ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2007                                                                                             Справа № А20/303

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:   судді Науменко І.М. –доповідач

суддів: Білецької Л.М., Голяшкіна О.В.

при секретарі судового засідання: Лазаренко П.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Бичкова Світлана Іванівна, довіреність №03-06/23  від 11.01.06,  заступник начальника відділу;

від позивача: Ахметова Олена Олександрівна, довіреність №03-06/0020  від 10.01.07,  представник;

від відповідача: Бичков Володимир Вячеславович, довіреність №29/06  від 29.12.06,  представник;

прокурор у судове засідання не з"явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином .

розглянувши апеляційне подання Прокурора Бабушкинського району м. Дніпропетровськ на постанову господарського суду Дніпропетровської області від 03.10.06р.  у справі № А20/303-06

за позовом Прокурора Бабушкинського району м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Дніпропетровськ

до товариства з обмеженою відповідальністю „Юніпласт”, м. Дніпропетровськ

про  стягнення 109698,84 грн.

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 03.10.06р. у справі № А20/303-06 (суддя Пархоменко Н.В.) в позові відмовлено.

Приймаючи оскаржувану постанову суд першої інстанції виходив з того, що  на території розміщення діяльності відповідача були відсутні інваліди які б за станом свого здоров’я  могли і бажали б працювати на підприємстві відповідача.

Не погодившись з постановою господарського суду від 03.10.06р., прокурор звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційним поданням в якому просить скасувати постанову суду першої інстанції,  позов задовольнити, посилаючись на те, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права, також суд першої інстанції не врахував той факт, що на підприємстві відповідача було непрацевлаштовано 9 інвалідів.

Відповідач надав заперечення на апеляційну скаргу в яких просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду, дослідивши матеріали справи, вивчивши апеляційну скаргу, заслухавши представників сторін вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною першою статті 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів” для підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності і господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі 4% від загальної чисельності працюючих, а якщо працює від  8 чоловік –в кількості 1 робочого місця.

Частиною першою ст.. 20 Закону Закріплено, що підприємства, установи, організації незалежно від форми власності та господарювання, де кількість працюючих інвалідів менша, ніж встановлено нормативом, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів штрафні  санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної  заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом.

Відповідно ст.19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів” та постанови Кабінету міністрів України № 1767 від 28.12.2001 року „Про затвердження порядку сплати підприємствами (об’єднаннями), установами та акумуляції, обліку й витрачання цих коштів” підприємство повинно створити робочі місця для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від загальної кількості працюючих. У випадку, якщо кількість працюючих на підприємстві інвалідів була  менша ніж встановлено визначеним нормативом, згідно ст.20 зазначеного Закону підприємство  зобов’язане сплатити штрафні санкції у розмірі середньорічної заробітної плати на даному підприємстві за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом.

Згідно п. 9 ст. 19 зазначеного Закону підприємства, установи, організації, на яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідному відділенні  Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку, не пізніше 1 лютого, подають до цих відділень звіти про зайнятість та працевлаштування інвалідів за формою 10ПІ річна, затвердженою наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 29.12.2004 р. № 338.

Як видно з матеріалів справи, за даними „Звіту про зайнятість населення та працевлаштування інвалідів” за 2005 р в Закритому акціонерному товаристві „Юніпласт” у 2005 році повинно було працювати 14 інвалідів штатних працівників згідно встановленого Законом нормативу, а  працювало 5, кількість нестворених робочих місць  - 9.

Судова колегія вважає, що вищеназвану норму відповідач не виконав з незалежних від нього обставин, а саме :

Обов’язок підприємства по створенню робочих місць для інвалідів не супроводжується  його обов’язком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування, такий обов’язок відповідно до частини 1  статті 18 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів” покладено на  органи Міністерства праці та соціального захисту населення України, місцеві  ради народних депутатів , громадські організації інвалідів .    Пунктом 14 Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 03.05.1995 р. № 314, встановлено, що підприємства, установи, організації, зобов’язанні у межах нормативу створювати за власні кошти місця працевлаштування інвалідів, інформувати державну службу зайнятості та місцеві органи соціального захисту населення  про вільні робочі місця  та вакантні посади, на яких може використовуватися праця інвалідів.

Створеним робочим місцем є те , яке введено в дію шляхом працевлаштування інваліда отже без наявності певного інваліда не може бути створено робоче місце.

Відповідно листа № 2065 від 22.08.2006 року Бабушкінського районного центру зайнятості у 2005 році до центру з питань працевлаштування звертались 14 інвалідів було працевлаштовано 13 осіб одна особа була  не працевлаштована, таким чином суд вважає встановленим що на території розміщення діяльності відповідача  були відсутні інваліди  та які б за станом свого здоровя могли і бажали працювати на підприємстві відповідача, а тому не можуть бути прийняті до уваги та бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції доводи, викладені в апеляційному поданні.

Позивачем не надано доказів що на підприємство  відповідача направлялися інваліди, та їм було відмовлено в працевлаштуванні.

Отже судова колегія вважає, що на відповідача не може бути покладена відповідальність за не направлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, відсутність інвалідів які бажають працевлаштуватись.

Відповідно до частини 1 статті 218 Господарського кодексу  підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання, а частиною 2 встановлено, зокрема, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання  господарського зобов’язання чи порушення  правил здійснення  господарської діяльності , якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

При вивченні матеріалів справи та рішення суду першої інстанції, судова колегія Дніпропетровського апеляційного господарського суду не знаходить підстав, передбачених ст..ст. 201, 202, 203 та 204 Кодексу адміністративного судочинства України, для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.200,205-206 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Постанову господарського суду Дніпропетровської області від 03.10.06р. у справі №А20/303-06  залишити без змін, а апеляційне подання Прокурора Бабушкинського району м. Дніпропетровськ –без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя                                                                              І.М. Науменко

Суддя                                                                                         Л.М. Білецька

Суддя                                                                                                   О.В. Голяшкін

З оригіналом згідно

Помічник судді                              К.С. Лукінова