АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2007
№ 18/387

Київський апеляційний господарський суд у
складі колегії суддів:

головуючого:                              Капацин  Н.В.

суддів:                                          Барицької  Т.Л.

Малетича  М.М.

при секретарі:                              Кулачок О.А.

За участю представників:

від позивача - Михайловський І.В (дов. б/н від
18.01.07);

від відповідача - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гетьман"

на рішення Господарського суду м.Києва від
07.11.2006

у справі № 18/387 (Мандриченко О.В.)

за позовом                               Акціонерно-комерційного банку
соціального розвитку "Укрсоцбанк"

до                                                   Товариства
з обмеженою відповідальністю "Гетьман"

про
стягнення 1894500,02 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м.
Києва від 07.11.2006р. у справі № 18/387 позовні вимоги задоволено частково;
стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Гетьман” на користь
Київської міської філії Акціонерного комерційного банку соціального розвитку
“Укрсоцбанк”

1 622490, 19   грн. заборгованості за кредит, 106297,28
грн. заборгованості по відсотках за користування кредитом, 149051, 88 грн. пені
за несвоєчасне повернення кредиту, 2015, 42 грн.   пені
за   несвоєчасне   повернення
відсотків   за користування
кредитом, 49076,15 грн. штрафу,   57 466
, 94   грн.

інфляційних втрат, 19523,76 грн.
витрат   по   сплаті
держмита   та   117 ,99 грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу; в  іншій
частині позову відмовлено; також стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю “Гетьман” в дохід Державного бюджету України 340, 22 грн.
державного мита; стягнуто з  Київської
міської філії Акціонерного  комерційного
банку соціального розвитку “Укрсоцбанк” до
Державного бюджету України 0,08 грн. державного мита.

Рішення суду першої інстанції
ґрунтується на тому, що позивач виконав в повному обсязі умови Договору №
24-12/44 від 21.02.2005 року, відповідачеві було відкрито відновлювальну
мультивалютну кредитну лінію з лімітом до 1500000 грн. під 23% річних (з
подальшим збільшенням ліміту до 2000000 грн. та зменшенням процентної ставки до
20,5% річних, згідно Додаткової угоди №1 від 04.05.2005 року до Договору №
24-12/44 від 21.02.2005 року) з кінцевим терміном повернення заборгованості за
кредитом та нарахованими відсотками до 20.02.2006 року.

Станом на дату подачі позовної
заяви (28.08.2006) до Господарського суду м. Києва відповідачем не виконані зобов'язання
по Договору № 24-12/44 від 21.02.2005 року, не було здійснено повернення
заборгованості за кредитом та нарахованими відсотками.

З огляду на вище зазначене суд
першої інстанції визнав вимогу позивача про стягнення з відповідача суми
неповернутої заборгованості за кредитом та нарахованими відсотками законною та
обґрунтованою.

Відповідач доказів протилежного
Господарському суду м. Києва не надав, тому судом першої інстанції було
винесене рішення про задоволення позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду
першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю “Гетьман” звернулось
з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд
скасувати рішення Господарського суду м. Києва по справі  № 18/387 від 07.11.2006р. та прийняти нове,
яким  відмовити у задоволенні позовних
вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач
посилається на те, що рішення Господарського суду м. Києва прийняте з
порушенням норм процесуального та матеріального права, а також неповним з'ясуванням
всіх обставин, що мають значення для справи.

Відповідач наполягає на тому, що
судом першої інстанції не було досліджено належним чином надані сторонами
докази, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. Так,
відповідачем було надано доказ часткової сплати коштів - платіжне доручення
сформоване за допомогою системи Клієнт - Банк позивача.

Також в апеляційній скарзі є
посилання на те, що представником відповідача було вказано на відсутність
договірних відносин з позивачем. Правові підстави ви конання по неукладеному
договору передбачають право особи на повернення набутого без до статньої
правової підстави, а не стягнення заборгованості. Оскільки позивачем було
заявлено позовні вимоги виключно щодо стягнення заборгованості за кредитним договором,
при прийняті рішення суд першої інстанції
повинен був відмовити позивачеві в задоволенні позовних вимог в зв'язку
із від сутністю між сторонами правовідносин за кредитним договором та
відсутності правових підстав для задоволення такого роду позову.

