ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е
М      У К Р А Ї Н И

"28" лютого 2007 р.
Справа  №   16-02/1418

Господарський суд Черкаської
області у складі колегії суддів : головуючого - судді Спаських Н.М., суддів
Пащенко А.Д., Упир І.І., при секретарі судового засідання Волна С.В., за участю
представників сторін:

від позивача:  Сурай С.В. -без пояснень покинув зал судових
засідань;

від
відповідача: Нестеренко Д.М., Новіков М.В. - за довіреностями;

треті особи: підприємець ОСОБА_1,
приватний нотаріус ОСОБА_2 - не з'явилися;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Черкаси справу за  позовом
ТОВ "Маркус ЛТД" до ВАТ "Мегабанк" в особі Черкаської філії
ВАТ "Мегабанк", треті особи на стороні відповідача по справі, які не
заявляють самостійних вимог на предмет спору -- приватний підприємець ОСОБА_1
та приватний нотаріус ОСОБА_2,

про визнання недійсним договору
застави, припинення права застави та повідомлення про злочин

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про  визнання недійсним договору застави НОМЕР_1 в
порядку ст.. 215 ЦК України; про припинення права застави ВАТ „Мегабанк” в
договорі застави НОМЕР_1 на підставах п. 4 ст. 212 ЦК України та  повідомлення про злочин. Додаткових заяв про
зміну позовних вимог чи про відмову від позову позивач  суду в ході розгляду справи не подавав.  В судовому засіданні 28.02.2007 року
представник позивача Сурай С.В. без пояснень покинув зал судових засідань,
попередньо подавши заяви про відвід суддів Пащенко А.Д. та Спаських Н.М., які
заступником голови суду були залишені без задоволення.

Представники відповідача просять у
задоволенні позову відмовити повністю за його безпідставністю та
необґрунтованістю.

Представники залучених до участі у
справі третіх осіб -приватного підприємця ОСОБА_1. та приватного нотаріуса
ОСОБА_2. в засідання не з”явилися, причини неявки не відомі.

Суд вважає, що неявка третіх осіб
та самовільне залишення зали судового засідання представником позивача Сурай
С.В. не перешкоджають суду розглянути спір по суті за наявними документами.

Заслухавши доводи та пояснення
представників відповідача по справі, дослідивши наявні у справі документи, суд
вважає, що у задоволенні позову слід відмовити повністю, виходячи з наступного:

У відповідності до викладених у
позовній заяві доводів, позивач просить задовольнити позовні вимоги, посилаючись
на наступне:

- у спірному договорі застави
позивач по справі має подвійний статус -заставодавця та майнового поручителя, а
тому на позивача поширюються положення п. 1 ст. 559 ЦК України про припинення
поруки та ст.. 593 ЦК України про припинення права застави;

- позивачу, як заставодавцю, не
було передано оригінал або належним чином засвідчену копію примірника
кредитного договору НОМЕР_2 між
відповідачем та позичальником ОСОБА_1., на який є посилання  у спірному
договорі застави щодо якого у тексті спірного договору застави  внесено виправлення;

- дійсний кредитний договір між
відповідачем та позичальником ОСОБА_1. було укладено за НОМЕР_3.;

- видача кредиту третій особі
ОСОБА_1. не проводилася, оскільки
спірний договір застави було укладено після підписання кредитного
договору між відповідачем та позичальником ОСОБА_1.;

- відповідач по справі неправомірно
збільшив суму виданого кредиту підприємцю ОСОБА_1. до 180 000,00 доларів США,
оскільки не отримав на це згоди заставодавця;

- відповідач по справі замінив
кредитний договір НОМЕР_2 на інший кредитний договір;

- суд зобов”язаний припинити
майнову поруку позивача по справі на підставі всіх порушень, допущених
відповідачем при укладенні спірного договору застави та кредитного договору з
підприємцем ОСОБА_1.;

- позивач не повинен відповідати за
спірним договором застави, оскільки в кредитному договорі між відповідачем та
позичальником ОСОБА_1. немає посилання на реквізити договору застави, яким
забезпечуються зобов”язання за кредитним договором і відповідати повинен сам
боржник своїм майном;

- внесення змін до дати кредитного
договору у тексті спірного договору застави ( яку позивач розцінює як підробку
договору застави) свідчить про те, що відносини застави не відбулися і договір
застави є недійсним;

Обґрунтовуючи правову підставу
позовних вимог щодо визнання недійсним договору застави НОМЕР_1, позивач
послався на п. 4 ст. 212 ЦК України (якщо настанню обставини недобросовісно
сприяла сторона, які це вигідно, обставина вважається такою, що не настала) та
на п. 1 ст. 215 ЦК України ( згідно останнього абзацу позовної заяви перед
словом „прошу”).

