ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2007 р.
№ 4/679-30/301-3/477

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого –судді
Грека Б.М. –(доповідача у справі)

суддів :
Рибака В.В.,
Стратієнко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Комунального підприємства “Автотранспортне підприємство київської міської ради”

на постанову
Київського  апеляційного господарського суду від 06.02.07

у справі
№ 4/679-30/301-3/477

господарського суду
м. Києва

за позовом
Апарату Ради Національної безпеки і оборони України,
Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності “Укрінтеренерго”

до
Комунального підприємства “Автотранспортне підприємство київської міської ради”,
Закритого акціонерного товариства “Страхова компанія “Інкомстрах”

про
стягнення 2393170,00 грн.

за участю представників від:

позивачів
Воронов Є.Є. (дов. від 15.12.06),
Луцюк С.С. (дов. від 02.11.06),
Семенова О.В. (дов. від 08.05.07)

відповідача 1
Жук А.І. (дов. від 14.03.07)

та прокурора
Савицької О.В. (посв. № 231)

В С Т А Н О В И В :

Прокурор Печерського району міста Києва звернувся до суду з позовною заявою в інтересах апарату Ради Національної безпеки і оборони України; Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності “Укрінтеренерго” про стягнення з відповідача збитків у розмірі 239317 грн. та неоплаченої орендної плати у розмірі 21538,53 грн.

Справа розглядалася судами неодноразово. За результатами нового розгляду рішенням господарського суду м. Києва від 12.12.06 (суддя Хілінська В.В.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.02.07 (колегія суддів у складі: головуючого-судді Андрієнка В.В., Малетича М.М., Студенця В.І.), позов прокуратури було задоволено повністю: з КП "АП Київської міської ради" на користь ДП "Укрінтеренерго" стягнуто 239 317,00 грн. завданих збитків і на користь Апарату РНБО заборгованість зі сплати орендної плати у розмірі 21538,53грн., з КП "Автотранспортне підприємство Київської міської ради" в доход державного бюджету України стягнуто 2608,55 грн. державного мита і 118,00 грн. витрат на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу на користь Державного підприємства "Судовий інформаційний центр"; в позові щодо другого відповідача в позові відмовлено.

Судові акти мотивовані тим, що матеріалами справи підтверджуються вимоги прокуратури в інтересах позивачів щодо стягнення з відповідача 1 збитків в розмірі 239 317,00 грн. та заборгованості по орендній платі у розмірі 21 538,53 грн.

Не погоджуючись з рішенням та постановою, відповідач 1 звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просив їх скасувати, позов прокуратури без залишити розгляду. В обґрунтування своїх вимог заявник посилався на те, що судами дано неповну та неналежну оцінку всім доказам по справі, а також порушено норми матеріального та процесуального права, зокрема: ст.ст. 772, 803, 950 та 1172 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 218, 220, 224 та 285 Господарського кодексу України, а також ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, що є підставами для скасування такого судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача та представників сторін, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи та встановлено в судових актах, відповідно до договору оренди від 23.02.04 № 44/1-23, Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності “Укрінтеренерго” передало Апарату Ради Національної безпеки і оборони України у строкове платне користування (оренду) автомобіль ПЕЖО 607, (номер  кузова № F39ДХFХС 92090697, державний номер 409-01 КТ вартість 239317,00 грн.) з метою використання у представницьких цілях. Строк оренди –до 31.12.04.

01.01.04 між позивачем та відповідачем укладено договір № 40 на обслуговування службових легкових автомобілів у 2004 р., згідно якого, відповідач зобов’язаний прийняти та утримувати автомобілі, у тому числі, ПЕЖО –607 (номер кузова № F 39ДХ  FХС 92090697 державний номер

409-01КТ), забезпечувати їх зберігання, технічне обслуговування  і поточний ремонт. 02.07.04 сторони уклали доповнення до договору користування автомобілем і 05.07.04 вищезгаданий автомобіль, згідно договору на обслуговування, був переданий  за окремим актом відповідачу. При цьому, як видно з матеріалів справи, спірний автомобіль ПЕЖО-607 було передано КП "АП Київської міської ради" у справному стані, на ходу та повністю укомплектованим.

Таким чином, господарські суди дійшли висновку, що АТП КМР перебуває у правовідносинах з Апаратом Ради Національної безпеки і оборони України, відповідно до договору № 40 від 01.01.04, що був укладений між сторонами з метою надання автопослуг.  У специфікації до договору визначено автотранспортну техніку, що передавалась Апаратом Ради Національної безпеки і оборони України Комунальному підприємству “Автотранспортне підприємство Київської міської державної адміністрації” для організації її експлуатації.

В подальшому, 24.07.04 вказаний автомобіль ПЕЖО-607, який був об’єктом договору оренди від 23.02.04 № 44/1-23 та подальших договорів суборенди, а також договорів на обслуговування службовими легковими автомобілями, потратив у дорожньо-транспортну пригоду, в результаті чого зазнав значних пошкоджень. Судами встановлено, що в результаті скоєння 24.07.04 ДТП (за кермом якого знаходився водій, працівник відповідача Поперечний О.М.), автомобіль був значно ушкоджений і став неможливий для експлуатації. Як видно з вироку Печерського районного суду міста Києва від 01.02.96 по справі № 1-38/06, частково зміненим вироком апеляційного суду міста Києва від 25.05.06, особами, винними у значному пошкодженні автомобіля ПЕЖО-607 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, були визнані працівники КП "АП Київської міської ради" (охоронець та водій).

