СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

29 травня 2007 року

Справа № 2-7/8364-2006

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  ,

суддів                                                                      ,

,

секретар судового засідання

за участю представників сторін:

позивача: Абсеметов З.Н., дов. № 1/9/10-00 від 09.01.07 р.,

відповідача: Аркатова В.В., дов. б/н, від24.06.06 р.,

розглянувши апеляційну скаргу Сакської об'єднаної державної податкової інспекції в Автономній Республіці Крим на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Дворний І.І.) від 12 лютого 2007 року по справі № 2-7/8364-2006

за позовом           Сакської об'єднаної державної податкової інспекції в Автономній Республіці Крим (вул. Курортна, 57,Саки,96500)

до           Сакського виробничого підприємства водопровідно-каналізаційного господарства (вул. Промислова, 9,Саки,96500)

про стягнення 229574,18 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Дворний І.І.) від 12 лютого 2007 року у справі № 2-7/8364-2006 позовні вимоги Сакської об’єднаної державної податкової інспекції задоволено частково та постановлено стягнути з Сакського виробничого водопровідно-каналізаційного господарства 76 255,23грн. заборгованості по збору за геологорозвідувальні роботи, 2745,90грн. заборгованості по збору за спеціальне використання водних ресурсів, а також судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам. В іншій частині позову відмовлено з підстав необґрунтованості та не доведеності позовних вимог.

Не погодившись з рішенням суду, позивач звернувся до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення Господарського суду Автономної Республіки  Крим  скасувати та винести нове рішення, яким позовні вимоги Сакської Об’єднаної державної податкової інспекції  задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу відповідач мотивує порушенням застосування судом першої інстанції норм матеріального права та неповним з’ясуванням обставин справи.

На думку Сакської Об’єднаної державної податкової інспекції,  при винесенні рішення судом необґрунтовано не взято до уваги той факт, що відповідно до п. 7.7 ст. 7 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”  податковий борг погашається заздалегідь погашенню податкових зобов’язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а у разі одночасного виникнення по різним податкам, зборам (обов’язковим платежам) –в рівних пропорціях. Аналогічне положення міститься також в Інструкції про порядок ведення органами державної податкової служби оперативного обліку платежів до бюджету, контроль за дотриманням яких здійснюється органами державної податкової служби України, затвердженої наказом Державної податкової адміністрації  України № 276 від 18.07.2005 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.08.2005  за № 843/11123.

Позивач також вказує, що розподіл коштів платників, які від нього надходять,  здійснюється в автоматичному режимі. Програма по веденню особових рахунків самостійно розподіляє кошти, що поступили, в порядку календарної черговості.  З огляду на викладене, Сакська Об’єднана державна податкова інспекція вважає, що її дії по направленню коштів платника спри сплаті поточних зобов’язань в рахунок погашення його податкового боргу, що виник раніше, є правомірними.

В судовому засіданні представник Сакської Об’єднаної державної податкової інспекції  апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, представник відповідача проти скарги заперечував, рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.

Сакська Об’єднана державна податкова інспекція просить стягнути з відповідача 218034,03грн. заборгованості по збору за геологорозвідувальні роботи, яка виникла внаслідок несплати відповідачем податкових зобов’язань з такого збору, самостійно узгоджених ним у розрахунках збору №15763 від 23.07.2004 за 2 квартал 2004 в сумі 13111,26грн., № 29633 від 22.10.2004 за 3 квартал 2004 в сумі 18798,52грн., № 32461 від 28.01.2005 за 4 квартал 2004 в сумі 12255,56грн., № 7287 від 22.04.2005 за 1 квартал 2005р. в сумі 14312,19грн., № 14883 від 15.07.2005 за 2 квартал 2005р. в сумі 14928,48грн., № 26907 від 27.10.2005 за 3 квартал 2005 в сумі 16418,53грн., № 36762 від 04.02.2006 за 4 квартал 2005 в сумі 13398,23грн., № 6410 від 18.04.2006 за 1 квартал 2006 в сумі 25189,21грн. та № 15598 від 27.07.2006 за 2 квартал 2006р. в сумі 26008,18грн., не сплачених відповідачем у встановлені строки штрафних санкцій за несвоєчасну сплату збору в розмірі 64373,06грн., нарахованих відповідно до податкових повідомлень-рішень Євпаторійської Об’єднаної державної податкової інспекції від 19.04.2005р.  № - № , а також пеню в розмірі 9958,96грн.

