ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем
України

16.03.07
Справа №20/399/06

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду
у складі:

при секретарі Акімовій Т.М.

за участю представників:

позивача -
Голубєва М.Д., директор

відповідача -
Гурина А.О., дов. №10/007-28 від 08.02.2007р.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу Приватного підприємства «Запоріжінтерстрой», м. Запоріжжя

на рішення господарського суду Запорізької області від
27.12.2006р.

у справі  №
20/399/06

за позовом Приватного підприємства «Запоріжінтерстрой»,
м. Запоріжжя

до відповідача
Акціонерного банку «Металург», м. Запоріжжя

про стягнення
збитків

Установив:

За
рішенням господарського суду Запорізької області від 27.12.2006р. у справі
№20/399/06 (суддя Гандюкова Л.П.) у задоволені позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не доведений
факт спричинення йому збитків відповідачем у розмірі 1.333грн.

Не
погоджуючись з судовим рішенням, позивач оскаржив його до Запорізького
апеляційного господарського суду, просить рішення  господарського суду Запорізької області
скасувати, прийняти нове рішення, яким стягнути з відповідача 1.333грн.
збитків, 102грн. державного мита та 118грн. - витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу.

У судовому засіданні представник заявника підтримав
вимоги, викладені в апеляційній скарзі,
наполягає на скасуванні рішення та стягненні збитків у розмірі 1.333грн.

Відповідач у відзиві на апеляційну просить апеляційну скаргу залишити
без задоволення, а рішення господарського суду Запорізької області від
27.12.2006р. без змін.

За
розпорядженням першого заступника голови Запорізького апеляційного
господарського суду №802 від 15.03.2007р. справу №20/399/06 передано на розгляд
колегії суддів у складі: Кричмаржевського В.А.( головуючого, доповідача),
Радченко О.П. та Хуторного В.М.

Обговоривши
доводи та заперечення сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин
справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального
права при винесені оскаржуваного рішення, колегія суддів не знаходить підстав
для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Як
вбачається з матеріалів справи, 14.10.2003р. між Акціонерним банком
«Металург»(далі - АБ «Металург») та Приватним підприємством
«Запоріжінтерстрой»(далі ПП «Запоріжінтерстой») укладений договір на
розрахунково-касове обслуговування №511, відповідно до умов якого банк
відкриває клієнту(позивачу) поточні рахунки у національній та іноземній валюті
і зобов'язується здійснювати його розрахунково-касове обслуговування, а клієнт
- ПП «Запоріжінтерстой» зобов'язується зберігати свої кошти на рахунках,
розпоряджатися ними відповідно до законодавства України та оплачувати банку
надані ним послуги (а.с.13-14).

Відповідно до вказаного договору позивач платіжним
дорученням №67 від 29.04.2005р. доручив банку провести платіж за товар в сумі
25.700грн.(а.с.8), однак, порушуючи умови договору, а саме пункт 2.1.4,
відповідач-банк виконав доручення лише 04.05.2005р.

Платіжним дорученням №1 від 19.05.2005р. АБ «Металург»
оплатив ПП«Запоріжінтерстой» пеню за порушення умов договору у розмірі
51,40грн.(а.с.9).

10.06.2005р. позивач направив відповідачу претензію
(вих.№9), в якій, зокрема, вказав, що внаслідок порушення банком пункту 2.1.4
договору і оплати 04.05.2005р., тобто, в інший звітний період, позивачу
спричинено збитків у вигляді непередбаченого додаткового оподаткування (ПДВ) на
суму - 4.283,33 грн. Згідно з чинним законодавством підприємство зобов'язане погасити
податкові зобов'язання в десятиденний строк після здачі звіту, тобто, в даному
випадку, до 30.05.2005р., а тому ПП «Запоріжінтерстой» сплатило ПДВ в сумі
4.430 грн., яка виникла внаслідок винних дії АБ «Металург». При цьому також
зазначено, що у зв'язку з необхідністю оплати податкових зобов'язань, позивач
звернувся до іншої банківської установи для отримання кредиту, що в свою чергу
потягло сплату банківських відсотків за користування кредитом.(а.с.24).

Також 28.09.06р.
позивач направив відповідачеві листа, в якому міститься розрахунок збитків, які
виникли, на думку позивача, внаслідок необхідності отримання кредиту на ім'я
засновника підприємства-позивача - ОСОБА_1 на суму 1.333,00 грн.(а.с.19).

Стягнення збитків з відповідача у розмірі 1.333,00 грн.
стало предметом спору у суді першої інстанції.

Відповідно до статей 1066, 1068, 1089 Цивільного Кодексу
України, на які посилається позивач в обгрунтуваня своїх вимог, встановлено,
визначення договору банківського рахунку; операцій за рахунком, що виконуються
банком; загальні положення про розрахунки із застосуванням платіжних доручень.

Згідно зі статтею 1092 зазначеного Кодексу у разі
невиконання або неналежного виконання платіжного доручення клієнта банк несе
відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону.

Статтею 1073 ЦК України передбачено, що у разі
несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх
безпідставне списання банком з рахунка клієнта або порушення банком
розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунку, банк
повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок
клієнт або неналежного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані
збитки, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 22 ЦК України, встановлено, що  збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2)
доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право
не було порушено (упущена вигода).

