ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

19.04.07                                                                                           Справа№ 5/3501-28/425А

14 год 40 хв.                                                                                                                       (5/157-25/19)

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „Науково-виробниче та торгове підприємство “Магнет”, м. Львів

до відповідача: Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова, м. Львів

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 18.12.2003 року № 3586/04-33-1/23950498/24960

Суддя   Морозюк А.Я.

Секретар судового засідання

Онишко І.Р.

м.Львів, вул.Личаківська,128,

Зал судового засідання № 302.

Представники сторін

Від позивача: Дубас В.М. –представник; Магунь С.Г. - директор

Від відповідача: Рождественська Л.П. –завідувач сектору

Позов заявлено Товариством з обмеженою відповідальністю „Науково-виробниче та торгове підприємство “Магнет” до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 18.12.2003 року № 3586/04-33-1/23950498/24960.

Рішенням господарського суду Львівської області від 16.03.2004 року у справі № 5/157-25/19 (залишеним без змін Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 05.05.2004 року) позовні вимоги задоволено повністю, визнано недійсним податкове повідомлення-рішення ДПІ у Галицькому районі м. Львова від 18.12.2003 року № 3586/04-33-1/23950498/24960.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15.11.2006 року рішення господарського суду Львівської області від 16.03.2004 року та постанову  Львівського апеляційного господарського суду від 05.03.2004 року скасовано і справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно резолюції заступника голови господарського суду Львівської області справу передано на розгляд судді Морозюку А.Я.

Хід розгляду справи викладений у відповідних ухвалах суду.

