донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

21.05.2007 р.                                                                            справа №14/152

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:
Діброви  Г.І.

суддів
Стойка  О.В. , Старовойтової  Г.Я.

за участю представників сторін:

від позивача:
Бочарова О.Ю. – за дов. б/н від 18.05.07 р.,

від відповідача:
від третьої особи:
не з"явився,
Бочарова О.Ю. –за дов. б/н від 18.05.07 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю "Консім", м. Донецьк

на рішення господарського суду

Донецької області

від
16.03.2007 року

по справі
№14/152 (Суддя Підченко Ю.О.)

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю "КУА"Укрінкор", м.Донецьк

до
Товариства з обмеженою відповідальністю "Консім",          м. Донецьк

про
стягнення 1021450 грн. 87 коп.

ВСТАНОВИВ:

У 2006 році позивач, Товариства з обмеженою відповідальністю «КУА «Укрінкор», м. Донецьк, звернувся з позовною заявою до господарського суду Донецької області до відповідача –Товариства з обмеженою відповідальністю «Консім», м. Донецьк про стягнення 1021450 грн. 87 коп.

22.05.06 р. ухвалою господарського суду Донецької області застосовано заходи щодо забезпечення позову по справі, а саме: заборонено відповідачу відчужувати належне йому нерухоме майно –квартиру № 1, що розташована за адресою: м. Київ, вул. Льва Толстого, у будинку № 13 та накладено арешт на грошові кошти, що знаходяться на розрахункових рахунках ТОВ «Косім», м. Донецьк у тому числі на рахунку № №0547,054, 0547 у Київському відділенні ПІБ м. Донецьк МФО 334271.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 22.06.06 р. ухвалу господарського суду Донецької області від 22.05.06 р. у справі         № 14/152 частково  скасовано.

В процесі розгляду справи позивач відповідно до вимог ст. 22 ГПК України, двічі змінював уточнював позовні вимоги, просив суд в рахунок виконання рішення суду передати у його власність квартиру, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Льва Толстого, 13/1 та звернути стягнення на майно відповідача.

Але до прийняття рішення по справі, позивач у відповідності до вимог ст. 22 ГПК України, відмовився від уточнених позовних вимог та остаточно просив господарський суд задовольнити первісні позовні вимоги -  стягнути  з відповідача борг в сумі 1021450 грн. 87 коп. У зв»язку з чим, судом першої інстанції на підставі п. 4 ст. 80 ГПК України правомірно припинено провадження по справі відносно вимог про звернення стягнення на майно відповідача.

Стосовно позовних вимог позивача щодо передачі у його власність квартири, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Льва Толстого, 13/1, судом першої інстанції правомірно відмовлено, у зв»язку з необґрунтованістю.

Рішенням від 16.03.2007р. позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «КУА «Укрінкор», м. Донецьк були задоволені. Судове рішення мотивоване тим, що позовні вимоги повністю доведені позивачем, відповідають законодавству та фактичним обставинам справи, заперечення відповідача є такими, що не відповідають вимогам законодавства.

Відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Консім»,                  м. Донецьк, з прийнятим рішенням не згоден, вважає його прийнятим з порушенням норм матеріального права України. Тому він звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Донецький апеляційний господарський суд рішення господарського суду Донецької області від 16.03.2007р. скасувати та  прийняти нове рішення по справі, яким відмовити позивачеві у задоволенні його позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивача та третьої особи надав  відзиви на апеляційну скаргу, в яких вони з вимогами апеляційної скарги відповідача не погодилися та просили рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні представник позивача та третьої особи підтримав свою позицію щодо апеляційної скарги.

Заявник апеляційної скарги до судового засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав судовій колегії клопотання про відкладення розгляду справи, призначеної на 21.05.07 р. в зв»язку із зайнятістю представників підприємства в іншому судовому процесі.

Надане клопотання судовою колегією розглянуто та відхилено в зв»язку з тим, що до клопотання не додані належні докази поважності причин неявки представника підприємства в судове засідання, стороною по справі є юридична, а не фізична особа, тому скаржник мав можливість направити до суду іншого представника для використання свого процесуального права, передбаченого ст. 22 ГПК України. Крім того, явка сторін ухвалою суду не була визнана обов»язковою, тому справа розглядається згідно вимог                 ст. 75 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

Судова колегія Донецького апеляційного господарського суду вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу, оскільки для з’ясування фактичних обставин справи достатньо матеріалів, що знаходяться в матеріалах справи №14/152, та наданих позивачем та третьою особою пояснень.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до ст.ст. 28-29 Закону Україну “Про судоустрій” та ст.101 ГПК України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року №5 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності  - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображено обставини, що мають значення для даної справи,  висновки суду про встановлені обставини справи і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються двосторонніми доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, 01.07.2005р. між сторонами був укладений договір № К-06/105 на  брокерське обслуговування на ринку цінних паперів.

