Харківський апеляційний господарський суд
Ухвала

Іменем України

Адміністративна справа          Головуючий по 1-й інстанції

№ АС-41/182-06          Суддя –Мінаєва О.М.

Доповідач по 2-й інстанції

Суддя - Бабакова Л.М.

17 січня 2007 р.          м. Харків

Колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Карбань І.С., суддів Бабакової Л.М., Шутенко І.А.

При секретарі –Міракові Г.А.

За участю представників сторін:

позивача –Головко А.І. –дов. № 1/10-026 від 09.01.2007р.

відповідача –не з'явився

третьої особи  –не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного господарського суду заяву про апеляційне оскарження та апеляційну скаргу позивача, Красноградської міжрайонної державної податкової інспекції, (вх. 4112Х/2-4) на постанову господарського суду Харківської області від 11.10.2006 року по справі № АС-41/182-06

за позовом Красноградської міжрайонної державної податкової інспекції, м. Красноград, Харківська область

до  Приватного сільськогосподарського підприємства ім. Щорса, с. Кирилівка

третя особа Відділення Державного казначейства у Красноградському районі Харківської області

про стягнення 24620,90 грн.

Встановила:

Постановою господарського суду Харківської області від 11.10.2006р. (суддя  Мінаєва О.М.) в задоволенні позову було відмовлено.

Позивач, Красноградська МДПІ, з постановою господарського суду не згоден, подав заяву про апеляційне оскарження та апеляційну скаргу, в яких просить апеляційний суд скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги Красноградської МДПІ, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи та  порушення норм матеріального права.

Відповідач, ПСГП ім. Щорса, у запереченні на апеляційну скаргу вважає постанову суду першої інстанції законною та обґрунтованою, яка прийнята у чіткій відповідності з нормами чинного законодавства, в якій повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, а доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі є необґрунтованими та не підлягаючими задоволенню, також просив судове засідання провести без присутності його представника.

Третя особа, ВДК у Красноградському районі, заперечень на апеляційну скаргу не надала, у судове засідання не з'явилася та про причини неявки Харківський апеляційний господарський суд не повідомила.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, заслухавши представника позивача, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача за рахунок активів прострочену перед державою заборгованість за кредитами, залученими під державні гарантії у сумі 24620,90 гривень.

Згідно даного позову, відповідно до Подання Відділення Державного казначейства у Красноградському районі Харківської області від 29.06.2005р. № 02-04/32-181 ПСП ім. Щорса має прострочену заборгованість за бюджетними позичками перед державним бюджетом, згідно акту звірки взаємних розрахунків від 09.11.2000 року, а саме: - мінеральні добрива під урожай 1998 року –3854,84 грн.; - паливно-мастильні матеріали під урожай 1999 року –2800,50 грн.; - трактори по лізингу 1996р. - 1998 р. –14959,20 грн.; - насіннева позичка під урожай 1998 року –3006,36 грн. Відповідно до п. 4 ст. 17 Бюджетного кодексу України № 2542-ІІІ від 21.06.2001р. у разі невиконання юридичними особами своїх зобов'язань щодо погашення та обслуговування наданих на умовах повернення кредитів, залучених державою або під державні гарантії, інших гарантованих державою зобов'язань, та стягнення заборгованості перед Державним бюджетом України з наданих підприємствам і організаціям позичок із державного бюджету, позичок, наданих за рахунок коштів, залучених державою або під державні гарантії, плати за користування цими позичками органи стягнення застосовують механізм стягнення цієї заборгованості у порядку, передбаченому законом для стягнення не внесених у строк податків і неподаткових платежів, включаючи погашення такої заборгованості за рахунок майна боржників.

Згідно з ст. 24 Закону України "Про державний бюджет України на 2005 рік" № 2285-ІV від 23.12.2004р. органи державної податкової служби України в 2005 році визнані органом стягнення простроченої заборгованості за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, та бюджетними позичками.

В 1995 - 1998 рр. закупівля зерна і сортового насіння у сільгоспвиробників для держконтракту і держзамовлення проводились за рахунок наданих державою бюджетних позичок. Зазначені правовідносини врегульовані постановою Кабінету Міністрів "Про стан підготовки до збиральних робіт і формування державного контракту на закупівлю зерна у 1995 році" від 31.05.95 р. N 370, постановою Кабінету Міністрів України від 12.03.96р. N 323 "Про задоволення державних потреб у сільськогосподарській продукції” на 1996 рік, Постановою Кабінету Міністрів України від 04.02.97 р. N 124 "Про задоволення державних потреб у зерні в 1997 році”.

З метою виконання зазначених постанов були затверджені відповідні Порядки, а саме: спільним наказом Міністерства фінансів України та Міністерства сільського господарства і продовольства України від 11.04.96 N 72/113, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 04.06.96 за N 265/1290, затверджено Порядок надання і повернення бюджетної позички на закупівлю продовольчого зерна, елітного і сортового насіння за державним замовленням 1996 року; спільним наказом Міністерства сільського господарства і продовольства України, Міністерства фінансів України та Державної акціонерної компанії "Хліб України" від 04.03.97 N 70/54/18, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06.06.97 за N 212/2016, затверджено Порядок надання бюджетної позички на закупівлю продовольчого зерна і сортового насіння за державним замовленням 1997 року.

