ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2007 р.
№ 24/334

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Головуючий
Суддів
Невдашенко Л.П.,
Михайлюка М.В.,
Дунаєвської Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому  засіданні касаційну  скаргу

Закритого акціонерного товариства "Енергогенеруюча компанія "Укр-Кан Пауер"

на  постанову
Київського апеляційного господарського суду
від 09.11.2006 року

у справі
№ 24/334
господарського суду міста Києва

за позовом
Закритого акціонерного товариства "Енергогенеруюча компанія "Укр-Кан Пауер"

До
Відкритого акціонерного товариства “Київське шляхово-будівельне управління № 27”

Про
стягнення 44 460,90 грн.

за  участю  представників  сторін :

позивача
Поліщук А.М.,

Відповідача
Дехтярюк С.В.,

В С Т А Н О В И В :

25.05.2006 р. ЗАТ “Енергогенеруюча компанія "Укр-Кан Пауер" (надалі - Позивач) звернулося з позовном до господарського суду м. Києва про стягнення з ВАТ “Київське шляхово-будівельного управління № 27” (надалі - Відповідач) за поставлений останньому мазут (надалі товар) на суму 44 460,90 грн.

Рішенням господарського суду м. Києва від 30.08.2006 року (суддя: Смілянець В.В.) у справі № 24/334 позов задоволено частково в сумі 29 700 грн., в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від  09.11.2006 р. у справі №24/334 (судді: Зеленін В.О., Синиця О.Ф., Капацин Н.В.) рішення господарського суду м. Києва від 30.08.2006 р. у справі №24/334 залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою господарського суду, позивач звернувся до Вищого господарського суду України  з касаційною скаргою, в якій просить її скасувати, посилаючись на порушення  норм матеріального  та  процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи та  правильність застосування  норм матеріального  та  процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановили попередні судові інстанції, 18.04.2002 р. сторони  уклали договір підряду № 16, за умовами якого відповідач зобов'язався здійснити ремонт бетонного покриття на території ТЕЦ, а позивач прийняти виконані роботи та здійснити оплату.

24.05.2002 року сторони підписали додаткову угоду до договору № 16, що є його невід'ємною частиною, якою передбачено, що оформлення виконаних робіт проводиться за актами форми КБ-2в; розрахунки за виконані роботи проводяться в рахунок надання  послуг по тепловій енергії, відпуску паливного мазуту, інших матеріалів та грошовими  коштами.

Згідно ст. ст. 161, 162 ЦК УРСР, зобов'язання повинні виконуватися належним чином  і в установлений строк  відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при  відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються, за  винятком випадків, передбачених законом.

Згідно абз. 2 п. 4 та п. 10 Прикінцевих та перехідних положень  ЦК України щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності  Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків,  що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності; правила Цивільного кодексу  України про відповідальність за порушення договору застосовуються в тих випадках, коли відповідні порушення були допущені після набрання чинності цим Кодексом крім випадків коли  в договорах, укладених до 1 січня 2004 року, була встановлена інша відповідальність за такі порушення.

Вимоги вказаних статей Цивільного кодексу УРСР кореспондуються з вимогами статей 525 та 526 Цивільного кодексу України, який набрав чинність з 01.01.2004 року та застосовується до правовідносин, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

За накладними № 289284 від 27.04.02 року та № 289287 від 03.06.02 року відповідач одержав від позивача мазут на загальну суму 44 460,90 грн.

Суд першої інстанції мотивує часткове задоволення позову в сумі 29 700 грн. тим, що оплата отриманого відповідачем мазуту на суму 14 760,90 грн. зарахована в рахунок оплати по підрядному договору за виконані відповідачем роботи, а оскільки мазут за накладною від 27.04.2002 р. був поставлений до укладання додаткової угоди про порядок розрахунків, то вона підлягає стягненню.

Скаржник зазначає, що поставка мазуту на суму 14 760,90 грн. була проведена на підставі листа від 03.06.2002 р. № 182-2/х, тому суд безпідставно підвів її під додаткову угоду до договору № 16, оскільки в листах та накладних не має посилань на передачу мазуту у власність відповідача, а навпаки поставка здійснювалась поза договірними відносинами.

Однак, апеляційний господарський суд з’ясував, що у листі відповідача (а.с. 13, 49) є клопотання про відпуск палива в рахунок взаємних розрахунків, відповіді про відмову про поставку палива в рахунок оплати за виконані відповідачем роботи у матеріалах справи не має, тому господарський суд дійшов вірного висновку, що сума в розмірі 14 760,90 грн. підлягає взаємозаліку. Водночас, позивач не відмовився від даної пропозиції, тобто погодився з вказаними умовами оплати, оскільки протягом двох років претензій не мав.

Окрім того, апеляційний суд не прийняв до уваги претензію позивача на загальну суму 44 460,90 грн. в зв'язку з відсутністю доказів належного направлення її на адресу відповідача.

Згідно ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення.

Щодо твердження позивача, що поставка здійснювалася поза договірними відносинами, то вони не знайшли свого підтвердження, оскільки відсутні докази того, що лист про поставку мазуту і порядок взаєморозрахунків прийнятий позивачем не для виконання договору № 16 та додаткової угоди до нього, відсутні докази що між сторонами укладалися інші договори на поставку палива або існують інші позадоговірні відносини ніж укладений договір № 16.

Згідно з положеннями ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або постанові господарського суду чи відхилені  ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу або додатково перевіряти їх.

Твердження оскаржувача про порушення і неправильне застосування апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті постанови не знайшли свого підтвердження, в зв’язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акта колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 09.11.2006 року у справі № 24/334 залишити без змін.

Головуючий, суддя                                                                            Л.Невдашенко

Судді                                                                                                    М.Михайлюк

Н.Дунаєвська