повному обсязі.

Справу направити до господарського суду Сумської області.

Ухвалу складено у повному обсязі 12 січня 2007 р.

Головуючий суддя                           (підпис)                                   Бондаренко В.П.

Судді:                                                 (підпис)                                    Лакіза В.В.

(підпис)                                     Токар М.В.