ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2007                                                                                   Справа № Б29/21/05

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого                    Виноградник О.М. ( доповідач)

суддів:                 Джихур О.В., Голяшкіна О.В. (зміни у складі колегії суддів на підставі розпорядження від 09.02.2007р. № 83)

при секретарі: Лазаренко П.М.

за участю представників сторін:

скаржника – Рязанцев Сергій Володимирович представник товариства з обмеженою відповідальністю “Укркомплектсервіс”  м.Кривий Ріг, довіреність № б/н  від 08.02.07;

голови комітету кредиторів –  Ковальов Сергій Миколайович представник ЗАТ "Цемент- Інвест", довіреність № б/н  від 06.10.06;

боржника –Вошколуп В’ячеслав Григорович заступник начальника юридичного відділу ВАТ “Південний гірничо-збагачувальний комбінат”, довіреність №52-16/97  від 26.12.06;

арбітражний керуючий – Завертайний Ігор Борисович паспорт, серія АК№ 398918  від 11.12.98;

ініціюючого кредитора –не з’явився; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с.37, т.3);

члени комітету кредиторів:

ТОВ “Кріон” –не з’явився; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с.39, т.3);

ТОВ “Конкіст” –не з’явився; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с.40-41, т.3);

ТОВ “Вард” –не з’явився; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с.35, т.3);

ТОВ “Манітоба” –не з’явився; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с.42, т.3);

ВАТ “Орджонікідзевський ГЗК” –не з’явився; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с.38, т.3);

ВАТ “Марганецький ГЗК” –не з’явився; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с.31, т.3);

Криворізького виконкому Криворізької міської ради –не з’явився; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с.33, т.3);

розглянувши у відкритому судовому засіданні          апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Укркомплектсервіс” м.Кривий Ріг

на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 16.11.2006 року

у справі № Б29/21/05

за заявою  відкритого акціонерного товариства “Науково-дослідний проектно-конструкторський інститут механізації праці в чорній металургії”, м.Дніпропетровськ

до відкритого акціонерного товариства “Південний гірничо-збагачувальний комбінат”, м.Кривий Ріг

про  визнання банкрутом

В судовому засіданні 12.02.2007р. було оголошено перерву до 14.02.2007р. в зв’язку з витребуванням у сторін доказів: протоколу загальних зборів кредиторів та доказів належного повідомлення про час та місце судового засідання (ст..77 ГПК України).

За клопотанням скаржника від 12.02.2007р. в судовому засіданні здійснювалась технічна фіксація судового процесу (диск CD-R номер5154120МО36821).

За згодою представників сторін, присутніх в судовому засіданні, була оголошена вступна та резолютивна частина постанови (ст.ст.85, 99, 105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 16.11.2006р. (суддя Полєв Д.М.) по справі № Б29/21/05 за заявою відкритого акціонерного товариства “Науково-дослідний проектно-конструкторський інститут механізації праці в чорній металургії”, м.Дніпропетровськ (далі –ВАТ “НДІ механізації праці в чорній металургії”) до відкритого акціонерного товариства “Південний гірничо-збагачувальний комбінат”, м.Кривий Ріг (далі –ВАТ “Південний ГЗК”) про визнання банкрутом було затверджено мирову угоду, укладену між боржником та представником голови комітету кредиторів –ЗАТ “Цемент-Інвест” та припинено провадження по справі.

Не погодившись з вищезазначеною ухвалою господарського суду до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся кредитор по справі – ТОВ “Укркомплектсервіс” м.Кривий Ріг, оскаржує ухвалу суду першої інстанції на предмет її невідповідності нормам матеріального та процесуального права, посилаючись на порушення порядку укладення мирової угоди, зокрема:

- ухвалу прийнято господарським судом всупереч вимог ст..124 Конституції України, міжнародних договорів України, положень Конвенції “про захист прав людини та основних свобод людини”, так як відповідно до тексту мирової угоди вимоги, які включені ва реєстр вимог кредиторів списуються в частині 10% від суми вимоги кожного кредитора, а решта вимог –визнані такими, що підлягають задоволенню на умовах відстрочення або розстрочення;

- господарським судом необґрунтовано не взято до уваги, що вимоги скаржника, на відміну від вимог інших кредиторів, підтверджено та задоволено рішенням судів України, які набрали законної сили, тобто фактом укладення мирової угоди порушено абзац 5 ст.124 Конституції України, якою встановлена обов’язковість рішень суду, мирова угода, як і прийнята ухвала господарського суду не може суперечити рішенням суду України, тоді як відповідно до рішення суду вимоги скаржника було задоволено в розмірі 100%, а не 90%, - як відповідно до оскаржуваної ухвали;