Суд вважає, що посилання позивача
на ст. 212 ЦК України є безпідставним,
оскільки вона регулює укладення правочинів, щодо яких правові наслідки
пов”язуються з настанням певної обставини. У відповідності до ч. 1 цієї статті
особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав і
обов”язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні.

Відносини сторін за договором
застави виникають і діють між сторонами відразу ж після підписання такого
договору, а тому договір застави не може розцінюватися як правочин, за яким
правовий наслідок виникає під відкладальною умовою (обставиною).

У відповідності до ч. 1 ст.. 215 ЦК
України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст.
203 цього Цивільного Кодексу України ( далі -ЦК України).

У відповідності до частин 1-3,5,6
ст. 203 ЦК України, загальними вимогами, додержання яких є необхідними для
чинності правочину є :

1. Зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.

2. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину
має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

5. Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З позовної заяви вбачається, що
заявивши позов, позивач чітко не визначився, за якою ж конкретно частиною ст..
203 ЦК України слід визнати недійсним спірний договір застави.

Крім того, позивач фактично заявив
дві взаємно суперечливі вимоги: про визнання недійсним договору застави НОМЕР_1
та про припинення права застави, що може випливати лише з дійсного
договору.  Це свідчить про не виваженість
позиції позивача при виборі способу захисту свого права.

У відповідності до ст.. 33 ГПК
України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

За результатами розгляду справи
було встановлено наступне:

ІНФОРМАЦІЯ_1 між відповідачем та
третьою особою по справі (підприємцем ОСОБА_1.- далі по тексту Позичальник)
було укладено кредитний договір НОМЕР_3 (далі -кредитний договір), у
відповідності до умов якого банк-відповідач зобов”язався надати кредит позичальнику
в сумі 100 000,00 доларів США на придбання побутової техніки, посуду зі строком
користування до ІНФОРМАЦІЯ_2 включно, зі сплатою 15% річних.

В подальшому, додатковою угодою
НОМЕР_4( а.с. 204), суму виданого кредиту було збільшено до 180 000,00 доларів
США.

Доказів про те, що між відповідачем
та позичальником укладався інший кредитний договір, ніж договір НОМЕР_3 від
ІНФОРМАЦІЯ_1, копія примірника якого знаходиться у справі, позивач суду не
надав. Представники відповідача по справі існування інших кредитних договорів з
позичальником також заперечили.

Позивач не довів суду, що кредит за
договором НОМЕР_3 від ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальнику не видавався і договір не був
реалізованим, оскільки в справі маються первинні документи про видачу кредиту
(меморіальні ордери НОМЕР_5; НОМЕР_6 року, виписки з особового рахунку) та
заявка позичальника про здійснення конвертації отриманих валютних коштів ( а.с.
62, 190-192). Дані докази позивачем не спростовані. Оцінка їм не надана.

Позивач також не надав суду жодних
доказів того, що кредитний договір НОМЕР_3 від ІНФОРМАЦІЯ_1  було визнано недійсним чи розірвано за згодою
сторін.

В якості забезпечення виконання
позичальником своїх кредитних зобов”язань за кредитним договором, між позивачем
та відповідачем по справі було укладено договір НОМЕР_1 застави майна від
НОМЕР_1 ( далі - договір застави).

У відповідності до умов договору
застави, позивач, як заставодавець, своїм майном (приміщення магазину площею
209,1 кв.м. (літ. А-5), за адресою АДРЕСА_1), надав забезпечення своєчасного
повернення позичальником отриманого кредиту за кредитним договором в повному
об”ємі - за кредитом, відсотками, санкціями та іншими збитками. Заставне майно
сторонами оцінено в розмірі 1 086 000,00 грн. і саме ця вартість заставленого
майна була оприбуткована відповідачем за меморіальним ордером ІНФОРМАЦІЯ_3..

За доводами представника
відповідача по справі, наданими в засіданні, оприбуткування вартості
заставленого майна є бухгалтерською операцією банку, яка засвідчує взяття на
облік банком договору застави, його прив”язку до кредитного договору та має
значення при розрахунку страхових резервів по ризиках банку. Права власності на
заставлене майно банк-відповідач на себе не переводив.