Представник позивача в судове
засідання з'явився, заперечив проти доводів, які викладені в  апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явилися.

Враховуючи те, що матеріали справи
містять докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час
та місце судового засідання по розгляду апеляційної скарги (м.с. 15-16 т. 2),
явка представників сторін у засіданні апеляційної інстанції не визнана
обов'язковою, колегія вважає можливим здійснити перевірку рішення
Господарського суду м. Києва за наявними у справі матеріалами без представника
відповідача.

Статтею 101 Господарського
процесуального кодексу України встановлено, що в процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за наявними у справі та додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.

Дослідивши доводи апеляційної
скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача,
колегія суддів встановила наступне:

Між сторонами укладено Договір №
24-12/44 від 21.02.2005 року про надання мультивалютної відновлювальної
кредитної лінії (далі - Договір), відповідно до умов якого Акціонерний
комерційний банк соціального розвитку “Укрсоцбанк” зобов'язався надати
Товариству з обмеженою відповідальністю “Гетьман” грошові кошти у тимчасове
користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та
цільового характеру використання.

Відповідно до п.1.1. Договору
позивач зобов'язався надати кредит в гривні, доларах США окремими частинами зі
сплатою 23% річних у гривнях та 16% річних у доларах США та комісій, в розмірі
та в порядку, визначеному тарифами на послуги по наданню кредитів, що містяться
в додатку №1 до договору, що є невід'ємною складовою частинок договору, в межах
максимального ліміту заборгованості до 1 500 000,00 грн., а відповідач
зобов'язався прийняти, належним чином використовувати та повернути наданий
кредит у повному обсязі до 20.02.2006 та сплачувати за користування кредитом
нараховані проценти, яке здійснюється у валюті кредиту щомісячно за період з
останньої робочої дії: попереднього місяця по день, що передує останньому
робочому дню поточного місяця, а також в день повернення заборгованості за
кредитом у повній сумі (п.2.5. Договору).

Пунктом 2.9. Договору встановлено,
що сплата комісій здійснюється в порядку та в терміни обумовлені тарифами.

Сторонами було укладено додаткову
угоду №1 від 04.05.2005 р. до Договору
про надання мультивалютної відновлювальної кредитної лінії, ліміт
кредитних коштів збільшений до 2000000 грн. зі сплатою 20,5% річних у гривнях
та 14% річних у доларах США за умови невиконання п. 3.3.4. Договору, а у разі
виконання вимог п. 3.3.4. Договору  у
розмірі 19.5% річних у гривнях та 13% річних у доларах США.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного
кодексу України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується
повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором
застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і
не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ст. ст. 1048, 1049
Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позичкодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позичкодавцем)
та сплатити відсотки за користування коштами у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Позивач звернувся з позовом до
Господарського суду м. Києва про стягнення з відповідача суми кредиту
1622490,19 грн., 106297,28 грн. відсотків за користування кредитними коштами,
7,51 грн. комісійних витрат, 149051,88 грн. пені за несвоєчасне повернення
кредиту, 2015,42 грн. пені за несвоєчасне повернення відсотків за користування
кредитом, 0,69 грн. пені за несплату комісійних платежів, 49076,15 грн. штрафу
та 57466,94 грн. інфляційних витрат.

Позивачем надіслано відповідачу
претензію, в якій Акціонерний комерційний банк соціального розвитку
“Укрсоцбанк” прагне до судового врегулювання спору шляхом повернення
Товариством з обмеженою відповідальністю “Гетьман” всіх коштів відповідно до
умов Договору.

Відповідач надав лист - відповідь
на вище зазначену претензію, в якому зазначено, що часткова заборгованість по
кредиту виникла в зв'язку з порушенням контрагентами товариства своїх
зобов'язань за укладеними договорами та неможливістю повної реалізації
товариством товару.

Тобто позивачем було надано кредит
у розмірі та валюті, які зазначені в п. 1.1.1 Договору. Відповідачем не було
повернуто станом на день слухання в суді першої інстанції кредит у розмірі
1622490,19 грн.