Відповідно до п. 3 договору № 40 від 01.01.04, обов’язок зберігання автомобіля було покладено на відповідача 1. Крім того, за умовами Статуту КП "АП Київської міської ради", одним із видів його діяльності є надання послуг зі зберігання транспортних засобів на автостоянках, що належать йому на праві повного господарського відання. Таким чином, суди дійшли правомірного висновку, що відповідач 1 є професійним зберігачем, відповідно до ч.2 ст. 936 ЦК України.

Власником автомобіля ПЕЖО-607, державний номер: 409-01 КТ, номер кузова: УР39ОХРХС92090697 на підставі договору купівлі-продажу від 06.08.2003р. є ДП "Укрінтеренерго". Розмір збитків, завданих позивачу 2 відповідачем 1 в результаті значного пошкодження вказаного вище автомобіля, становить 239 317,00 грн.

За умовами пункту 5.1 договору суборенди від 01.01.05, суборендар відшкодовує орендарю щомісячну орендну плату автомобіля ПЕЖО-607, в розмірі 23 93,17 грн. Разом з тим, КП "АП Київської міської ради" не було надано доказів сплати орендної плати за період з січня по вересень 2005 року на суму 21 538,53 грн., у зв’язку з цим, цю суму необхідно стягнути з Відповідача 1 на користь Позивача 1.

28.01.02 між ЗАТ "Інкомстрах" та ДП "Укрінтеренерго" було укладено договір добровільного страхування майнового інтересу, пов"язаного з володінням, розпорядженням та користуванням транспортними засобами № 12/02. За умовами п.п. 4.1 та 5.1 договору страхування від 28.01.02 № 12/02 страхове відшкодування виплачується протягом тридцяти днів з дня подання страхувальником наступних документів: письмової заяви страхувальника про виплату страхового відшкодування, довідки органів внутрішніх справ або інших компетентних органів про факт і обставини страхового випадку, документів, що підтверджують розмір заподіяних збитків, страхового акта, фотографій пошкодженого транспортного засобу. Заяви про виплату страхового відшкодування до ЗАТ "Інкомстрах" від ДП "Укрінтеренерго" не надходило, в матеріалах справи наявні лише фотографії пошкодженого автомобіля та документи, що підтверджують розмір заподіяних збитків, а саме: акт № 700 від 24.11.04 та акт № 432 від 14.09.05.

За таких обставин суди попередніх інстанцій дійшли висновків, що шкода за пошкодження автомобіля в розмірі 239317,00 грн. має бути сплачена на користь власника автомобіля (позивача-2) саме відповідачем 1, оскільки обов'язку виплатити страхове відшкодування у страховика не виникло; а також відповідач повинен сплатити вартість суборенди автомобіля за період з січня по вересень 2005 року на суму 21 538,53 грн. на користь позивача-1. Колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій, оскільки розмір збитків встановлений судами, та всилу ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, не може бути переоціненим  Вищим господарським судом України.

Відповідно до ч. 4 ст. 285 Господарського кодексу України, орендар відшкодовує орендодавцю вартість орендованого майна у разі відчуження цього майна або його знищення чи псування з вини орендаря. Згідно з ч. 2 ст. 779 ЦК України, у разі неможливості відновлення речі наймодавець має право вимагати відшкодування завданих йому збитків. При цьому, ч. 3 ст. 22 ЦК України зазначає, що збитки відшкодовуються у повному обсязі. Тому суди вірно визначилися щодо необхідності відшкодування власнику автомобіля збитків за рахунок юридичної особи, з вини працівників якої ці збитки виникли. Страхова компанія в даному випадку не є зобов'язаною, оскільки її обов'язок оплати ставиться в залежність від подання письмової заяви страхувальника про виплату страхового відшкодування, довідки органів внутрішніх справ або інших компетентних органів про факт і обставини страхового випадку, документів, що підтверджують розмір заподіяних збитків, страхового акта, фотографій пошкодженого транспортного засобу, які подані не були.

Крім того, за умовами пункту 5.1 договору суборенди від 01.01.05, суборендатор відшкодовує орендарю щомісячну орендну плату автомобіля ПЕЖО-607, в розмірі 23 93,17 грн. КП "АП Київської міської ради" не було надано доказів сплати орендної плати за період з січня по вересень 2005 року на суму 21 538,53 грн., у зв’язку з цим, судами вірно зазначено, що  суму необхідно стягнути з відповідача 1 на користь позивача 1. Отже, доводи касаційної скарги спростовуються вищевикладеним та не можуть бути підставою для скасування постанови у справі, а тому, постанову апеляційного господарського суду слід залишити без змін.

Враховуючи наведені обставини, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Комунального підприємства “Автотранспортне підприємство київської міської ради” залишити без задоволення, постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.02.07 у справі

№ 4/679-30/301-3/477 залишити без змін.

Головуючий - суддя                                                                      Б. Грек

Судді                                                                                                    В. Рибак

Л. Стратієнко