В судовому засіданні представники позивача позов підтримали з підстав, наведених у по зовній заяві та письмових заявах по справі, позивач просить визнати недійсним  податкове повідомлення-рішення від 18.12.2003 року № 3586/04-33-1/23950498/24960, позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним.  Працівниками ДПІ у Галицькому районі м. Львова була проведена планова комплексна документальна перевірка дотримання  ТзОВ „Науково-виробниче та торгове підприємство “Магнет” вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.10.2000 року по 01.10.2003 року, за результатами перевірки складено Акт від 17.12.2003 року № 828/23-213/23950498. На підставі зазначеного Акту ДПІ у Галицькому районі м. Львова винесено податкове повідомлення - рішення від 18.12.2003 року № 3586/04-33-1/23950498/24960, в якому була визначена сума податкового зобов”язання у вигляді фінансової санкції на загальну суму 10 056,48 грн. Позивач не погоджується з висновком перевіряючого органу про те, що “згідно чеку № 5183612 КД в ЛОФ АКБ “Укрсоцбанк” кошти отримані 08.08.02 року, а оприбутковані в касу підприємства 07.08.02 року на суму 1345,00 грн.”. За змістом норм Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, несвоєчасним оприбуткуванням готівки в касі підприємтва може бути лише факт оприбуткування готівки в касі за датою, яка є пізнішою, ніж дата зняття готівки з поточного рахунку підприємства в банку. Тому, на переконання позивача, цілком очевидно, що в касовій книзі була допущена описка у даті, внаслідок якої замість дати 08.08.02 року була помилково зазначена дата 07.08.02 року. Така формальна обставина не може свідчити про порушення позивачем норм щодо регулювання обігу готівки, а тому відсутній сам факт порушення. Позивач не погоджується з висновком податкового органу про порушення п. 2.8 та п. 2.9 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні шляхом перевищення встановленого банком ліміту залишку готівки в касі підприємства за рахунок відсутності записів в видаткових касових ордерах, відомостях про одержані кошти з каси підприємства на суму 1545,74 грн. Залишком готівки в касі може бути виключно фактичне (реальне) знаходження готівки у касі підприємства на кінець робочого дня у вигляді банкнот та монет НБУ. Видача готівки з каси дійсно мала місце, про що свідчать відповідні записи у касовій книзі, а тому безпідставним є твердження відповідача щодо невидачі цієї готівки та її залишення у касі. Окрім цього в Акті перевірки відповідачем не спростовуються самі факти видачі готівки із каси підприємства. Позивач вважає, що висновок відповідача про понадлімітні залишки готівки грунтувався не на порівнянні записів у касовій книзі із встановленим лімітом каси, а лише на підставі неоформлених належним чином видаткових касових ордерів. Позивач зазначив, що ним до матеріалів справи додано копії видаткових касових ордерів, в яких є підписи осіб, що отримали кошти, а також письмові пояснення цих осіб, що підтверджують факти отримання готівки з каси позивача. Необґрунтованим вважає позивач висновок відповідача про порушення п.2.13 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні (за яким підприємства (підприємці), що мають поточні рахунки в установах банків, одержують готівку з цих рахунків за грошовим чеком (з чітким формулюванням суті операцій, що буде здійснюватися) у межах наявних коштів і витрачають її виключно на цілі, які визначені у грошовому чеку та не суперечать чинному законодавству України) із посиланням на пояснювальну записку від 11.11.03 року, в якій зазначено, що “за серпень, вересень, жовтень 2003 року взято по чекам суму 240,00 грн. по коду 40 замість коду 50”. Позивач пояснив, що у вересні, жовтні та листопаді 2003 року він тричі виплатив своєму працівникові Близнюк В.В. допомогу по догляду за дитиною у розмірі 80,00 грн., що склало загальну суму 240,00 грн. Готівка отримана в банку за символом 40, який використовується для отримання готівки на виплати, пов”язані з оплатою праці. В обгрунтування правильності визначення символу 40, позивач пояснив, що відповідно до п. 4.6 розділу 4 Інструкції із статистики заробітної плати, затв. Наказом Міністерства статистики України від 11.12.1995 року № 323, допомога по догляду за дитиною належить до інших виплат, які не входять до фонду оплати праці. Виплата допомоги по догляду за дитиною здійснюється підприємствами за рахунок власних коштів в складі загальної заробітної плати, нарахованої працівнику, а не за рахунок коштів Фонду соціального страхування. Символ 50 використовується для “видачі на виплату пенсій, допомог і страхових відшкодувань” на виплату пенсій з Пенсійного фонду України та всіх видів допомог з Фонду соціального страхування. Оскільки допомога по догляду за дитиною виплачується за рахунок власних коштів підприємства, а тому позивачем і правильно був визначений код 40.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, наведених у поданому суду відзиві на позовну заяву, просить відмовити у задоволенні позових вимог, свої заперечення відповідач обгрунтовує наступним. Відповідно до п. 2.8, 2.9 “Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні”, затв. Постановою Правління НБУ від 19.02.2001 року № 72, ліміт каси встановлюється підприємствам, які мають рахунки в установах банків і здійснюють операції з готівкою. Такі підприємства можуть зберігати в своїй касі готівку на кінець дня в межах затвердженого ліміту каси. Підприємства зобов'язані здавати готівкову виручку понад установлений ліміт каси в порядку і строки, визначені установою банку для зарахування на їх поточні рахунки. Якщо ліміт каси підприємству взагалі не встановлено, то вся наявна готівка в його касі на кінець дня має здаватися до банку (незалежно від причин, унаслідок яких ліміт каси не встановлено). ТзОВ „Науково-виробниче та торгове підприємство “Магнет” перевищило встановлений банком ліміт (17,00 грн.) залишку готівки в касі підприємства за рахунок відсутності розписів у видаткових касових ордерах, відомостях про одержані кошти з каси підприємства на суму 1545,74 грн. В порушення п. 2.10 Положення позивач несвоєчасно оприбуткувало готівку в касу підприємства, а саме згідно виписки Львівської філії АКБ “Укрсоцбанк” від 09.08.2002 року по особовому рахунку ТзОВ „Науково-виробниче та торгове підприємство “Магнет” № 6880, підприємством кошти в сумі 1345,00 грн. отримано 08.08.2002 року, а оприбутковані згідно листка 11 касової книги 07.08.2002 року. Згідно п. 2.13. Положення, підприємства (підприємці), що мають поточні рахунки в установах банків, одержують готівку з цих рахунків за грошовим чеком (з чітким формулюванням суті операцій, що буде здійснюватися) у межах наявних коштів і витрачають її виключно на цілі, які визначені в грошовому чеку та не суперечать чинному законодавству України. Підприємство (ТзОВ „Науково-виробниче та торгове підприємство “Магнет”) використало кошти, одержані в установі банку, не за цільовим призначенням, а саме: кошти отримані на виплату допомоги за рахунок соцстраху, отримувались з банку по символу “40” замість символу “50” на суму 240,00 грн. Таким чином, за всі наведені вище порушення відповідачем правомірно застосовано штрафну (фінансову) санкцію в сумі 10 056,48 грн.