- господарським судом не взято до уваги факт тривалого невиконання боржником рішень господарського суду Дніпропетровської області по справам № 6/488, № 6/419, надання відповідно до мирової угоди відстрочення ще на  2 роки та подальше розстрочення на 4 роки порушують положення ст..6 вищевказаної Конвенції, а невиконання рішень судів в розумні строки, так і прощення боргів є втручанням в мирне володіння апелянтом своїм майном;

- господарським судом не досліджені обставини, пов’язані з легітимністю обрання комітету кредиторів відповідно до ухвали господарського суду від 10.08.2006р., зокрема: не досліджені обставини щодо належного повідомлення усіх кредиторів про час та місце проведення зборів, матеріали справи не містять усіх доказів – письмових повідомлень усіх кредиторів по справі про проведення загальних зборів кредиторів, також не досліджена правомірність вибору членів комітету кредиторів згідно з ч.11 ст.16 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” пропорційно вимогам та кратно тисячі гривень.

Ініціюючий кредитор –ВАТ “Науково-дослідний проектно-конструкторський інститут механізації праці в чорній металургії” м.Дніпропетровськ, Криворізький виконком Криворізької міської ради, члени комітету кредиторів –ТОВ “Кріон”, ТОВ “Конкіст”, ТОВ “Вард”, ТОВ “Манітоба”, ВАТ “Орджонікідзевський ГЗК”, ВАТ “Марганецький ГЗК” правом участі в судовому засіданні, передбаченим законом (ст..22 ГПК України) не скористались, як не скористались правом надання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст..96 ГПК України, про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, що підтверджується відповідними доказами, які містяться в матеріалах справи (а.с.31-43, т.3 –поштові повідомлення про вручення ухвал суду апеляційної інстанції).

Боржник –ВАТ “Південний ГЗК”, ЗАТ “Цемент-Інвест” (голова комітету кредиторів) в своїх відзивах на апеляційну скаргу проти її задоволення заперечували, посилаючись на відповідність оскаржуваної ухвали та мирової угоди вимогам чинного законодавства, укладення мирової угоди з дотриманням порядку, встановленого законом.

В своїх поясненнях розпорядник майна Завертайний І.Б. висловився проти задоволення апеляційної скарги ТОВ “Укркомплектсервіс”, також посилався на відповідність мирової угоди, ухвали суду першої інстанції вимогам законодавства, укладення мирової угоди з дотриманням порядку, передбаченого законом.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали господарського суду, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вислухав пояснення представників боржника, скаржника, кредиторів, арбітражного керуючого Завертайного І.Б., перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що оскаржувану ухвалу слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

01.02.2005р. ухвалою господарського суду Дніпропетровської області було порушено провадження по справі № Б29/21/05 за заявою ВАТ “Науково-дослідний проектно-конструкторський інститут механізації праці в чорній металургії” м.Дніпропетровськ до ВАТ “Південний ГЗК” м.Кривий Ріг про визнання банкрутом (а.с.1, т.1).

11.03.2006р. в газеті “Урядовий кур’єр” (№45 (3795)) було здійснено публікацію щодо порушення провадження по справі “ Б29/21/05 (а.с.17, т.2).

10.08.2006р. господарським судом було прийнято ухвалу за результатами розгляду справи в попередньому засіданні, затверджено реєстр вимог кредиторів (а.с.65-67, т.2). Вимоги ТОВ “Укркомплектсервіс” було визнано в сумі 2 507 021 грн. 13 коп. Зазначена ухвала господарського суду від 10.08.2006р. не була оскаржена ні в апеляційному, ні в касаційному порядку, набрала законної сили. Одночасно, ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 10.08.2006р. було встановлено дату проведення перших зборів кредиторів –21.08.2006р.

21.08.2006р. відбулось засідання комітету кредиторів в кількості 7 осіб, здійснено розподіл повноважень членів комітету кредиторів, про що було складено протокол № 1 (а.с.72-73, т.2). Як вбачається із протоколу № 2, рішення щодо укладення мирової угоди було прийнято одноголосно усім складом комітету кредиторів (а.с.94-95, т.2).

Від імені кредиторів мирову угоду було підписано головою комітету кредиторів –представником ЗАТ “Цемент-Інвест” Ковальовим С.М., від імені боржника –головою правління ВАТ “Південний ГЗК” Барабановим С.В. (а.с.78-80, т.2). В якості додатків №№ 1, 2, 3 до мирової угоди, підписаних від боржника головою правління ВАТ “Південний ГЗК”, представником голови комітету кредиторів, розпорядником майна Завертайним І.Б., було складено перелік кредиторів, на яких розповсюджуються умови мирової угоди (а.с.81-85, т.2), в числі яких значиться і ТОВ “Укркомплектсервіс”, відомості про прощення (списання) боргів боржника в частині 10% від суми вимог кожного кредитора (а.с.86-90, т.2), в числі яких і ТОВ “Укркомплектсервіс” в частині списання боргу в сумі 250 702 грн. 11 коп., графік задоволення вимог кредиторів протягом 4 років (а.с.91-93, т.2).

