Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17"
квітня 2007 р.
Справа № 2-23/06

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя , судді ,

при секретарі Безлепкіній І.П.

за участю представників
сторін:

позивача
- не з'явився

відповідача
-  Сібільова В.В.

третіх
осіб - не з'явились

розглянувши у
відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного
господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_1, м. Шостка, Сумська область (вх.
НОМЕР_1) на рішення
Шосткінського міськрайсуду Сумської області від 15.11.06 р. по справі №
2-23/06

за
позовом ОСОБА_1, м.
Шостка, Сумської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю
"Софія", м. Шостка, Сумської області

треті
особи: 1) Товариство з
обмеженою відповідальністю "Інтвус-Ш-ЛТД",
м. Шостка, Сумська область,

2)   ОСОБА_2, м. Шостка, Сумська область

про стягнення вартості частки майна товариства,
річних та моральної шкоди

встановила:

Рішенням
Шосткінського міськрайсуду Сумської області від 15.11.06р. по справі № 2-23/06
(суддя Євтушенко М.О.) в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач з
рішенням суду першої інстанції не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій
вважає дане рішення незаконним та необґрунтованим, а тому просить його
скасувати і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково та
стягнути з відповідача на користь позивача 16150,00 грн., 3% річних в сумі 818,20
грн., 5000,00 грн. моральної шкоди, а також виключити з мотивувальної частини
рішення суду посилання на наявність "спільного сімейного бізнесу" між
позивачем та ОСОБА_3 і ОСОБА_1, між ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Відповідач у
своїх запереченнях на апеляційну скаргу вважає рішення суду першої інстанції
законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну
скаргу позивача безпідставною та такою, що задоволенню не підлягає.

Треті особи
пояснень або заперечень по апеляційній скарзі не надали.

Представники
позивача та третіх осіб у судове засідання 17.04.2007р. не з'явились, хоча
належним чином були повідомлені про день, час та місце розгляду справи, про
причини неявки своїх представників суд апеляційної інстанції не повідомили.

Враховуючи ст.
43 Господарського процесуального кодексу України, якою встановлено,
що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності;
сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами; господарський суд створює сторонам та іншим
особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних
обставин справи і правильного застосування законодавства, а також беручи до
уваги те, що позивач та треті особи належним чином були повідомлені про час,
день і місце розгляду справи, тому мали
можливість скористатись своїми правами, передбаченими ст. 22
Господарського процесуального кодексу України. За таких обставин,  колегія суддів вважає, що у матеріалах справи
достатньо документів, щоб розглянути апеляційну скаргу по суті без участі
представників позивача та третіх осіб, оскільки вони не були позбавлені  права надати суду апеляційної інстанції
додаткові письмові докази в обґрунтування своїх вимог і заперечень та мали на
це достатньо часу.

Перевіривши
повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на
їх підтвердження, їх юридичну оцінку та доводи апеляційної скарги в межах
вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, заслухавши
уповноваженого представника відповідача, колегія суддів приходить до висновку
про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Приймаючи
оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з результатів встановлення та
дослідження документально підтверджених
матеріалами справи обставин спору за якими встановив, що підпунктом
"й" пункту  6.1 Статуту
товариства "Софія" та пунктом 18 Засновницького договору цього
товариства встановлений порядок розрахунків із його учасником, який вийшов з
товариства, а саме: йому виплачується вартість частини майна товариства,
пропорційна частці цього учасника у статутному фонді, що узгоджується з
положеннями ст. 148 Цивільного кодексу України та ст. 54 Закону України
"Про господарські товариства".

При створенні
ТОВ "Софія" його засновником був ОСОБА_6, який рішенням загальних
зборів від 28 січня 2003 року виведений із складу учасників товариства наряду
із іншими засновниками та котрий ще 20 червня 2001 року вийшов із товариства і
передав свою частку матері ОСОБА_1.

Ст. 53 Закону
України "Про господарські товариства" містить положення про те, що
при передачі частки майна учасника товариства третій особі відбувається
одночасний перехід до неї всіх прав та обов'язків, що належали попередньому
учаснику, а тому ОСОБА_1. стала учасником ТОВ "Софія" та набула прав
аналогічних засновнику ОСОБА_6, у тому числі і на вимогу передачі вартості
частки майна при виході із товариства, аналогічній засновнику.