Відповідно до вищенаведених Порядків безвідсоткова бюджетна позичка повинна було надаватись фінансовим органом рай (міськ) фінвідділом в 1995 р., відділенням державного казначейства в 1996 - 1997 рр. за трьохсторонніми угодами, укладеними цими органами з заготівельним (переробним) підприємством та сільгосптоваровиробником. Державним замовником на поставку продовольчого зерна до державних ресурсів був Мінсільгосппрод і ДАК "Хліб України", заготівельні та переробні підприємства і організації якого мали укладати з товаровиробниками (виконавцями державного замовлення) державний контракт на закупівлю зерна. При цьому надання бюджетної позички рай (міськ) фінвідділами чи органами державного казначейства здійснювалось або шляхом авансування оплати витрат сільгоспотоваровиробників на закупівлю пально-мастильних матеріалів, насіння, міндобрив, засобів захисту рослин, запчастин, сільгосптехніки, витрат на капремонт техніки та погашення установам банків заборгованості по кредитах, тощо, на підставі поданих товаровиробниками документів (рахунків-фактур, товаротранспортних накладних та ін.), або шляхом надання позички у вигляді матеріально-технічних ресурсів, в т. ч. зерна і тракторів. Фіноргани забезпечували облік укладених контрактів та надання авансів в розмірі товаровиробників та заготівельних організацій, а останні забезпечували окремий облік зерна, прийнятого від товаровиробників і проводили остаточні розрахунки з ними за поставлене зерно після відшкодування товаровиробниками суми авансу.

Контроль за виконанням держконтракту (держзамовлення) покладався на Мінагропром України, ДАК "Хліб України" і заготівельні організації, а за наданням та поверненням бюджетних позичок - на Мінфін, фінансові органи, органи держказначейства. Відповідальність перед фінорганами за підсумками проведених ними документальних перевірок несли товаровиробники (за недопоставку зерна на суму отриманого авансу) та заготівельні організації (за неповернення бюджетних позичок).

З матеріалів справи вбачається, що Приватне сільськогосподарське підприємство ім. Щорса є правонаступником Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Щорса, яке було заготівельним підприємством та здійснювало облік грошових коштів, отриманих сільськогосподарськими товаровиробниками у вигляді авансів та обліку зерна, отриманого від останніх у виконання держконтракту (держзамовлення), чим пояснюється наявність у позивача Актів звірки взаємних розрахунків та інших наданих суду документів, на підставі яких податковим органом подано цей позов.

Будь-яких бухгалтерських або банківських документів на підтвердження перерахування відповідачеві і отримання ним спірної суми бюджетної позички ні позивачем, ні органом держказначейства не надано.

Подані позивачем копії договорів, в яких зокрема сторонами не визначено основні умови, такі як кількість та асортимент товару та ін., копії додатків до договорів за відсутності реквізитів, що могли б ідентифікувати належність цих додатків до певних конкретних договорів та без документального підтвердження їх виконання обґрунтовано не прийняті судом першої інстанції як докази виконання сторонами зобов'язань за цими договорами і, відповідно, отримання заготівельним підприємством, тобто відповідачем, бюджетної позички на суму позову.

Відповідно до п. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні складатись під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Нормою ст. 1 зазначеного Закону встановлено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Позивачем не надано жодного первинного документу, який підтверджує отримання відповідачем кредиту під державні гарантії, а акти звірки не можуть бути доказом наявності заборгованості відповідача перед держбюджетом.

Позивач просив стягнути дану заборгованість за рахунок активів. У відповідності до  пп. 3.1.1 п.3.1 ст.3 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” активи платника податків можуть бути примусово  стягнені в рахунок погашення його податкового боргу виключно за рішенням суду. Існування податкового боргу відповідача матеріалами справи не підтверджено і позивачем не доведено.

Крім того, як зазначає в позові позивач щодо правових підстав виникнення перед державою заборгованості ПСП ім. Щорса за вищенаведеними кредитами, такими підставами є п. 4 ст.17 Бюджетного кодексу України №2542-ІІІ від 21.06.01р.

Однак, підпунктом 15.2.1 п.15.2 ст.15 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" встановлено, що податковий борг, який виник у зв'язку з відмовою у самостійному погашенні податкового  зобов'язання,  може бути  стягнутий  протягом  наступних 1095 календарних днів від дня узгодження податкового зобов'язання.

Оскільки, як вказує позивач, борг у відповідача виник у 1996-1999 роках, то строк позовної давності по стягненню такої заборгованості закінчився у 2004 році.

За таких обставин, постанова господарського суду Харківської області від 11 жовтня 2006 року відповідає вимогам чинного законодавства і колегія суддів не вбачає підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 167, 195, 196, п. 1 ст. 198, ст. 200, 205, 206, 209, 211, 212 Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія

ухвалила:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Постанову господарського суду Харківської області від 11.10.2006р. по справі № АС-41/182-06 залишити без змін.

Дана ухвала набирає чинності з дня її проголошення.

Роз'яснити сторонам, що вони мають право на дану ухвалу подати касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Справу направити до суду першої інстанції.

Головуючий суддя          Карбань І.С.

Судді                                                                      Бабакова Л.М.

Шутенко І.А.