Відповідно до ст. 4 Закону мирова угода відноситься до судових процедур, що застосуються до боржника у справі про банкрутство.

Разом з тим, згідно з ст. ст. 1, 35 Закону під мировою угодою у справі про банкрутство розуміється домовленість між боржником і кредиторами стосовно відстрочки та (або) розстрочки, а також припинення зобов'язання (прощення (списання) кредиторами боргів боржника), яка оформляється угодою сторін.

Таким чином, виходячи зі змісту ст. ст. 1, 4, 35 Закону мирова угода у справі про банкрутство одночасно є і цивільно-правовою угодою (правочином), і судовою процедурою у справі про банкрутство.

Мирова угода може бути укладена на будь-якій стадії провадження по справі про банкрутство.

Відповідно до ч. 2 ст. 37 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” (далі –Закон) мирова угода набирає чинності з дня її затвердження господарським судом.

Виходячи зі змісту ч. 3 ст. 38 Закону, господарський суд при розгляді мирової угоди зобов’язаний дослідити умови мирової угоди на предмет їх відповідності чинному законодавству, а також перевірити встановлений Законом порядок укладення мирової угоди.

Як вбачається із змісту мирової угоди, вимоги кредиторів задовольняються на 90% від суми вимог кожного із них на дату укладення угоди, розрахунок з кредиторами починає здійснюватись не пізніше як через 2 роки після набрання чинності угодою, закінчення розрахунків з кредиторами здійснюється в термін, який не перевищує 4 роки з часу першого платежу, включаючи останній платіж (а.с.79, т.2). Таким чином, мирова угода містить положення про розмір, порядок, строки виконання зобов’язань боржником, про відстрочення, розстрочення та прощення (списання) боргів.

В матеріалах справи відсутні докази наявності вимог, забезпечених заставою майном боржника, відсутні будь-які зобов’язання третьої черги, умови мирової угоди не передбачають відстрочення, розстрочення, прощення (списання) боргів чи їх частки, щодо яких необхідно надання згоди органів стягнення (ч.3 ст.35, ч.2 ст.36 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” (а.с.49, 54, 66, 77, т.2)).

Щодо доводів скаржника про нелегітимність загальних зборів кредиторів, то слід зазначити наступне.

У відповідності до ч.2 ст.16 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” збори кредиторів вважаються повноважними незалежно від кількості голосів кредиторів, які беруть участь у зборах, якщо всіх кредиторів було письмово повідомлено про час та місце проведення зборів відповідно до частини першої цієї статті. Кількість голосів кредиторів визначається відповідно до частини четвертої цієї статті.

Отже, закон не вимагає саме повідомлення кредиторів саме рекомендованою кореспонденцією.

Надані скаржником додаткові докази –лист ТОВ “Укрспецпром” м.Кривий Ріг та довідка поштового відділення зв’язку не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції, оскільки: по-перше, скаржник ніяким чином не обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції у відповідності з ч.1 ст.101 ГПК України; по-друге, ч.2 ст.16 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” не вимагає саме надіслання письмового повідомлення про час та місце проведення загальних зборів кредиторів саме рекомендованою кореспонденцією; по-третє, ТОВ “Укрспецпром” м.Кривий Ріг не є суб’єктом, який безпосередньо оскаржує ухвалу господарського суду, яка є предметом розгляду апеляційного господарського суду, а скаржником не надано жодного доказу в розумінні ст.ст.32, 33, 36 ГПК України на підтвердження факту неотримання письмового повідомлення безпосередньо ним, останній, як свідчать пояснення представників сторін, був присутнім на засіданні комітету кредиторів 21.08.2006; в четверте, надана копія довідки поштового відділення не завірена належним чином (надпис “копія вірно”, прізвище особи, яка зробила копію відсутній); в п’яте, матеріалами справи спростовується факт неповідомлення кредиторів взагалі про загальні збори кредиторів (а.с.68, т.2). Крім цього, на вимогу суду апеляційної інстанції арбітражним керуючим було надано реєстр поштових відправлень на адресу кредиторів, вимоги яких було включено до реєстру вимог кредиторів, про проведення загальних зборів кредиторів 21.08.2006р. (а.с.65-66, т.3).