В силу ч. 2 ст.
54 Закону України "Про господарські товариства" виплати учаснику
товариства, який вийшов із нього, проводяться після затвердження фінансового
звіту товариства за рік та такі виплати проводяться у строк до 12 місяців із
дня виходу.

Як свідчать
матеріали справи та встановлено судом першої інстанції,  у листопаді 2002 року ОСОБА_1. звернулась із
заявою про вихід із товариства, в якій відмовилась від частки майна товариства,
яке належало ОСОБА_6

Крім того,
оцінюючи надані докази, суд встановив відсутність у позивача  майнових претензій до Товариства, яка
датована 04.01.2003р.

ОСОБА_1. як
особа, що виходила із товариства та Пепеляєв І.О., який будучи директором ТОВ
"Інтвус-Ш-ЛТД", залишався єдиним засновником Товариства, домовились
між собою про вартість частки ОСОБА_1. у майні товариства у сумі еквівалентній
4000 доларів США, в зв'язку з чим Пепеляєв І.О.,  діючи від імені Товариства, видав ОСОБА_1.
розписку про виплату такої суми.

Вказаною
розпискою встановлені порядок та строк цих виплат, а саме:  сума еквівалентна 2000 доларів США буде виплачена
у першому півріччі 2003 року, а  інша
половина буде виплачена у другому півріччі 2003 року (а.с. 40).

Судом першої
інстанції також встановлено, що Пепеляєв І.О., діючи від імені Товариства,
передав належну вартість частки членам родини Цьомка,  вважаючи, що розрахувався таким чином за
вартість частки ТОВ "Софія" та
повернення розписки не вимагав. В підтвердження цих обставин відповідач
та треті особи надали суду протокол загальних зборів ТОВ "Інтвус-Ш-ЛТД"'
від 21 листопада 2002 року, договір купівлі-продажу квартири від 07 липня 2003
року, видаткові касові ордери по ТОВ "Інтвус-Ш-ЛТД" за листопад -
грудень 2002 року, січень 2003 року, квитанції до прибуткових касових ордерів
ТОВ "Інтвус- Ш- ЛТД" за листопад-грудень 2002 року та січень 2003
року, виписки із касової книги ТОВ "Інтвус-Ш-ЛТД" за листопад-грудень
2002 року, січень 2003 року, ксерокопію договору оренди приміщення ТОВ
"Софія" від 26 липня 2004 року між ОСОБА_5. та ОСОБА_2, записку
Пепеляєва І.О. та розписку ОСОБА_6 від 04.12.2004р. про отримання грошей (а.с.
97-103, 106).

Оцінивши доводи
сторін та наявні у справі матеріали, суд першої інстанції дійшов висновку про
відмову в задоволенні позову, в зв'язку з тим, що відповідач та треті особи
підтвердили належними доказами повний розрахунок з позивачем та його сім'єю, а
заперечення позивача суд визнав не змістовними та такими, що не відповідають
правовідносинам по справі.

Викладені вище
висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, повністю відповідають
фактичним обставинам спору та матеріалам справи, їм  надана правильна та належна правова оцінка,
оскільки відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України
суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин
справи в їх сукупності, керуючись законом.

Погоджуючись по
суті із рішенням суду першої інстанції, колегія суддів  вважає, що в задоволенні позовних вимог
правомірно відмовлено, виходячи з
наступних підстав.

Відповідач
обґрунтовано зазначає, що Пепеляєв І.О. дійсно видав ОСОБА_1. розписку, за якою
вартість частки в ТОВ "Софія" він сплатив стороні позивача. Першу
частину у сумі 2000 доларів США він сплатив одразу. Решта коштів була сплачена
пізніше, шляхом передачі грошей як позивачці та її сину, який був у складі ТОВ
"Софія", так і її чоловіку, що виступав у справі представником.
Вказані обставини позивачем не спростовані. При цьому, Пепеляєв І.О. виступав
саме як фізична особа, яка придбала та сплатила вартість проданої частки в ТОВ
"Софія".

Більш того,
розписку про виплату суми еквівалентній 4000 доларів США  не можна вважати зобов'язанням ТОВ
"Софія" перед позивачем стосовно виплати  вартості частки в ТОВ "Софія".