В судовому засіданні було досліджено письмові докази, які наявні в матеріалах справи (Акт перевірки, податкове повідомлення-рішення, видаткові касові ордери, виписку з банку, чекову книжку та інші наявні в матеріалах справи письмові докази).

Відповідно до п.6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 року № 2747-IV, справу розглянуто в порядку, встановленому цим Кодексом.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

ДПІ у Галицькому районі м. Львова проведено планову комплексну документальну перевірку дотримання вимог податкового та валютного законодавства ТзОВ „Науково-виробниче та торгове підприємство “Магнет” за період з 01.10.2000 року по 01.10.2003 року. За результатами перевірки складено Акт від 17.12.2003 року № 828/23-213/23950498.

На підставі зазначеного Акту перевірки ДПІ у Галицькому районі м. Львова прийнято податкове повідомлення-рішення від 18.12.2003 року № 3586/04-33-1/23950498/24960, яким згідно із ст. 1 Указу Президента України “Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки” від 12.06.1995 року та відповідно до п. 2.8, п. 2.9, п. 3.4, п. 2.10, п. 2.13, п. 2.17 “Положення про ведення касових операцій в національній валюті України”, затв. Постановою правління НБУ від 19.02.2001 року № 72 ТзОВ „Науково-виробниче та торгове підприємство “Магнет” визначено суму податкового зобов”язання за платежем штрафна(фінансова) санкція в сумі 10 056,48 грн.

Позивач із висновками акту перевірки та застосуванням до нього штрафних санкцій не погоджується.

В Акті перевірки встановлено порушення п. 3.4, п. 2.8, п. 2.9, п. 2.10, п. 2.13, п. 2.15, п. 2.17 “Положення про ведення касових операцій в національній валюті України”, затв. Постановою правління НБУ від 19.02.2001 року № 72 (із змінами та доповненнями), зокрема:

-  несвоєчасне оприбуткування готівки в касі підприємства на суму 1345,0 грн.;

- перевищення встановлених термінів відзвітування за одержану з каси підприємства готівку на суму 7716,0 грн  (по цьому порушенню спірним податковим повідомленням-рішенням штрафні санкції не застосовувалися);

-  перевищення встановленого банком ліміту залишку готівки в касі підприємства на суму 1545,74 грн;

-  нецільове використання коштів одержаних з банку на суму 240,00 грн.

Жодні інші фактичні обставини, на підставі яких зроблені дані висновки податкового органу, в акті перевірки не відображені.

На виконання викладеного в Ухвалі Вищого адміністративного суду України від 15.11.2006 року по даній справі (якою справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції), судом вжито відповідних заходів для з’ясування всіх обставин в їх сукупності, стосовно кожного порушення, за результатами чого суд встановив наступне.

Як встановлено судом, сума штрафних(фінансових) санкцій  10 056,48 грн складається із наступних сум:

- 6 725 грн - 5 кратний розмір від несвоєчасно оприбуткованої суми готівки 1345,0 грн в касі підприємства (відповідно до ст.1 Указу Президента України “Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки” від 12.06.1995 року № 436/95, із змінами та доповненнями);

- 3 091,48 грн –2 кратний розмір від суми понадлімітної готівки (відповідно до ст.1 Указу Президента України “Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки” від 12.06.1995 року № 436/95, із змінами та доповненнями);

- 240 грн –у розмірі витраченої готівки від 240 грн, за використання одержаних в установі банку готівкових коштів не за цільовим призначенням.

(6 725 грн + 3 091,48 грн +  240 грн = 10 056,48 грн).

При прийнятті постанови суд виходив з наступного.

Щодо висновку податкового органу про несвоєчасне оприбуткування готівки в касі підприємства на суму 1345,0 грн.