Також на вимогу суду апеляційної інстанції в судовому засіданні 14.02.2007р. було надано протокол загальних зборів кредиторів від 21.08.2006р. про обрання комітету кредиторів у відповідності до ч.7 ст.16 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

Як вбачається із змісту наданого протоколу загальних зборів кредиторів, вибори комітету кредиторів було здійснено по списку, відкритим голосуванням, більшістю голосів, присутніх на зборах кредиторів, визначених згідно з ч.4 ст.16 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”. Отже, загальні збори кредиторів 21.08.2006р. відбулись з дотриманням процедури, передбаченої ст..16 вищезазначеного Закону.

Щодо клопотання скаржника про витребування від боржника декларацій на прибуток, відомостей про оплату дивідендів, відомостей щодо фінансового стану підприємства, то зазначене клопотання не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ч.3 ст.38 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” господарський суд при розгляді мирової угоди зобов’язаний дослідити умови мирової угоди на предмет їх відповідності чинному законодавству, а також перевірити встановлений законом порядок укладення мирової угоди.

Доводи апеляційної скарги в частині пріоритету рішень господарського суду, які набрали законної сили над ухвалою господарського суду, яка є предметом апеляційного оскарження не можуть бути прийняті, так як: по-перше, жодною нормою законодавства України, ні Законом України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, не встановлено таких пріоритетів у випадку запровадження судових процедур у справі про банкрутство боржника; по-друге, у відповідності до ч.2 ст.4-1 ГПК України господарський суд розглядає справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

Щодо доводів скаржника про тривалість періоду виконання рішень та сплати заборгованості за визнаними вимогами, то, як вже зазначалось, відповідно до ст.ст.1, 4, 35 Закону України  “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” мирова угода є одночасно і цивільно-правовою угодою (правочином) і судовою процедурою у справі про банкрутство.

Згідно зі ст.ст.3, 627 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору та відповідно до ст..6 цього Кодексу сторони є вільними, зокрема, у визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Чинне законодавство, в тому числі положення Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” не містять прямої заборони на укладення мирової угоди, яка передбачає розрахунок з кредиторами через 4 роки після набрання нею чинності та задоволення вимог кредиторів з урахуванням умови прощення (списання) боргів, розстрочення, відстрочення (ч.4 ст.37 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”).

Зазначена правова позиція щодо тривалості строків розрахунків за мировою угодою повністю підтверджується  висновками Вищого господарського суду України в постанові від 09.08.2006р. по справі № Б26/15/118/01 та в постанові Верховного Суду України від 31.10.2006р. (по цій же справі), яка є остаточною та оскарженню не підлягає.

Крім цього, зазначена мирова угода (розділ 3) містить в зв’язку з встановленням тривалого строку розрахунків умову, яка передбачає можливість заміни окремих кредиторів, які мають право на задоволення вимог згідно з цією угодою, іншими особами, що здійснюється на підставах, передбачених чинним законодавством (правонаступництво, відступлення права вимоги та ін.).

Посилання скаржника на Інтернет-видання та відомості про наявність прибутку у боржника за результатами господарської діяльності не може бути прийнято, оскільки це не є доказами в розумінні ст. ст.32, 33, 34, 36 ГПК України.

Доводи скаржника про те, що в матеріалах справи відсутній аудиторський висновок фінансового стану підприємства не приймаються в силу ч.1 ст.38 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, оскільки положення ч.1 ст.38 цього Закону містять вичерпний перелік документів, які подаються до господарського суду разом з заявою про затвердження мирової угоди.

Як вказаною нормою, так і іншими нормами законодавства не передбачено обов’язку подання сторонами мирової угоди доказів обґрунтованості відстрочення, розстрочення за мировою угодою. Отже, при розгляді та затвердженні мирової угоди, укладеної у справі про банкрутство, господарський суд має виходити з того, що мирова угода є способом запобігання ліквідації (припинення) юридичної особи –суб’єкта господарювання.

Відповідно до ч.2 ст.37 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” мирова угода набирає чинності з дня її затвердження господарським судом.

Виходячи зі змісту ч. 3 ст. 38 Закону, господарський суд при розгляді мирової угоди зобов’язаний дослідити умови мирової угоди на предмет їх відповідності чинному законодавству, а також перевірити встановлений Законом порядок укладення мирової угоди.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не можуть бути визнані достатніми в якості правових підстав щодо зміни чи скасування оскаржуваної ухвали господарського суду Дніпропетровської області.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.99, 101, 103-105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 16.11.2006р. по справі № Б29/21/05 –залишити без змін; а апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Укркомплектсервіс” м.Кривий Ріг –залишити без задоволення.

Головуючий                                                                                                    О.М. Виноградник

Судді                                                                                                               О.В. Джихур

О.В.Голяшкін