Крім того, просить стягнути з відповідача 62737,54грн. заборгованості по збору за спеціальне використання водних ресурсів, яка виникла внаслідок несплати відповідачем податкових зобов’язань з такого збору, самостійно узгоджених ним у розрахунках збору № 27433 від 07.11.2005 за 3 квартал 2005 в сумі 9078,61грн., № 36783 від 04.02.2006  за 4 квартал 2005 в сумі 5127,87грн., а також нараховані відповідно до податкових повідомлень-рішень Євпаторійської Об’єднаної державної податкової інспекції від 19.04.2005  № - № штрафні санкції за несвоєчасну сплату збору в розмірі 46093,97грн., та пеню в розмірі 2745,90грн.

Судова колегія вважає, що апеляційна скарга Сакської Об’єднаної державної податкової інспекції є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 9 Закону України „Про систему оподаткування” платники податків і зборів (обов’язкових платежів) зобов’язані сплачувати належні суми податків і зборів (обов’язкових платежів) у встановлені законами строки.

Порядок сплати збору за геологорозвідувальні роботи, виконані за рахунок державного бюджету, регулюється Порядком встановлення нормативів збору за геологорозвідувальні роботи, виконані за рахунок державного бюджету, та його справляння № 115 від 29.01.1999, а порядок сплати збору за спеціальне використання водних ресурсів –Порядком справляння збору за спеціальне використання водних ресурсів та збору за користування водами для потреб гідроенергетики і водного транспорту, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1494 від 16.08.1999, якими передбачено, що базовий податковий (звітний) період для даних зборів дорівнює календарному кварталу. Розрахунки зборів подаються протягом 40 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу, а строк сплати –протягом 10 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку подання розрахунку збору.

П. 1.2 ст. 1 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами” визначає, що податкове зобов'язання –це зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України „Про систему оподаткування”  обов'язок юридичної особи щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) припиняється із сплатою податку, збору (обов'язкового платежу) або його скасуванням або списанням податкової заборгованості відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

При цьому, згідно з п. 22.4 ст. 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» при використанні розрахункового документа ініціювання переказу вважається завершеним з моменту прийняття банком платника розрахункового документа на виконання. Дата прийняття  розрахункового документу на виконання фіксується банком. При цьому, під переказом розуміється рух певної  суми грошових коштів з метою їх зарахування на рахунок отримувача або видачі йому в готівковій формі (ст. 1 Закону).

Наявні в матеріалах справи платіжні доручення відповідача, що містять всі необхідні реквізити, призначення платежів про сплату спірних зборів за спірний період, та прийняті банком до виконання, свідчать про те, що самостійно визначені відповідачем у розрахунках податкові зобов’язання зі збору за геологорозвідувальні роботи в розмірі 156821,02грн. сплачені ним частково в сумі 73370грн., заборгованість складає 76255,23грн., яка обґрунтовано була стягнута судом першої інстанції до бюджету.

Крім того, наявними у справі платіжними дорученнями, листом про зарахування переплати та контррозрахунком податкової заборгованості відповідача підтверджується сплата ним в повному обсязі податкових зобов’язань зі збору за спеціальне використання водних ресурсів, визначених у розрахунках збору.

Судова колегія вважає надані відповідачем платіжні доручення належними і допустимими доказами сплати спірних податкових зобов’язань та не знаходить підстав не брати їх до уваги.

Також, судова колегія не находить підстав вважати, що суд неправильно застосував положення п. 7.7 ст.. 7 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами”, яким керувався позивач, здійснюючи за рахунок сплати позивачем поточних зобов’язань погашення податкового боргу платника, що виник раніше, що призвело до  утворення податкового боргу, що э предметом даного спору.

Так, дослідивши положення даної норми Закону, судова колегія доходить висновку, що вказана норма розповсюджується на платників податків, адже податкові зобов’язання та податковий борг згідно з вимогами ст. 1 даного Закону погашає саме він, але не наділяє  податкові органи правом направляти кошти підприємства на свій розсуд.

Крім того, серед прав органів державної податкової служби, передбачених ст.. 11 Закону України „Про державну податкову службу в Україні” немає права самостійно, без згоди на те платника податків або відповідного рішення суду, визначати призначення платежу. Орган державної податкової служби має право лише вимагати від платника податків, діяльність яких перевіряється, усунення виявлених порушень податкового законодавства.

Таким чином, судова колегія вважає, що самостійне розпорядження органами Державної податкової інспекції  коштами платника і направлення їх на погашення податкового боргу, всупереч волі платника податків, є недопустимим та суперечить також ч. 2 ст. 19 Конституції України, яка зобов’язує органи державної влади, органи місцевого самоврядування та їх посадових осіб діяти тільки з підстав, в межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України, а також ст.. 13 Закону України „Про державну податкову службу в Україні”.