Відповідно до п. 2.10 “Положення про ведення касових операцій в національній валюті України”, затв. Постановою правління НБУ від 19.02.2001 року № 72(яке було чинним в перевіряємий період), уся готівка, що надходить до кас підприємств, має своєчасно та в повній сумі оприбутковуватися в їх касах. Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги згідно з пунктом 4.2 цього Положення, є здійснення такими підприємствами обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень з оформленням цих операцій у встановленому порядку прибутковим касовим ордером з видачею відповідної квитанції та відображенням у касовій книзі в день одержання підприємством готівкових коштів.

Як вбачається з виписки Львівської обласної філії АКБ “Укрсоцбанк” від 09.08.2002 року по особовому рахунку ТзОВ „Науково-виробниче та торгове підприємство “Магнет” № 6880, підприємством кошти в сумі 1345,00 грн. отримано 08.08.2002 року, відповідно до листа 11 касової книги кошти в сумі 1345,00 грн. по чеку № 5183612 УСБ, які були зняті з поточного рахунку 08.08.2002 року були оприбутковані в касу 07.08.2002 року.

Із змісту норм Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні несвоєчасне оприбуткування готівки в касі підприємтва може бути лише сам факт оприбуткування готівки в касі за датою, яка є пізнішою, ніж дата зняття готівки з поточного рахунку підприємства, чого не було в даному випадку. Як вбачається з матеріалів справи, у касовій книзі позивача була допущена описка у даті, внаслідок якої замість дати 08.08.02 року була помилково зазначена дата 07.08.02 року. Однак така формальна обставина не може свідчити про порушення позивачем норм щодо регулювання обігу готівки.

Щодо висновку податкового органу про перевищення встановленого банком ліміту залишку готівки в касі підприємства на суму 1545,74 грн.

Відповідно до п. 2.8, 2.9 “Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні”, затв. Постановою Правління НБУ від 19.02.2001 року № 72, ліміт каси встановлюється підприємствам, які мають рахунки в установах банків і здійснюють операції з готівкою. Такі підприємства можуть зберігати в своїй касі готівку на кінець дня в межах затвердженого ліміту каси. Підприємства зобов'язані здавати готівкову виручку понад установлений ліміт каси в порядку і строки, визначені установою банку для зарахування на їх поточні рахунки. Якщо ліміт каси підприємству взагалі не встановлено, то вся наявна готівка в його касі на кінець дня має здаватися до банку (незалежно від причин, унаслідок яких ліміт каси не встановлено).

Ліміт залишку готівки в касі - граничний розмір готівки, що може залишатися в касі підприємства на кінець робочого дня. Готівка (готівкові кошти) - грошові знаки національної валюти України - банкноти і монети, у тому числі й обігові пам'ятні та ювілейні монети, які є дійсними платіжними засобами. Із наведених визначень випливає, що залишком готівки в касі може бути виключно фактичне (реальне) знаходження готівки у касі підприємства на кінець робочого дня у вигляді банкнот та монет НБУ.

В матеріалах справи наявні пояснення гр. Магунь С.Р., Каранецького З.П., Острожинського В.Й., Сеник Г.І. про те, що вони дійсно отримували з каси ТзОВ “НВТП”Магнет”” готівкові кошти.

Представником позивача в судовому засіданні пред”явлено суду для огляду оригінали видаткових касових ордерів (засвідчені копії яких додано позивачем до матеріалів справи), в яких наявні розписи одержувача коштів.

Відповідно до п. 5.4.3 Положення, для визначення понадлімітних залишків готівки в касі порівнюються записи про фактичні її залишки в касі за касовою книгою з установленим підприємству лімітом каси за кожний день незалежно від того, здійснювалися в цей день касові обороти (надходження і витрати готівки) чи ні. Пунктом 4.10 даного Положення передбачено, що з метою контролю за схоронністю готівкових коштів на підприємствах проводяться інвентаризації кас. Для проведення інвентаризації каси, що має здійснюватися згідно з наказом керівника підприємства, призначається комісія, яка після закінчення інвентаризації каси складає акт (додаток 1). Відповідачем не було здійснено таку інвентаризацію та не виявлено фактичних залишків в касі позивача.

