АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
вул. Коцюбинського, 2
___________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем
України

13.04.2007  року
Справа № 15/45пн

Луганський апеляційний
господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Парамонової Т.Ф.

суддів          :                                        Єжової С.С.

Семендяєвої І.В.

секретар судового засідання           Антонова І.В.

за участю представників сторін:

від
позивача:                    Віскунов
О.В., довіреність № б/н  від 15.03.07,

від
відповідача:                    Раков
В.В., довіреність № 28  від
12.04.07,

Латарія
Л.М., довіреність № 14  від 01.02.07 (в
судовому засіданні 12.04.07)

від
3-іх осіб:
ОСОБА_2, довіреність НОМЕР_1 від 18.05.05 (від ОСОБА_1);

Хайло
М.М., довіреність № б/н  від 12.04.07
(ВАТ "Луганськголовпостач")

розглянувши

апеляційні
скарги
ОСОБА_1, м. Луганськ

Товариства
з обмеженою відповідальністю фірми „Пернік”, м. Луганськ

на рішення

господарського суду                    Луганської області

від
13.03.2007

у справі
№15/45пн (суддя Пономаренко Є.Ю.)

за
позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю
„КВАНТУМ”, м. Донецьк

до
відповідача
Товариства з обмеженою відповідальністю фірми „Пернік”, м. Луганськ

треті
особи, які не заявляють

самостійних
вимог на предмет

спору
на стороні позивача           ОСОБА_1, м. Луганськ

Відкрите акціонерне товариство „Луганськголовпостач”, м. Луганськ

про
витребування майна з чужого незаконного володіння

в с т а н о в
и в :

ТОВ „КВАНТУМ” звернувся до
господарського суду Луганської області з позовом до ТОВ фірми „Пернік” (треті
особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача,
ОСОБА_1, Відкрите акціонерне товариство „Луганськголовпостач”).

Позивачем заявлена вимога про
витребування з незаконного володіння ТОВ фірма “Пернік” майна, що знаходиться у
нього в оренді згідно договору оренди від 01.12.2006. Майно на праві власності
належить ОСОБА_1, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, складається з впорядкованої
літньої площадки з торговим кіоском, загальною площею 227 м2, з яких
загальна площа торгового кіоску -10,4 м2, загальна площа літньої
впорядкованої площадки -216,6 м2.

Позивач подав заяву про збільшення
позовних вимог від 02.03.2007 та просив суд, крім раніше заявлених вимог,
зобов'язати ТОВ фірму “Пернік” передати ТОВ “КВАНТУМ” впорядковану літню
площадку з торгівельним кіоском, яка розташована за адресою: мАДРЕСА_1
загальною площею -227 м2, з яких загальна площа торгівельного кіоску
-10,4 м2, загальна площа літньої впорядкованої площадки -216,6 м2.

Судом першої інстанції прийнято
заяву позивача до провадження, як заяву про зміну предмету позову (у порівнянні
з первісно заявленим) шляхом доповнення предмету позову ще однією вимогою.

Рішенням господарського суду
Луганської області від 13.03.07 у справі № 15/45пн позов задоволено повністю.
Витребувано з незаконного володіння ТОВ фірми “Пернік” майно, розташоване за
адресою: АДРЕСА_1, і складається з впорядкованої літньої площадки з торговельним
кіоском, загальною площею 227 м2, з якої загальна площа
торговельного кіоску -10,4 м2, загальна площа впорядкованої літньої
площадки -216,6 м2. Зобов”язано ТОВ фірму “Пернік” передати до ТОВ
“Квантум”, впорядковану літню площадку з торговельним кіоском, розташовану за
адресою: АДРЕСА_1 загальною площею -227 м2, з яких загальна площа
торговельного кіоску -10,4 м2, загальна площа літньої впорядкованої
площадки -216,6 м2. Судові витрати покладено на відповідача.

Не погодившись з прийнятим рішенням
суду, третя особа у справі ОСОБА_1 21.03.07 звернулась до Луганського
апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення суду в частині зобов'язання ТОВ фірми „Пернік” передати ТОВ
„КВАНТУМ” впорядковану літню площадку з торговельним кіоском, яка розташована
за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 227 м2, з яких загальна площа
торгівельного кіоску -10,4 м2, загальна площа літньої впорядкованої
площадки -216,6 м2, та припинити провадження у справі.

ТОВ фірма „Пернік” також звернулось
до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на рішення з вимогами його
скасувати повністю та прийняти нове рішення.

Відповідно до ст. 101
Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи
апеляційний господарський суд за наявними у справі та додатково наданими
доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість
рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими
суду першої інстанції (ч.2 ст.99 Господарського процесуального кодексу
України).

У судовому засіданні 12.04.07 об 11
годині 30 хвилин було оголошено перерву до 17 години 30 хвилин, а потім до 12
години 00 хвилин 13.04.2007.

Судом першої інстанції встановлено,
що між ОСОБА_1, як орендодавцем, та товариством з обмеженою відповідальністю
“Квантум”, як орендарем 01.12.2006 укладено договір б/н оренди впорядкованої літньої
площадки з торгівельним кіоском.

Об'єктом оренди за вказаним
договором є торгівельний кіоск площею 10,4 кв.м. та впорядкована літня площадка
площею 216,6 кв. м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (п. 1.1.1, 1.1.2
договору). Загальна площа впорядкованої літньої площадки з торгівельним кіоском
складає 227 кв.м, що розташовані на земельній ділянці площею 0,0227 кв. м. (п.
1.1.3. договору).

Об'єкт оренди належить
орендодавцеві -ОСОБА_1 на праві приватної власності, що підтверджено рішенням
Ленінського районного суду м. Луганська від 19.02.2004 у справі №2-1648.
Вказане майно ОСОБА_1 придбала на аукціоні 06.01.2004 з продажу майна
підприємства банкрута -ВАТ “Луганськголовпостач”.

Дане право приватної власності
зареєстровано за ОСОБА_1 Міським комунальним підприємством “Бюро технічної
інвентаризації м. Луганська” 13.05.2004, що підтверджується витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме майно за НОМЕР_2 від 13.05.2004.

Орендоване за вказаним договором
майно передано орендодавцем орендарю за актом приймання-передачі від
01.12.2006. Відповідно до п. 4.2. договору об'єкт оренди вважається переданим з
моменту підписання акту.

Суд першої інстанції дійшов
висновку, що правомірність набуття ОСОБА_1 права власності на спірне майно
підтверджено судами при вирішенні спорів у судових справах №2-1648, №14/539пн
та №16/170пн (а.с. 32, 51-58, 60-71, том № 1).

Так, при розгляді господарським судом
Луганської області спору у справі №14/539пн за позовом ТОВ фірми “Пернік” про
визнання за ним переважного права на придбання орендованого (спірного й у даній
справі) майна, визнання недійсними аукціонних торгів по продажу орендованого
майна ВАТ “Луганськголовпостач” літньої площадки з торговельним кіоском, які
були проведені 06.01.2004, суд, рішенням від 05.01.2006: визнав недійсними
договір оренди нежитлового приміщення від 10.04.2002. та додаткову угоду до
нього №1 від 17.06.2002 та відмовив у задоволенні позову.

Вказане рішення місцевого
господарського суду від 05.01.2006 у справі №14/539пн залишено без змін судами
апеляційної та касаційної інстанцій.

Відповідач раніше (до укладення
01.12.06 договору оренди між третьою особою ОСОБА_1 та позивачем) орендував
спірне майно у ВАТ “Луганськголовпостач” спочатку за договором оренди НОМЕР_3
від 25.11.1998, а потім за договором оренди від 10.04.2002 з урахуванням
додаткової угоди до нього від 17.06.2002 № 1.

Дія договору оренди НОМЕР_3 від
25.11.1998 припинена у зв'язку з банкрутством ВАТ „Луганськголовпостач”.

Крім того, господарськими судами
розглядався спір у справі №16/170пн за позовом ТОВ фірма “Пернік” про визнання
за позивачем переважного права на придбання у власність, як орендаря,
нерухомого майна (спірного й у даній справі) та про визнання недійсними
аукціонних торгів з продажу даного майна.

Підставами позовних вимог, що
розглядалися у справі №16/170пн, були обставини з оренди товариством з
обмеженою відповідальністю фірма “Пернік” спірного майна за договором оренди
НОМЕР_3 від 25.11.1998.

Рішенням господарського суду
Луганської області від 03.07.2006 у позові відмовлено. Рішення залишено без
змін апеляційною та касаційною інстанціями і набрало законної сили.

За таких обставин, суд першої
інстанції дійшов висновку, що позивач є правомірним користувачем (орендарем)
спірного майна -впорядкованої літньої площадки з торгівельним кіоском у
АДРЕСА_1, тоді як відповідач володіє ним без належних правових підстав, тому
визнав позовні вимоги обґрунтованими та
задовольнив позов.

Третя особа ОСОБА_1 заявою від
10.04.2007 відмовилася від апеляційної скарги.

Судова колегія встановила, що відмова
від апеляційної скарги не суперечить законодавству України та не порушує
чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Відмова від апеляційної скарги
прийнята судом.

Відповідач - ТОВ фірма „Пернік” з
рішенням суду не погодилося, вважає, що дане рішення винесене з порушенням норм
матеріального та процесуального права у зв'язку з одностороннім, упередженим
підходом у розгляді обставин справи.

Третя особа ОСОБА_1 у відзиві на
апеляційну скаргу відповідача вважає, що при винесенні рішення у справі №
15/45пн в повному обсязі дотримані вимоги та норми діючого законодавства
України.

Позивач також заперечує проти
апеляційної скарги відповідача та просить рішення суду залишити без змін.

ВАТ „Луганськголовпостач” вважає,
що апеляційна скарга ТОВ фірма „Пернік” є не обґрунтованою та не підлягає
задоволенню.

Заявник скарги вказує, що суд в
обґрунтування рішення послався на ч. 2 ст. 35 Господарського процесуального
кодексу України, відповідно до якої факти, встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї
справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті
самі сторони.

Суд дійшов висновків на підставі
судових рішень Ленінського районного суду м. Луганська у справі № 2- 1648 від
19.02.04, рішень господарського суду у справах № 16/170пн від 03.07.06 та  № 15/539пн від 05.01.06.

ТОВ фірма „Пернік” та ТОВ „Квантум”
як сторони не приймали участь у розгляді даних справ, тому заявник вважає, що
суд надав фактам, викладених у зазначених рішеннях, заздалегідь встановлену
силу.

В обґрунтування своїх доводів за
скаргою, заявник посилається на те, що суд грубо порушує вимоги закону, не
приймаючи як доказ додаткову угоду № 1 від 21.10.1999 до договору НОМЕР_3 від
25.11.1998, в якій виключено п. 12.1 основного договору, який передбачає
підставу припинення договору - банкрутство.

Відповідач вважає, що не прийняття
судом до уваги незакінченого провадження Ленінського місцевого суду м.
Луганська у справі  № 2-885 за позовом
ОСОБА_1 до ТОВ фірми „Пернік” про розірвання договору оренди НОМЕР_3 від
25.11.98 та провадження господарським судом Луганської області у справі №
9/140н за позовом ТОВ фірма „Пернік” до ВАТ „Луганськголовпостач” про
спонукання до виконання договірних зобов”язань, визнанні аукціонних торгів
недійсними, тягне за собою порушення ч. 1 ст. 79 ГПК України, оскільки рішення
у даних справах не можуть не вплинути на результат даної справи.

На даний час відсутнє
рішення суду про визнання договору НОМЕР_3 від 25.11.1998 та додаткова угода №
1 від 21.10.1999 до нього недійсними. Суд першої інстанції не оцінив даний
договір та додаткову угоду до нього.

На думку відповідача, договір НОМЕР_3
від 25.11.1998 та додаткова угода № 1 від 21.10.1999 до нього є дійсними.

Зокрема, заявник апеляційної скарги
посилається на те, що повернення грошових коштів на виконання зобов”язань за
договором НОМЕР_3 від 25.11.1998 не дає підстави вважати такий договір
недійсним та таким, що припинив свою дію.

В апеляційній скарзі відповідач також
вказує на неправомірне відхилення його клопотання про скасування забезпечення
позову.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга ТОВ фірми „Пернік” до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються матеріалами справи.

В рішенні суду першої інстанції
посилання на ч. 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України відсутнє.
Як зазначено в тексті оскаржуваного рішення, наведені рішення, що набрали
законної сили враховуються також при розгляді даної справи. Крім того,
суд посилається на ст. 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав людини”, згідно якої суди застосовують при
розгляді справ Конвенцію (Конвенцію про захист прав людини і основоположних
свобод 1950 року) та практику Суду (Європейського суду з прав людини) як
джерело права. Відповідно до параграфа 72 рішення Європейського суду з прав
людини від 25.07.2002 (рішення чинне з 06.11.2002) в справі
“Совтрансавто-Холдінг” проти України” у будь-якому спорі рішення суду, яке
вступило в законну  силу, не може бути
поставлено під сумнів (аналогічний висновок мається також і в рішенні Суду по
справі “Брумареску проти Румунії”, параграф 61).

Не можуть бути прийняті до уваги і
доводи відповідача стосовно додаткової угоди № 1 від 21.10.1999 до договору
НОМЕР_3 від 25.11.1998, якою виключено таку підставу припинення договору оренди
як банкрутство.

Відповідно до доводів, викладених в
рішенні суду першої інстанції, договір НОМЕР_3 припинив свою дію в силу
укладення сторонами нового договору оренди від 10.04.02 стосовно того ж
предмету оренди. При цьому суд першої інстанції послався на ст. 220 Цивільного
кодексу УРСР (1963 р.), що діяв на час укладання нового договору.

Такий висновок суд апеляційної
інстанції вважає обґрунтованим, а посилання відповідача на подальше визнання
договору від 10.04.2002 недійсним не заслуговує на увагу. Подальше визнання
укладеного 10.04.2002 договору оренди літньої площадки з торговим кіоском не
може автоматично поновлювати дію раніш укладеного договору оренди НОМЕР_3 від
25.11.1998. Дії сторін по укладанню договору 10.04.2005 безперечно свідчать про
наявність у них волі на врегулювання правовідносин по використанню майна новою
угодою. А відтак, як вірно зазначено у рішенні суду, згідно ст. 220  Цивільного кодексу УРСР (1963 р.) договір
НОМЕР_3 від 25.11.1998 припинив свою дію. Така правова позиція визначена й
Вищим господарським судом України (Постанова від 10.07.2006 у справі № 18/7пн).
Оскільки припинив свою дію договір НОМЕР_3, то відповідно припинена і дія
додаткової угоди № 1 до нього. За таких обставин дослідження додаткової угоди №
1 від 21.10.1999 не має сенсу.

Таким чином, посилання відповідача
на неприйняття судом першої інстанції копії додаткової угоди як належного
доказу не може бути підставою скасування рішення.

Разом з тим, суд апеляційної
інстанції вважає за необхідне зазначити, що               п. 11.3,  викладений у додатковій угоді № 1 від
21.10.1999 (а.с. 91, том №1) стосовно продовження дії договору НОМЕР_3 в
частині викупу орендованого майна та інших умов, не змінених наступними
договорами, суперечить приписам законодавства, діючого на час укладання цієї
угоди (ст. 220 ЦК УРСР).

Необґрунтоване посилання
відповідача і на порушення ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу
України.

Позивач у даній справі обґрунтовує
свої вимоги наявністю договору оренди б/н від 01.12.06 між ним та ОСОБА_1
Справи, зазначені відповідачем (№ 2-885 Ленінського місцевого суду м. Луганська
та № 9/140н господарського суду Луганської області) не стосуються вказаного
договору оренди.

Як вірно зазначено в рішенні суду,
Господарський процесуальний кодекс України передбачає, зокрема, і такі
механізми, як перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

Заявник апеляційної скарги надав
докази перерахування орендної плати, вірно зазначивши, що її повернення не може
бути підставою припинення договору. Так само, як і перерахування орендної плати
не може свідчити про дію договору НОМЕР_3, який є припиненим з інших,
зазначених вище, підстав.

З цих же підстав необґрунтоване
посилання відповідача і на позовні заяви та листи ОСОБА_1, оскільки вони також
не можуть свідчити про дію договору НОМЕР_3 та додаткової угоди до нього.

Надані відповідачем документи з
клопотанням від 13.04.07 (зазначене у листі НОМЕР_4) залучені до матеріалів
справи, але зважаючи на вищевикладене, не можуть бути доказами продовження дії договору
НОМЕР_3.

Ухвала суду першої інстанції від
16.02.07 про забезпечення позову відповідачем не оскаржувалася.

Судом також залучено до матеріалів
справи надане ОСОБА_1 заочне рішення Ленінського районного суду м. Луганська
від 27.03.2007, але воно також не досліджується судом апеляційної інстанції з
цих же підстав.

На підставі вищевикладеного судова
колегія Луганського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що
апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України державне мито за апеляційні скарги покладається
на заявників скарг.

На підставі викладеного, керуючись
ст. ст. 43, 44, 47, 49, 85, 99, 100, 101, ч. 1 ст. 103, 105 Господарського
процесуального кодексу України, Луганський апеляційний господарський суд

п о с т а н о
в и в :

1. Відмову від апеляційної скарги
ОСОБА_1 на рішення господарського суду Луганської області від 13.03.2007 у
справі № 15/45пн прийняти.

2. Апеляційну скаргу ТОВ фірми
„Пернік” на рішення господарського суду Луганської області від 13.03.2007 у
справі № 15/45пн залишити без задоволення.

3. Рішення господарського суду
Луганської області від 13.03.2007 у справі № 15/45пн залишити без змін.

4. Повернути ОСОБА_1 зайво сплачене
державне мито у сумі 8 грн. 50 коп. за подання апеляційної скарги, сплачене
квитанцією НОМЕР_5 від 16.03.2007.

Підставою для повернення державного
мита є дана постанова скріплена гербовою печаткою суду.

Головуючий суддя                                        Т.Ф.
Парамонова

Суддя
С.С. Єжова

Суддя
І.В. Семендяєва