В примірнику договору застави, який
належить банку-відповідачу дійсно маються виправлення, застережені нотаріусом
-дата кредитного договору виправлена з НОМЕР_1 на ІНФОРМАЦІЯ_1

В ході розгляду справи № 02/314 за
позовом ТОВ „Маркус Лтд” до ВАТ „Мегабанк” в особі Черкаської філії та до
суб”єкта підприємницької діяльност і ОСОБА_1. про припинення поруки та визнання
недійсним договору поруки, рішення по якій набрало сили та є обов”язковим для
врахування при розгляді даної справи в силу ст. 35 ГПК України, господарським
судом було заслухано пояснення приватного нотаріуса ОСОБА_2. з приводу внесення
виправлення до дати кредитного договору, яка пояснила, що в день посвідчення
договору застави, переглядаючи матеріали до цього договору,  вона помітила опечатку щодо дати кредитного
договору, який був прикладений до договору застави, виправила цю опечатку  в установленому порядку у своєму договорі
застави та в примірнику банку.  Нотаріус
підтвердила суду, що в її матеріалах до договору застави знаходиться копія  саме кредитного договору НОМЕР_3 від
ІНФОРМАЦІЯ_1..

Представник відповідача також
вважає, що внесення змін до тексту спірного договору застави щодо дати
кредитного договору є лише виправленням описки, допущеної при складенні
договору, а не внесенням до договору змін.

Суд вважає неспроможними доводи
позивача про те, що виправлення описки в договорі є підміною договору  і тягне за собою його недійсність, оскільки
це не відповідає чинному законодавству.

Крім того, суд вважає, що при
укладенні спірного договору застави, сторони мали на увазі забезпечення
заставним майном кредитних зобов”язань позичальника саме за кредитним договором
НОМЕР_3 від ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки інших кредитних договорів з такими ж умовами
між відповідачем та позичальником не існує, а в нотаріуса в пакеті документів
для нотаріального посвідчення договору застави знаходиться примірник кредитного
договору від ІНФОРМАЦІЯ_1.

Суд вважає, що наявні у справі
докази засвідчують бажання позивача-заставодавця забезпечити своїм майном
виконання позичальником кредитних зобов”язань по поверненню кредиту в сумі 100
000,00 доларів США, процентів, санкцій та можливих збитків, що відповідає
предмету кредитного договору НОМЕР_3 від ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки доказів про
існування іншого кредитного договору позивач суду не надав.

За доводами представника
відповідача, оскарження договору застави почало здійснюватися позивачем лише
після повідомлення банку про невиконання позичальником своїх кредитних
зобов”язань та після попередження позивача про можливість звернення стягнення
на заставлене ним майно.

З матеріалів справи вбачається, що
рішення про надання майна в заставу було прийнято всіма засновниками
підприємства-позивача, підписано ОСОБА_3, яка є директором підприємства, майно
прийнято в заставу за експертною оцінкою в сумі 1 086 000,00 грн.  ( а.с. 125-147).

Доказом погодження позивачем
укладеного договору застави також є і те, що після укладення договору застави,
банком-відповідачем за участі директора підприємства-позивача складено акти
перевірки наявності та оцінки майна, що передане в заставу від НОМЕР_1,
ІНФОРМАЦІЯ_4  ( а.с. 148-151).

Суд не погоджується з доводами
позивача про те, що відсутність у кредитному договорі посилання на реквізити
договору застави тягне недійсність договору застави, оскільки це не передбачено
нормами чинного законодавства, зокрема положеннями Закону України „Про
заставу”.

Суд вважає, що наявність у позивача
примірника договору застави без виправлення дати кредитного договору, не може
впливати на дійсність договору застави НОМЕР_1, укладеного сторонами між собою,
оскільки у судових засіданнях при розгляді справи № 02/314 і даної справи,
досліджувалися всі примірники  договору
застави, тобто примірники, належні обом сторонам і було встановлено їх повну
відповідність по всіх пунктах.

Та обставина, що у примірнику
позивача відсутнє виправлення описки цифри „21” та „20” в даті договору, не
може впливати на дійсність договору, оскільки це не є істотною умовою договору
застави, яка повинна погоджуватися із стороною. Виправлення також вчинено і в
примірнику договору застави, який зберігається у справах приватного нотаріуса.

Позивач також помиляється в питанні
правомірності регулювання умов спірного договору застави за правилами поруки,
зокрема застосовуючи до цих відносин норми ст.. 559 ЦК України „Про припинення
поруки”.

Згідно чинного законодавства
застава і порука є різними способами забезпечення виконання зобов”язання,
врегульованими  самостійними нормами  ЦК України. У відповідності до пп.. 3 п. 1
ст.512 ЦК України, обов”язок боржника може виконуватися поручителем або
заставодавцем (майновим поручителем). Внесення в преамбулу договору застави
запису про те, що ТОВ „Маркус Лтд” (позивач) є майновим поручителем за
позичальника, не робить договір застави автоматично договором поруки, оскільки
у відповідності до ч. 1 ст. 583 ЦК України майновий поручитель є стороною
договору застави.