Відповідно до умов договору відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Консім», м. Донецьк, доручив, а третя особа, Відкрите акціонерне товариство «Інвестиційна компанія «Діком», м. Донецьк, зобов»язалась за винагороду надати йому посередницькі послуги відносно купівлі, продажу, обміну та інших операцій з цінними паперами, передбачених законодавством  України.

Між позивачем, Товариством з обмеженою відповідальністю «КУА «Укрінкор»(продавець) та Відкритим акціонерним товариством «Інвестиційна компанія «Діком»(покупець), діючим на підставі договору на брокерське обслуговування № К-06/105 від 01.07.05 р., було укладено договір купівлі продажу цінних паперів № К-06/02/105 від 30.09.05 р.

Пунктом 1.1 вищенаведеного договору передбачено, що продавець зобов»язався передати у власність покупця, а останній зобов»язався забезпечити прийом та оплату зазначених у договорі цінних паперів у вигляді акцій простих іменних.

Актом прийому-передачі цінних паперів до договору купівлі-продажу  цінних паперів № К-06/02/105 від 30.09.05 р. позивачем було передано третій особі акції, що є предметом  зазначеного договору.

Пунктом 2.1 вищевказаного договору передбачено, що клієнт покупця, ТОВ «Консім», зобов»язався сплатити продавцю на протязі 18 місяців з дня підписання договору, суму у розмірі 1021450 грн. 87 коп.

Але 30.09.05 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «КУА «Укрінкор», м. Донецьк та Відкритим акціонерним товариством «Інвестиційна компанія «Діком»було укладено додаткову угоду до договору № К-06/02/105 від 30.09.05 р.,  відповідно до якої  строк оплати позивачу вартості отриманих акцій був визначений до 01.01.06 р.

Відповідач, ТОВ «Консім», м. Донецьк, свої зобов»язання до наступного часу не виконав, акції отримав, але не оплатив, у зв»язку з чим, за ним утворився борг у розмірі 1021450 грн. 87 коп.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, вислухавши пояснення позивача та третьої особи, судова колегія дійшла висновку, що:

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України, як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері і положення Цивільного кодексу України, як загального акту законодавства.

Відповідно до абзацу 2 п.1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно з п.4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 2 ст. 124 Конституції України –юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно із рішенням Конституційного суду України №15-рп/2002 від 09.07.2002р. положення ч. 2 ст. 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення передбачено право особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами, договором.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від виконання прийнятих на себе зобов'язань згідно до вказівок закону, договору, не допускається.

Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до п. 1 договору № К-06/105 від 01.07.05 р., відповідач доручає, а третя особа зобов»язується за винагороду надавати  відповідачу посередницькі послуги.

Надавши правову оцінку договору № К-06/105 від 01.07.05 р., апеляційна інстанція погоджується з висновком  господарського суду про те, що між відповідачем та третьою особою було укладено змішаний договір: договір послуги у відповідності  до ст. 901  ЦК України та договір доручення згідно приписів ст. 1000 ЦК України, що не суперечить вимогам ст. 628 ЦК України, оскільки ч. 2 цієї статті передбачено, що сторони  мають  право  укласти договір,  в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів  цивільного  законодавства  про  договори,   елементи   яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно ч. 1 ст. 901 ЦК України за  договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за  завданням  другої  сторони  (замовника)  надати послугу,  яка  споживається  в  процесі  вчинення  певної  дії або здійснення певної діяльності,  а замовник зобов'язується  оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України встановлено, що якщо  договором  передбачено  надання  послуг  за   плату, замовник зобов'язаний  оплатити надану йому послугу в розмірі,  у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 1000 ЦК України, за договором   доручення   одна   сторона   (повірений) зобов'язується вчинити від імені  та  за  рахунок  другої  сторонни (довірителя)  певні  юридичні дії.  Правочин,  вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Таким чином, у відповідності до договору доручення, повірений здійснює правочини від  імені довірителя та за його рахунок. Оскільки, повірений не є стороною у договірних відносинах між довірителем та третьою особою, то ніяких прав та обов»язків від таких правовідносин не набуває. Відповідно до розділу 1 договору на брокерське обслуговування на ринку цінних паперів від 01.07.05 р. за № К-06/105 ТОВ «Консім»- довіритель (замовник), а ВАТ «Інвестиційна компанія «Діком»є повіреним (виконавцем).

У зв»язку з чим, апеляційна інстанція дійшла висновку, що скаржник, ТОВ «Консім», м. Донецьк, помилково вважає, що між ним  та ВАТ «Інвестиційна компанія «Діком», м. Донецьк, виникли правовідносини комісіонера та комітента, оскільки на відміну від доручення, за договором комісії, комісіонер здійснює  правочини від свого імені, але за рахунок комітента. Зокрема предметом договору комісії є укладання договорів з третіми особами, тобто комісіонер є стороною договірних відносин з третіми особами, а тому набуває відповідні права та обов»язки.

Як вбачається з матеріалів справи, постановами Донецького апеляційного господарського суду від 08.11.06 р. та Вищого господарського суду України від 16.01.07 р. по справі № 11/224пн встановлено, що відповідач не надав доказів, які б підтверджували факт підробки  листа                  № 01/37 від 30.09.05 р. та додаткової угоди до договору купівлі-продажу цінних паперів № К-06/02/105 від 30.09.05 р. Крім того, дії нотаріуса щодо засвідчення копії листа, відповідачем у встановленому порядку оскаржені не були.

Вищенаведене є підставою для застосування судом приписів ст. 35 ГПК України, відповідно до якої факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті ж самі сторони.

У зв»язку з чим,  суд першої інстанції правомірно вважає, що відповідач листом, направленим  на адресу ВАТ «Діком», надав йому повноваження укласти  додаткову угоду про зміну строків оплати вартості придбаних акцій, тому укладаючи додаткову  угоду від 30.09.05 р., ВАТ «Діком»діяло в межах наданих повноважень.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд обгрунтовано дійшов висновку щодо стягнення з відповідача боргу в сумі 1021450 грн. 87 коп. згідно договору купівлі-продажу цінних паперів № К-06/02/105 від                30.09.05 р.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду Донецької області від 22.05.06р. судом були застосовані заходи забезпечення позову шляхом заборони відповідачу відчужувати належне йому нерухоме майно, а саме квартиру №1, що розташована за адресою: м. Київ, вул. Льва Толстого, у будинку №13  та накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на розрахункових рахунках ТОВ "Консім", у тому числі на рахунку №№0547, 054, 0547 у Київському відділенні ПІБ м. Донецьк МФО 334271.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду по справі              № 14/152 від 22.06.06р. частково скасовано ухвалу господарського суду Донецької області від 22.05.06р. та викладено п. 3 резолютивної частини в наступній редакції: "Накласти арешт на грошові кошти в сумі 1030000грн., що знаходяться на розрахункових рахунках ТОВ "Консім" м. Донецьку т.ч. рахунку 0547 у Київському відділенні  ПІБ м.Донецька МФО 334271". В іншій частині ухвалу залишено без змін.

Статтею 68 ГПК України встановлено, що  питання про скасування забезпечення позову вирішується господарським судом, що розглядає справу, із зазначенням про це в рішенні чи ухвалі.

Якщо обставини, котрі були передумовою вжиття заходів забезпечення позову, змінились і відпала необхідність у його забезпеченні, господарський суд приймає рішення про скасування забезпечення позову.

Оскільки, забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, то господарський суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинились до застосування заходів забезпечення позову.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що законні вимоги позивача на момент вирішення спору задоволені не були та існувала загроза порушення цих прав, тому потреба у забезпеченні позову не відпала, і підстав для скасування заходів забезпечення позову у  господарського суду не було.

Отже, відповідно до статті 47 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення прийняте суддею за результатами дослідження усіх обставин справи.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України  рішення господарського суду Донецької області від 16.03.2007 року у справі № 14/152 ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита по апеляційній скарзі покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Консім»,               м. Донецьк на рішення господарського суду Донецької області від  16.03.2007 року у справі №14/152 залишити без задоволення, рішення господарського суду Донецької області від 16.03.2007 року у справі  №14/152   –без змін.

Головуючий          Г.І.  Діброва

Судді:          О.В.  Стойка

Г.Я.  Старовойтова

Надр.6 прим:

1 –у справу;

2 –позивачу;

3 –відповідачу;

4 –третій особі;

5 –ДАГС;

6 –ГС Дон. обл.;

Ложка Н.Л.