Отже, колегія
суддів вважає, що в даному випадку між ОСОБА_1 та   Пепеляєвим І.О. мала місце угода
купівлі-продажу частки в ТОВ "Софія", тобто даний спір не пов'язаний
з реалізацією корпоративних прав ОСОБА_1 до ТОВ "Софія", оскільки
сторонами в правовідносинах, що виникли на підставі розписки,  були фізичні особи, які діяли на підставі
загальної правоздатності та взаємної домовленості без участі ТОВ
"Софія", як юридичної особи і суб'єкта господарської діяльності.

У відповідності
з положеннями ст. 53 Закону України "Про господарські товариства"
Цьомка Валерій Леонідович вийшов з Товариства та використав своє право
відступити чи продати свою частку третім особам.

Згідно з
вимогами чинного законодавства учасники (засновники) товариства мають право
вийти з нього в установленому порядку. Разом з тим, вихід учасника з товариства
оформлюється заявою учасника в письмовій формі про вихід з товариства (якщо
учасник є фізичною особою, то така заява повинна бути нотаріально завірена) та
рішенням вищого органу товариства або одноголосним рішенням учасників про
внесення змін в установчі документи, пов'язаного з виходом учасника.

Так, із
матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1. відмовилась від прийняття частки в
статутному фонді ТОВ "Софія", переданої їй сином - ОСОБА_6, згідно з
його заявою від 20.06.01р., яка засвідчена нотаріально 04 січня 2003 року і
претензій матеріального та морального характеру до ТОВ "Софія"
позивач у даній справі не мала  (а.с.
36).

Таким чином,
ОСОБА_1., відмовившись нотаріально від прийняття відступленої їй в
односторонньому порядку частки в ТОВ "Софія", не має правових підстав
вимагати від ТОВ "Софія" будь яких виплат.

ОСОБА_1.
(позивач у справі) та її син - ОСОБА_6 при виході останнього з Товариства до
відповідача ніяких матеріальних претензій не заявляли, своєї власності чи
частки в уставному фонді в розпорядженні Товариства не залишили. Крім того,
ОСОБА_1. не входить до списку учасників Товариства, що підтверджується Статутом
підприємства відповідача   (засновницьким
договором) та змінами до нього (а.с. 11-27) та участі в зборах не приймала, про
що свідчить протокол № 1 від 28 січня 2003р. Даний протокол є дійсним і з нього
вбачається, що учасники товариства, у тому числі і ОСОБА_6,  добровільно вийшли з нього, та здійснили
продаж своїх часток.

Таким чином,
протокол зборів ТОВ "Софія" за № 1 від 28 січня 2003р.  свідчить про вихід з Товариства ОСОБА_6,
оскільки його мати ОСОБА_1. (позивач у справі) не прийняла відступленої на її
користь частки в Товаристві згідно із заявою від 2 січня 2003 р. про відмову
від вступу в Товариство та прийняття частки в ТОВ "Софія".

Отже, на думку
колегії суддів, позивач без будь-яких правових підстав    вимагає стягнення з ТОВ "Софія"
суми в розмірі 16150,00 грн., 3% річних в сумі 818,20 грн. та 5000,00 грн.
моральної шкоди, з огляду на вищевикладене.

Відповідно до
вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок
доказування відповідно до приписів статті 33 Господарського процесуального
кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається
на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Проте,
апеляційна скарга позивача не містить жодних фактичних даних, що спростовують
факти, які було покладено в основу оскаржуваного судового рішення. Доказів, які
б підтверджували правову обґрунтованість вимог про стягнення з відповідача на
користь позивача 16150,00 грн., 3% річних в сумі 818,20 грн. та 5000,00 грн.
моральної шкоди, заявником апеляційної скарги не надано.

Приймаючи до
уваги вищезазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що
апеляційна скарга позивача позбавлена фактичного та правового обґрунтування на
її підтвердження, рішення  Шосткінського
міськрайсуду Сумської області від 15.11.2006 року по справі № 2-23/06  прийняте без порушень норм матеріального та
процесуального права, а доводи позивача з яких подана апеляційна скарга про
скасування рішення, не можуть бути підставою для його зміни чи скасування.

На підставі
викладеного та керуючись ст. ст. 43, 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105
Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду, -

постановила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1, м. Шостка, Сумської області
залишити без задоволення.

Рішення
Шосткінського міськрайсуду Сумської області від 15.11.2006 року  по справі № 2-23/06 залишити без змін.

Головуючий суддя

Судді