Стаття 526 ЦК України передбачає,
що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору
та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності
таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до статті 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати
господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання
- відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Позивач за прострочку виконання
грошових зобов'язань відповідачем нарахував пеню за несвоєчасне повернення
кредиту на суму 149051, 88 грн., 2015,42 грн. пені за несвоєчасне повернення
відсотків за користування кредитом та 49 076,15 грн. штрафу за порушення п. 4.3
1 Договору (неповернення кредиту до 22.03.2006).

Згідно ст. ст. 546, 549 ЦК України
виконання зобов'язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом,
пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник
повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу
України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 та 6 ст. 231
Господарського кодексу України - штрафні санкції за порушення зобов'язання
застосовуються у розмірі, передбаченому сторонами у договорі.

Відповідно до п. 4.2 Договору,
позичальник взяв на себе зобов'язання в разі прострочення сплати процентів та
комісій, визначених Договором  та
Тарифами, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п.п.
1.1.1, 2.4, 2.14.3, 3.2.6, 4.4, 5.4 Договору, позичальник сплачує кредитору  пеню з розрахунку 1 (один) процента, в
національній валюті України, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день
прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період
невиконання зобов'язань за Договором.

Тому Господарським судом м. Києва
правомірно стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Гетьман” 2015,42
грн. пені за несвоєчасне повернення відсотків за користування кредитом та 49
076,15 грн. штрафу.

Судом першої інстанції також
правомірно стягнуто інфляційні витрати в розмірі 57 466,94 грн.

Адже частина 2 статті 625 Цивільного
кодексу України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також
три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Позивачем в суді першої інстанції
та апеляційному суді не було доведено у відповідності до чинного законодавства
за які саме послуги нараховані комісійні сплати та не доданий їх розрахунок,
тому  7,51 грн. заборгованості за
комісією та 0,69 грн. пені за несвоєчасне погашення комісії правомірно не
задоволені судом першої інстанції.

Твердження відповідача про часткове
погашення кредиту, не відповідає дійсності та не приймається апеляційним судом
до уваги, оскільки платіжне доручення №260074238 від 07.11.2006 про
перерахування коштів у розмірі 2000 грн. на рахунок в КМФ АКБ “Укрсоцбанк” в
часткове погашення боргу не містить печатки відповідача, підпису
відповідального працівника АКБ “Старокиївський банк” та акценту банку про
виконання вказаного платіжного документу. Відповідачем не надано до
апеляційному суду доказів обслуговування його рахунку за системою клієнт-банк:
відповідного  договору банківського
рахунку.

Також не приймаються до уваги
доводи відповідача про те, що Договір не було укладено по причині відсутності
строку його дії, як суттєвої умови господарського договору, що не відповідає
обставинам справи та нормам чинного законодавства.

Предметом кредитного договору є
надання позичальнику кредитних коштів з кінцевим терміном повернення
заборгованості по кредиту до 20.02.2006 року, про що зазначено в п. 1.1.1.
договору про надання відновлювальної мультивалютної кредитної лінії №24-12/44
від 21.02.2005 року; тобто визначено його істотну умову строк повернення
кредитних коштів. Оскільки сплата процентів за користування кредитом є
обов'язковою сплатною фінансовою послугою (зважаючи на природу походження
кредитних коштів в банківських установах як залучених ззовні депозити та ін.) та
нараховується відповідно до законодавства про кредитування до повного
повернення боргу за кредитом, п. 7.3 Договору створено договірну підставу для
нарахування та стягнення боргу за відсотками доки не буде повністю повернуто
кредит.

Згідно із ст. ст. 33, 34 ГПК
України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими
учасниками процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись
іншими засобами доказування.

Відповідачем не доведено з
посиланням на вище зазначені норми Господарського процесуального кодексу
України, що позовні вимоги Акціонерного комерційного банку соціального розвитку
“Укрсоцбанк” є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

За таких обставин колегія вважає,
що рішення від 07.11.2006 Господарського суду міста Києва по даній справі
відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам  і матеріалам справи, підстав для його
скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК
України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю “Гетьман”  на рішення
Господарського суду м. Києва 07.11.2006р. у справі № 18/387  залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м.
Києва від 07.11.2006р. у справі  №
18/387  залишити без змін.

3. Матеріали справи № 18/387
повернути до Господарського суду                      м. Києва.

Головуючий суддя
Капацин  Н.В.

Судді
Барицька  Т.Л.

Малетич  М.М.

05.03.07 (відправлено)