Доводи позивача про те, що порука
ним була відкликана ( доручення на відкликання а.с. 14 т. 2) і в зв”язку з цим
договір застави припинився, судом до уваги не приймаються, оскільки з
вищевикладених підстав застава не врегульовується нормами ЦК України про
поруку, а чинне законодавство взагалі не передбачає такого інституту, як
відкликання поруки чи відкликання застави.

Позивач також подав окрему заяву (
а.с. 7-9 том 2) про звільнення від доказування фактів, які передбачені п. 1 ст.
559 ЦК України, стосовно припинення поруки внаслідок зміни зобов”язання без
згоди поручителя, якщо це потягло за собою збільшення обсягу його
відповідальності. Дана заява до задоволення не підлягає, виходячи з такого:

Сторонами не заперечується
укладення до кредитного договору додаткової угоди про збільшення суми кредиту
позичальнику до 180 000,00 доларів США. Укладений договір застави не є порукою
і на нього не поширюються норми ст.. 559 ЦК України.  Спірний договір застави не передбачає положень
про припинення його дії внаслідок збільшення забезпеченого заставою
зобов”язання без попередження заставодавця.

На основі викладеного, суд не
вбачає підстав для задоволення позову про визнання недійсним договору застави
НОМЕР_1, оскільки позивач не визначився у точній підставі недійсності договору
згідно ст.. 203 ЦК України та не довів наявності цих підстав суду. Зокрема,
позивачем не доведено невідповідності договору застави положенням чинного
законодавства.

В задоволенні вимоги про припинення
права застави в договорі застави НОМЕР_1 позивачу також слід відмовити,
оскільки у відповідності до ст. 12 ГПК України, господарським судам підвідомчі
справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні
господарських договорів та з інших підстав.

Заявлені позивачем вимоги про
припинення права застави за своїм змістом не відповідають матеріально-правовим
способам захисту порушеного права які визначені законом. По суті така вимога
спрямована на встановлення факту, що має юридичне значення, а не на поновлення
порушеного права  або захист
охоронюваного законом інтересу. Такі факти суд може встановити лише в разі
вирішення спору про право цивільне.

В позовній заяві стор. 7-9 позивач
також критикує рішення суду по справі № 02/314, оскільки не згоден з його
висновками. Суд не досліджує дані доводи, оскільки оскарження рішення  повинно здійснюватися лише в процедурі
подання апеляційної та касаційної скарги в установленому порядку.

Суд вважає, що в ході розгляду
даної справи представник позивача цілеспрямовано зловживав своїми
процесуальними правами, оскільки заявляючи
відводи суддям в кожному засіданні він перешкоджав розгляду справи по
суті, в якій виступав позивачем і навпаки повинен бути зацікавленим у розгляді
справи. В останньому засіданні представник позивача взагалі без будь-яких
мотивів покинув залу судових засідань і розгляд справи було проведено без його
участі. На стор. 5 позовної заяви (третій абзац зверху) позивач прямо вказує на
те, що „умисно створював  штучні підстави
для відкриття судового провадження у справі № 02/314”, що є доказом явного
зловживання процесуальними правами.

При дослідженні доказів по справі
суд також спирається і на той факт, що  в
рішенні господарського суду Черкаської області від 15.02.2006 року № 02/314 вже
було досліджено спірний договір застави НОМЕР_1 як з позиції його як договору
застави, так і як договору поруки. При цьому суд прийшов до висновку, що цей
договір укладено у відповідності до вимог чинного законодавства, з договору
вбачається чітке волевиявлення сторін на укладення саме договору застави, який
не може регулюватися нормами ЦК України про поруку.

Таким  чином,
позовні вимоги позивача  до  задоволення не підлягають.  В зв'язку з цим суд вважає, що клопотання
позивача про направлення прокурору  повідомлення
згідно статті 97 КПК  України про
порушення кримінальної справи проти приватного нотаріуса ОСОБА_2. та посадових
осіб Черкаської філії ВАТ „Мегабанк” необхідно залишити без задоволення.

На
підставі статті 49 ГПК України, при відмові у позові судові витрати
повністю покладаються на позивача і не відшкодовуються за рахунок відповідача.

Виходячи з викладеного, керуючись
ст.ст. 49, 82-85 ГПК України,  суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Головуючий                                                                                               Н.М.
Спаських

Судді
А.Д. Пащенко

І.І.
Упир

Рішення
підписане  05 березня 2007 року.