Крім того, відповідно до п.п. 7.1.1 п. 7.1 ст. 7 Закону „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”  джерелами самостійної сплати податкових зобов’язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні грошові кошти, в тому числі отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна тощо.

При цьому, відповідно до п.п. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”  активи платника податків можуть бути примусово стягнені в рахунок погашення його податкового боргу виключно за рішенням суду. В інших випадках платники податків самостійно визначають черговість та форми задоволення претензій кредиторів за рахунок активів, вільних від заставних зобов'язань забезпечення боргу.

Судова колегія погоджується також з висновками суду першої інстанції про відмову в позові щодо стягнення 64373,06грн. штрафних санкцій за несвоєчасну сплату збору за геологорозвідувальні роботи, застосованих податковими повідомленнями-рішеннями Євпаторійської Об’єднаної державної податкової інспекції № - № від 19.04.2005, з огляду на те, що постановою Господарського суду Автономної Республіки Крим від 11.07.2006 по справі № 2-7/9645-2006А, залишеною без змін ухвалою Севастопольського апеляційного господарського суду, вказані податкові повідомлення-рішення визнані нечинними.

Судова колегія вважає обґрунтованою також відмову судом першої інстанції в задоволенні вимог про стягнення з відповідача 46093,97грн. штрафних санкцій за несвоєчасну сплату збору за спеціальне використання водних ресурсів, застосованих податковими повідомленнями-рішеннями Євпаторійської Об’єднаної державної податкової інспекції № - № від 19.04.2005, оскільки постановою Господарського суду Автономної Республіки Крим від 11.07.2006 по справі № 2-7/9645-2006А, залишеною без змін ухвалою Севастопольського апеляційного господарського суду, вказані податкові повідомлення-рішення визнані нечинними.

Судовою колегією також встановлено, що позивачем заявлені вимоги про стягнення нарахованої в автоматичному режимі пені за несвоєчасне погашення податкового зобов'язання по збору за геологорозвідувальні роботи за період з 21.05.2004 по 01.03.2006  в сумі 9958,96грн., а також пені за невчасну сплату збору за спеціальне використання водних ресурсів в розмірі 2745,90грн.

З огляду на визнання відповідачем позовних вимог про стягнення пені в розмірі 2745,90грн., судова колегія вважає обґрунтованим її стягнення з відповідача у доход бюджету.

В той же час, вимоги про стягнення 9958,96грн. пені за невчасну сплату збору за геологорозвідувальні роботи не ґрунтуються на податковому законодавстві України. При цьому, судова колегія виходить з наступного.

Відповідно до п. 1.4 ст. 1 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами” визначає, що пеня –це плата у вигляді процентів, нарахованих на суму податкового боргу (без урахування пені), що справляється з платника податків у зв'язку з несвоєчасним погашенням податкового зобов'язання.

Згідно з п.п. 16.1.1 п. 16.1 ст. 16 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” після закінчення встановлених строків погашення узгодженого податкового зобов'язання на суму податкового боргу нараховується пеня.

В силу п. 4.2.2 Інструкції № 276 податкові зобов'язання, штрафні санкції та пеня, розраховані органом державної податкової служби, обліковуються у картках особових рахунків за даними електронного реєстру податкових повідомлень у частині узгоджених сум згідно з Порядком направлення органами державної податкової служби України податкових повідомлень платникам податків, затвердженим наказом Державної податкової адміністрації  України від 21.06.2001 N 253 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 06.07.2001 за N 567/5758 (у редакції наказу Державної податкової адміністарції України від 27.05.2003 N 247).

Проте, доказів направлення відповідачу повідомлень про нарахування пені позивачем не надано, у зв’язку з чим нараховану суму пені не можна вважати узгодженою, а отже, не можна вважати її податковим боргом, який може бути стягнутий в судовому порядку.

Крім того, судовою колегією встановлено, що розрахунок пені здійснено позивачем в автоматичному режимі виходячи з даних про відсутність оплати зобов’язань протягом 2004-2006рр., що не відповідає фактичним обставинам справи, спростовується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями, у зв’язку з чим такий розрахунок пені  є необґрунтованим.

За таких обставин справи,  судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. а отже, підстави для його скасування та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись статтями 24, 195, 198, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Сакської об'єднаної державної податкової інспекції в Автономній Республіці Крим залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 12 лютого 2007 року у справі № 2-7/8364-2006 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена  в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з моменту проголошення.

Головуючий суддя

Судді