ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
РІШЕННЯ

"11" квітня 2007 р.

справа № 20-5/008

За позовом: Закритого акціонерного
товариства „Страхова група „ТАС”  (03062
м. Київ, пр. Перемоги, 65)

До: Ленінського районного відділу
УМВС України в м. Севастополі  (99011
м. Севастополь,  вул. Леніна, 66)

Управління Міністерства внутрішніх
справ України в м. Севастополі (99011 м. Севастополь, вул.
Пушкіна, 10)

Третя особа: ОСОБА_1
(АДРЕСА_1)

про
стягнення  заборгованості в сумі
4790,41  грн.

Суддя Євдокимов
І.В.

Представники сторін:

від позивача - Артамонов Андрій
Олександрович, довіреність № 04-05/1178 від 25.12.2006,     ,
ЗАТ "Страхова група "ТАС";

від відповідача - Куцеконь Роман
Іванович, старший юрисконсульт, капітан міліції, довіреність № 38/188 від
08.04.05,       Управління Міністерства
Внутрішніх справ України в м.Севастополі;

від відповідача - не з'явився,   Ленінський РВ УМВС України в м. Севастополі;

третя
особа - не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, ЗАТ „Страхова група
„ТАС”,  звернувся до суду з позовом до
відповідачів, Ленінського районного відділу УМВС України в м. Севастополі,
Управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Севастополі, про
стягнення  заподіяної шкоди в сумі
4790,41  грн.

Ухвалою суду від 21.03.2007 до
участі у справі в якості 3-ої особи, яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, на стороні відповідача залучений ОСОБА_1.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги
тим, що посадовою особою відповідача
завдана майнова шкода автомобілю „DAEWOO LANOS D4MM550” який йому
належить та відповідно до вимог статей 1166, 1177,  1187 та 188 Цивільного кодексу України він
вимагає стягнення з відповідачів суми заподіяної шкоди.

Відповідач  - Міністерство внутрішніх справ України в м.
Севастополі позовні вимоги не визнав, мотивуючі свої заперечення тим, що
позовна заява не обґрунтована на чинному законодавстві України.

Представникам сторін роз'яснені їх
процесуальні права і обов'язки, передбачені ст. ст. 20, 22 Господарські
процесуальні кодекси України.

Строк розгляду справи продовжувався
в порядку ст. 69 Господарського процесуального кодексу.

Заслухавши представників  сторін, дослідивши надані позивачем
докази,  суд, -

В с т а н о в
и в :

18.08.2003 у м. Севастополі на вул.
Леніна, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ВАЗ - 2109,
державний номер НОМЕР_1, що належить Ленінському РВ УМВС України у м.
Севастополі, яким керував ОСОБА_1, та автомобіля  „DAEWOO LANOS D4MM550” державний номер
НОМЕР_2, що належить, та яким керував ОСОБА_2.

Внаслідок цього, автомобілю „DAEWOO
LANOS D4MM550” завдано технічних пошкоджень. Вказаний автомобіль був
застрахований в ЗАТ „Страхова група „ТАС” в особі Севастопольської філії ЗАТ
„Страхова група „ТАС” за полісом добровільного страхування наземного транспорту
НОМЕР_3 від 11.10.2002 (а.с.7). Одним із страхових випадків за цим полісом є
пошкодження чи знищення транспортного засобу внаслідок ДТП.

Згідно акту товарознавчого
дослідження НОМЕР_4 від 30.08.2003 вартість відновлювального ремонту з
врахуванням експлуатаційного зносу деталей автомобіля „DAEWOO LANOS D4MM550”
внаслідок його пошкодження при ДТП складає 4716,00 грн.

Провина ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1
підтверджується постановою місцевого суду Ленінського району м. Севастополя від
21.11.2003 (а.с.16).

Суд вважає позовні вимоги про
стягнення з Міністерства внутрішніх справ України в м. Севастополі такими, що
підлягають задоволенню повністю, виходячи з наступного.

Статтею 22 Цивільного кодексу
України встановлено, що особа,  якій
завдано збитків  у результаті  порушення
її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є
втрати,  яких  особа
зазнала  у  зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі,  а також витрати,  які особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки  відшкодовуються  у повному обсязі,  якщо договором або законом не передбачено
відшкодування у  меншому  або
більшому розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166
Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної
особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 1172 Цивільного
кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім
працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187
Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності,
інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого
створює підвищену небезпеку.

Підставою цивільно-правової
відповідальності за заподіяння шкоди є правопорушення, що включає складові
елементи -шкоду, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний
зв'язок.

За правилами   статті
33  Господарського
процесуального  Кодексу  України кожна
сторона повинна  довести  ті
обставини,  на  які
вона  посилається як на
підставу  своїх  вимог
і  заперечень. Виходячи з цього,
відповідно  до  статті
1172 Цивільного кодексу України позивач
повинен   довести,   що
шкода  заподіяна  працівниками відповідача  під
час  виконання  ними  своїх
трудових (службових) обов'язків, безпосередній причинний зв'язок між
правопорушенням та заподіянням  шкоди і
розмір відшкодування. Як у  випадках
порушення зобов'язання за договором,  так
і за зобов'язанням, що виникає
внаслідок  заподіяння  шкоди,
цивільне законодавство передбачає презумпцію вини правопорушника. Отже
позивач не повинен доказувати наявність вини відповідача у заподіянні шкоди,
навпаки, на відповідача покладено тягар доказування того,  що в
діях  його працівників відсутня
вина у заподіянні шкоди (роз'яснення Вищого арбітражного суду України від
01.04.1994 № 02-5/215 “Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з
відшкодуванням шкоди).

Відповідно до ст. 27 Закону України
„Про страхування” до страховика, який виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право
вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування,
має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до висновку спеціаліста
експертного автотовароведчеського дослідження фахівця за визначенням
матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу НОМЕР_4 від
30.08.2003 заподіяна матеріальна шкода складає 4834,00грн. (а.с. 8-12).

За вказаним ДТП позивач сплатив
ОСОБА_2 по полісу та відповідно до платіжного доручення НОМЕР_5 від 18.12.2003
страхове відшкодування в розмірі 4790,41 грн. (а.с. 17).

Дослідивши матеріали справи,
ознайомившись з наданими суду доказами, суд вважає, що провадження у справі
відносно Ленінського районного відділу УМВС України в м. Севастополі підлягає
припиненню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.ст.1, 21
Господарського процесуального Кодексу України сторонами  в
судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть  бути
підприємства  та  організації, інші юридичні особи (у тому  числі
іноземні),  громадяни,  які здійснюють підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в установленому
порядку набули статусу суб'єкта
підприємницької  діяльності.

Відповідно до ст.80 Цивільного кодексу
України, юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у
встановленому законом порядку, юридична особа наділяється   цивільною правоздатністю і дієздатністю,
може бути позивачем та відповідачем у суді.

Згідно з довідкою Управління МВС України
в м. Севастополі від 11.04.2007,
Ленінський  районний відділ УМВС
України в м. Севастополі не є самостійною юридичною особою, не має власного
розрахункового рахунку у будь-якій установі банку, на не внесений до ЄДРПОУ.

Крім того, відповідно до відомостей
Управління статистики в м. Севастополі Ленінський  районний відділ УМВС України в м. Севастополі
у базі даних ЄДРПОУ не знайдений.

Таким чином, суд приходить до
висновку, що відповідач у зазначеній справі - Ленінський  районний відділ УМВС України в м. Севастополі
не є юридичною особою, а тому відповідно з діючим господарським процесуальним
законодавством України не може бути стороною у справі.

Відповідно до п.1 ст.62 ГПК України
суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо заява не підлягає розгляду в
господарських судах України, а в разі порушення провадження у справі за такою
заявою господарський суд припиняє провадження у справі, оскільки такий спір не
підлягає вирішенню в господарських судах України (п.1ч.1ст.80 ГПК України).

Згідно статті 121 Господарського
процесуального кодексу України при наявності обставин, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця,
за поданням прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський
суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання
у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у
виняткових випадках, залежно від обставин справи, може  відстрочити або розстрочити виконання
рішення.

Суд за власною ініціативою вважає
за можливим розстрочити виконання рішення суду строком на шість місяців.

Згідно ст.  ст. 44, 49 Господарського процесуального
кодексу України витрати на сплату державного мита в сумі 102,00 грн.  і інформаційне -технічне забезпечення
судового процесу в сумі 118,00 грн. покладаються  на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись
ст. ст. 22, 49,  69, п. 1 ч. 1 ст. 80, 82
-85, 115, 116, 121  Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в
:

1.          Позов задовольнити повністю.

2.          Стягнути з Управління Міністерства
внутрішніх справ України в м. Севастополі (99011 м. Севастополь, вул.
Пушкіна, 10,  , відомостей про наявність
поточних рахунків в установах банків немає)) на користь Закритого
акціонерного товариства „Страхова група „ТАС”
(03062 м. Київ, пр. Перемоги, 65, , п/р 0901 в АКБ
„ТАС-Комерцбанк” м. Києва,  МФО 300164)
суму заподіяної шкоди в розмірі 4790,41 грн.,
витрати по сплаті державного мита в сумі 102,00 грн., а також  витрати на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу в сумі 118,00 грн.

Розстрочити виконання рішення суду
по сплаті боргу в сумі 4790,41 грн.  на
шість місяців  -з травня 2007 року по
листопад 2007 року.

Оплату проводити в строки:

Травень 2007 року  -798,40 грн.;

Червень 2007 року -798,40 грн.;

Липень 2007 року -798,40 грн.;

Серпень 2007 року -798,40 грн.;

Вересень 2007 року -798,40 грн.;

Жовтень 2007 року -798,41 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

3. Провадження відносно
Ленінського  районного відділу УМВС
України в м. Севастополі припинити.

Суддя
І.В.
Євдокимов

Рішення
оформлено

згідно
з вимогами

ст.
84 ГПК України

та
підписано

16.04.2007

Розсилка:

1.          ЗАТ „Страхова група „ТАС”  (03062 м. Київ, пр. Перемоги, 65)

2.          Представник позивача - Коваль Є.Ю.
(Кримська РД ЗАТ „Страхова група „ТАС” 95000 м. Сімферополь, пр. Кірова, 29 )

3.          Ленінський районний відділ УМВС
України в м. Севастополі  (99011 м.
Севастополь,  вул. Леніна, 66);

4.          Управління Міністерства внутрішніх
справ України в м. Севастополі (99011 м. Севастополь, вул. Пушкіна, 10)

5.          ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

6.          Справа

7.          наряд