Слід також зазначити, що частиною 3 пункту 3.4. „Положення про порядок ведення касових операцій  у національній валюті в Україні”, затвердженим Постановою Правління НБУ від 19.02.2001 року № 72 (яке було чинним у перевіряємий період) передбачено, що видача готівки з каси, що не підтверджена розписом одержувача у  видатковому документі, для виведення залишку готівки в касі не приймається.

Таким чином, якби при застосуванні п. 3.4 для виведення залишку готівки в касі  в день видачі  не були враховані видаткові касові ордери, копії яких наявні в матеріалах справи, то фактично по касі повинна бути встановлена недостача, а не надлишок грошових коштів. З огляду на зазначене, п. 3.4 вказаного Положення не може бути застосований для встановлення перевищення ліміту по касі.

Щодо висновку податкового органу про нецільове використання коштів одержаних з банку на суму 240,00 грн.

Згідно п. 2.13. “Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні”, затв. Постановою Правління НБУ від 19.02.2001 року № 72, підприємства (підприємці), що мають поточні рахунки в установах банків, одержують готівку з цих рахунків за грошовим чеком (з чітким формулюванням суті операцій, що буде здійснюватися) у межах наявних коштів і витрачають її виключно на цілі, які визначені в грошовому чеку та не суперечать чинному законодавству України.

Даний пункт не передбачав жодного зв’язку цільового використання готівки із символами, за якими ця готівка отримується з банків. З наявної у матеріалах справи чекової книжки підприємства(із корінцями чеків) вбачається, що готівка отримувалася підприємством на виплату допомоги за дитиною, і на ці ж цілі вона виплачувалася.

Відповідач посилається на пояснювальну записку від 11.11.2003 року, в якій зазначено, що за серпень, вересень, жовтень 2003 року взято по чекам суму 240,00 грн. по коду 40 замість коду 50.

Згідно платіжних відомостей № ВЗП-000010 за серпень 2003 року, № ВЗП-000011 за вересень 2003 року, № ВЗП-000012 за жовтень 2003 року позивачем були виплачені кошти працівнику Близнюк В.В. як допомогу по догляду за дитиною у розмірі 80,00 грн., що сумарно склала загальну суму 240,00 грн. Дана готівка отримана в банку за символом 40, який використовується для отримання готівки на виплати, пов”язані з оплатою праці та виплачуються одночасно із заробітною платою.

Відповідно до Інструкції № 4 про організацію роботи з готівкового обігу установами банків України, затв. Постановою Правління НБУ від 20.06.1995 року № 149, в редакції постанови Правління НБУ від 13.10.1997 року № 335, передбачено, що установи банків, що здійснюють касове обслуговування підприємств та організацій-клієнтів безкасових комерційних банків, обліковують суми, що видані та надійшли від цієї клієнтури, за відповідними символами звітності про касові обороти. Даною Інструкцією визначено, що символ 40 “видачі на оплату праці, грошові виплати та заохочення” призначений для видачі готівки на виплату всіх видів оплати праці за рахунок коштів фонду оплати праці, згідно з розділом 2 "Фонд оплати праці" Інструкції із статистики заробітної плати, затвердженої наказом Мінстату України від 11.12.95 р. N 323. Пунктом 4.6 розділу 4 “Інші виплати, що не входять в склад фонду оплати праці” зазначеної Інструкції передбачено, що допомога по догляду за дитиною належить до інших виплат, які не входять до фонду оплати праці. При цьому виплати допомоги по догляду за дитиною здійснюються підприємствами за рахунок власних коштів в складі загальної заробітної плати, нарахованої працівнику, а не за рахунок коштів Фонду соціального стархування.

Символ 50 “видачі на виплату пенсій, допомог і страхових відшкодувань” відповідно до Інструкції № 4 про організацію роботи з готівкового обігу установами банків України, затв. Постановою Правління НБУ від 20.06.1995 року № 149, в редакції постанови Правління НБУ від 13.10.1997 року № 335, використовується для видачі готівки на виплату пенсій з Пенсійного фонду України, а також усіх видів допомог з Фонду соціального страхування (в тому числі працівникам колективних сільськогосподарських та інших підприємств), допомог із коштів профспілок, безповоротних допомог кас взаємодопомоги, страхових відшкодувань за усіма видами страхування. З наведеного випливає, що символ 50 використовується для виплат усіх видів допомог з Фонду соціального страхування, в даному випадку мала місце  виплата допомоги по догляду за дитиною, однак не з Фонду соціального страхування, а  за  рахунок власних коштів підприємства, а тому позивачем правильно був визначений символ 40.

