ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

"12" січня 2007 р.
Справа № 515/20-06

За позовом

Сільськогосподарського
виробничого кооперативу ім. Щорса, с. Яблунівка, Білоцерківського р-ну

до

Суб'єкта підприємницької
діяльності фізичної особи ОСОБА_1, м. Біла Церква

про

стягнення 29330,17грн.

Суддя  Іваненко Я.Л.

В засіданні приймали участь:

від позивача

Логунов В.П., доручення від
16.09.2006р. №43

від відповідача

не з'явився

суть спору:

До господарського суду Київської області
надійшла позовна заява Сільськогосподарського виробничого кооперативу ім. Щорса
(надалі - позивач) до Суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи
ОСОБА_1 (надалі - відповідач) про стягнення 29330,17грн., з яких 24647,20грн.
основної заборгованості, 2464,72грн. штрафу, 2218,25грн. пені.

Ухвалою господарського суду
Київської області від 11.12.2006р. розгляд справи було призначено на
25.12.2006р. У зв'язку з неявкою представників сторін розгляд справи
відкладався.

В судовому засіданні 12.01.2007р.
представник позивача позовні вимоги підтримав, вважає їх правомірними,
обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з підстав, викладених у
позовній заяві. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне
виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором  купівлі-продажу НОМЕР_1 від 18.03.2005р. щодо
розрахунку за отриманий товар, та просить стягнути з відповідача 24647,20грн.
заборгованості за отриманий товар, 2218,25грн. пені, 2464,72грн. - штраф у
розмірі 10% від суми боргу за відмову від оплати товару.

Відповідач, належним чином
повідомлений про час і місце проведення судових засідань відповідно до п.
3.5.11 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої
наказом Вищого господарського суду України від 10.12.2002 р. за № 75, що
підтверджується журналом вихідної кореспонденції канцелярії господарського суду
Київської області та відповідною відміткою на перших примірниках ухвал суду від
11.12.06р., 25.12.06р., в судові засідання 25.12.06р. та 12.01.07р. свого представника
не направив, відзиву та витребуваних ухвалами суду документів без поважних
причин не надав. Тому справа відповідно до ст. 75 ГПК України розглядається без
участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами, яких достатньо
для вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази та оцінивши їх в
сукупності, судом встановлено наступне.

Між суб'єктом підприємницької
діяльності - фізичною особою ОСОБА_1 (покупець) та Сільськогосподарським
виробничим кооперативом ім. Щорса (продавець) було укладено договір
купівлі-продажу НОМЕР_1 від 18.03.2005р. (надалі - Договір), відповідно до умов
якого продавець зобов'язався поставити та передати у власність покупця товар
(пшеницю 4 класу у кількості 72 тонни), а покупець зобов'язався прийняти товар
та оплатити його на умовах даного Договором. Ціна за одиницю товару за
Договором з урахуванням ПДВ складає 520грн., загальна ціна Договору -37440грн.

Згідно з п. 2.1. Договору продавець
зобов'язався не пізніше десяти днів з моменту підписання Договору передати
покупцю товар.

На виконання умов Договору
позивачем було передано у власність відповідача 60860кг пшениці на загальну
суму 31647,20грн., що підтверджується довіреністю НОМЕР_2 від 19.03.05р. та
товарно-транспортною накладною про отримання товару НОМЕР_3 від 22.03.05р.

Відповідно до п. 2.2. Договору
покупець зобов'язався прийняти та розрахуватися за товар на протязі трьох
банківських днів з дня отримання товару.

Як встановлено матеріалами справи,
відповідач в порушення своїх договірних зобов'язань за отриманий товар не
розрахувався, у зв'язку з чим сторони домовились та погодили порядок
розрахунків за отриману пшеницю в кількості 60860кг за ціною 520грн/т.,
відповідно до якого покупець (відповідач) зобов'язався погасити існуючу
заборгованість за раніше отриману пшеницю до 31 грудня 2005р., що було
оформлено Додатковою угодою від 12.11.2005р. до договору купівлі-продажу товару
від 18.03.2005р.

Проте, відповідач в порушення своїх
договірних зобов'язань за отриманий товар розрахувався частково, сплативши
3000грн. згідно прибуткового ордеру НОМЕР_4 від 24.09.2005р. та 4000грн. згідно
прибуткового ордеру НОМЕР_5 від 12.11.2005р., у зв'язку з чим станом на день
розгляду справи за відповідачам рахується заборгованість на загальну суму
24647,10грн.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем було направлено на адресу відповідача претензію від 15.03.2006р. про
сплату боргу, яка була залишена відповідачем без розгляду.

Відповідно до ст. 173 ГК України
господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання
та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав,
передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у
тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи
управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, утому числі кредитор) має
право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За змістом частини першої та  частини сьомої статті 193 ГК України,
суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших
правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До
виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.
Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву,
що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним
чином.

Крім того, відповідно до ст. ст.
526, 525 ЦК України зобов'язання має виконуватися  належним чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Проаналізувавши зазначені норми
чинного законодавства та всебічно розглянувши матеріали справи, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 24647,20грн.
заборгованості за отриманий товар є правомірними, обґрунтованими, документально
підтвердженими, а тому підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 218 ГК України
учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне
виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом
або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання
несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч.1 ст. 216 ГК
України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування
до правопорушників господарських санкцій на підставах та порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання згідно з ч.2
ст.217 та ч.1 ст.230 ГК України застосовуються господарські санкції, зокрема,
штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання. Відповідно до п.6 ст. 232 ГК України, нарахування
штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня,
коли зобов'язання мало бути виконано.

Як зазначається в ч. 4 ст. 231 ГК
України, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Згідно з п. 3.2.3. Договору за
необгрунтовану відмову від розрахунку за продукцію покупець сплачує штраф у
розмірі 10% від суми відмови, що за розрахунком позивача становить 2464,72грн.,
є правомірним та обґрунтованим.

Згідно цього ж пункту за
несвоєчасну оплату товару за Договором покупець сплачує пеню в розмірі 0,05%
від вартості неоплаченої продукції за кожен день прострочення платежу.

Законом України „Про
відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань” № 543/965 ВР
від 22.11.1996р. передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється
за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не
може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

За розрахунком позивача розмір пені
становить 2218,25грн., не перевищує подвійної облікової ставки Національного
банку, та є правомірним і обґрунтованим.

Проаналізувавши зазначені норми чинного
законодавства та всебічно розглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 29330,17грн., з яких
24647,20грн. -сума основного боргу, 2464,72грн. -штраф, 2218,25грн. -пеня,  є обґрунтованими, правомірними та
документально підтвердженими, а тому підлягають задоволенню.

На підставі ст.49 ГПК України
судові (господарські) витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 44, 49, 75, 82-84 ГПК
України, господарський суд,-

вирішив:

1.
Позовні вимоги  задовольнити.

2. Стягнути з Суб'єкта
підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_6) на користь Сільськогосподарського виробничого кооперативу ім.
Щорса (09154, Київська область, Білоцерківський район, с. Яблунівка, вул.
Центральна, буд.66, код 03755452) 24647,20грн. (двадцять чотири тисячі
шістсот сорок сім грн. 20коп.) заборгованості, 2218,25грн. (дві тисячі
двісті вісімнадцять грн. 25коп.) пені, 2464,72грн. (дві тисячі чотириста
шістдесят чотири грн. 72коп.) штрафу та судові витрати: 118грн. витрат
на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та 293,30 грн. державного
мита.

Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

Суддя

Іваненко Я.Л.

Суддя
Іваненко Я.Л.