Порядок відшкодування збитків встановлений також главою
25 Господарського кодекс України. Так, відповідно до ст.224 цього Кодексу
учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого
порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною,
втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської діяльності другою стороною. Аналогічні приписи
встановлені ст. 623 ЦК України.

Із змісту цих норм, а також статей 610,611 ЦК України
вбачається, що відшкодування збитків є одним із правових наслідків порушення
зобов'язання, мірою відповідальності. Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Притягнення до відповідальності можливо лише при
наявності передбачених законом умов, їх сукупність утворює склад
правопорушення, який є підставою правової відповідальності. Склад
правопорушення, визначний законом для настання відповідальності у формі
відшкодування збитків, утворюють наступні елементи: суб'єкт, об'єкт, об'єктивна
та суб'єктивна сторона. Суб'єктом є боржник, об'єктом -правовідношення по
зобов'язаннях; об'єктивною стороною-наявність збитків у майновій сфері
кредитора, противоправна поведінка у вигляді невиконання або неналежного
виконання боржником свого зобов'язання, причинний зв'язок між противоправною
поведінкою боржника і збитками; суб'єктивну сторону правопорушення складає
вина. Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад
правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання чи
неналежне виконання взятих на себе зобов'язань, оскільки,   в
даному  випадку  його
поведінка  не  може бути кваліфікована як правопорушення.

На кредитора покладений обов'язок доведення факту
невиконання або неналежного виконання зобов'язання, прямого причинного зв'язку
між порушенням зобов'язання і завданими збитками і їх розмір, на боржника -
відсутність вини (ст.ст.614,623 ЦК України).

Приписами статей 33, 34 Господарського процесуального
кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог та заперечень. Обставини
справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними
засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Факт порушення Акціонерним банком «Металург»
зобов'язання, передбаченого договором на розрахунково-касове обслуговування №
511 від 14.10.2003р., встановлений, визнаний ним сплатою пені в розмірі 51,40
грн. за платіжним дорученням №1 від 19.05.2005р.

Однак, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено
того, що відповідач зобов'язаний нести відповідальність у вигляді збитків з
підстав, які заявлені ним у позові та у апеляційній скарзі. Не доведено
наявності збитків, їх розмір та прямий причинний зв'язок між противоправною
поведінкою відповідача щодо неналежного виконання договірних зобов'язань і
збитками у вигляді сплати суми 1.333,00 грн. за оформлення документів щодо
отримання кредиту на ім'я громадянки ОСОБА_1 та сплати банківського відсотка.

Крім того, матеріалами справи встановлено, що  фактично кредит у іншому банку було отримано
не позивачем - юридичною особою ПП «Запоріжінтерстой», а фізичною особою -
громадянкою ОСОБА_1, що підтверджується випискою ЗАТ «Агробанк» (а.с.26), яка
виступає засновником підприємства «Запоріжінтерстой».

Згідно зі статтею 62 Господарського кодексу України
підприємство це самостійний суб'єкт господарювання, створений компетентним
органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими
суб'єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного
здійснення виробничої, науково-дослідної, торгівельної, іншої господарської
діяльності в порядку, передбаченому цим кодексом.

Відповідно до положень статті 219 вказаного кодексу
засновники суб'єкта господарювання не відповідають за зобов'язаннями цього
суб'єкта, крім випадків, передбачених законом або установчими документами про
створення даного суб'єкта.

Позивачем не надано жодних доказів наявності будь-яких
підстав для отримання кредитних коштів фізичною особою ОСОБА_1 на користь
позивача та доказів на підтвердження цільового використання отриманих
засновником коштів на погашення заборгованості з оподаткування позивача (як
юридичної особи). Податок на додану вартість сплачено позивачем-юридичною
особою 31.05.2005р. платіжним дорученням №68(а.с.6), а отримання громадянкою
ОСОБА_1 грошових коштів з рахунка ЗАТ «Агробанк» відбулося лише 07.06.2005р.,
тобто, вже після оплати податкового боргу(а.с.26).

Отже, матеріалами справи не доведено, що оформлення
кредиту ОСОБА_1 було метою оплати саме податкового боргу.

Крім того, позивачем не доведено наявності причинного
зв'язку між фактом прострочки виконання договірних зобов'язань відповідача та
фактом укладення фізичною особою ОСОБА_1 кредитного договору з іншою
банківською установою і сплатою заявленої до стягнення суми 1.333,00грн. у
вигляді оформлення документів щодо отримання кредиту та сплатою банківського
відсотка.

Оцінюючи докази у їх сукупності, колегія суддів вважає
рішення суду першої інстанції таким, що відповідає закону, підстави для його
скасування або зміни відсутні, доводи апелянта спростовуються вищенаведеним.

Враховуючи
викладене, керуючись статтями 101-105 ГПК України, Запорізький апеляційний  господарський
суд -

Постановив:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Запоріжінтерстрой»,
м.Запоріжжя, залишити без задоволення, а рішення господарського суду
Запорізької області від 27.12.2006р. у справі № 20/399/06 - без змін.