Отже, висновок в акті перевірки про те, що з боку позивача мало місце несвоєчасне оприбуткування готівки в касі підприємства на суму 1345,0 грн, перевищення встановленого банком ліміту залишку готівки в касі підприємства на суму 1545,74 грн та нецільове використання коштів одержаних з банку на суму 240,00 грн, не підтверджується матеріалами справи. За таких обставин підстави для застосування до позивача штрафних(фінансових) санкцій згідно оскаржуваного податкового повідомлення-рішення в сумі 10 056,48 грн відсутні.

Окрім того, згідно з спірним податковим повідомленням-рішенням від 18.12.2003 року № 3586/04-33-1/23950498/24960 штрафна(фінансова) санкція в сумі 10 056,48 грн (що застосована відповідно до ст.1 Указу Президента України „Про застосуваня штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки” від 12.06.1995 року) визначена як податкове зобов”язання, що суперечить Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків  перед бюджетами та державними цільовими фондами”, згідно з преамбулою якого зазначений закон є спеціальним законом з питань оподаткування.

Згідно з п. 1.5 ст. 1 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків  перед бюджетами та державними цільовими фондами”, положення цього Закону розповсюджуються лише на штрафні санкції, які стягуються з платника податку в зв”язку з порушенням ним правил оподаткування, визначених відповідними законами.

Оскільки застосована штрафна санкція не пов”язана з порушенням правил оподаткування, то у відповідача не було законних підстав для визначення її як податкового зобов”язання з розповсюдженням на неї вимог Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків  перед бюджетами та державними цільовими фондами”. Штрафні санкції за порушення норм з регулювання обігу готівки не входять в поняття податків/зборів відповідно до ст. 14 Закону України “Про систему оподаткування”, тому вона не може бути визнана податковим зобов”язанням в розумінні Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків  перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

Однак, дана обставина не може бути підставою для визнання спірного рішення недійсним в цілому, а лише в частині визначення суми штрафних(фінансових) санкцій в сумі 10 056,48 грн як податкового зобов”язання. Підставою для визнання недійсним спірного податкового повідомлення-рішення в цілому є встановлений судом факт відсутності підстав для застосування до позивача штрафних(фінансових) санкцій, передбачених ч.1  Указу Президента України „Про застосуваня штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки” від 12.06.1995 року, у зв’язку із відсутністю відповідних порушень, за які передбачено застосування штрафу.

Згідно із ст. 162 КАС України, суд вправі постановою визнати протиправним рішення суб’єкта владних повноважень чи окремі його положення, дії чи бездіяльність і скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення. Суд також може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод чи інтересів суб’єкта у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб’єктів владних повноважень.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов до висновку, що позовна вимога про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 18.12.2003 року № 3586/04-33-1/23950498/24960 на суму 10 056,48 грн є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Судові витрати у сумі 203 грн ( 85 грн державного мита та 118 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, які були сплачені до набрання чинності КАС України) присуджуються з Державного бюджету України на користь позивача.

На підставі вищенаведеного, керуючись п.2-1, п.3, п. 6, п.7 Прикінцевих та перехідних положень та ст.ст. 69-71, 86, 87, 94, 98, 128, 158, 160, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 року № 2747-IV (із змінами та доповненнями), господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов задоволити повністю.

2.          Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення ДПІ у Галицькому районі м. Львова від 18.12.2003 року № 3586/04-33-1/23950498/24960, яким ТзОВ „Науково-виробниче та торгове підприємство “Магнет” визначено суму податкового зобов”язання за штрафними(фінансовими) санкціями в розмірі 10 056,48 грн.

3.          Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Науково-виробниче та торгове підприємство “Магнет” (79070, м.Львів, вул. Хуторівка, 24, ідентифікаційний код 23950498) 203 грн судових витрат.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в строк та в порядку, передбаченому ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя