ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2007 р.
№ 12/488

Вищий господарський суд України  у складі колегії суддів:

головуючого судді
Кравчука Г.А.,

суддів:
Мачульського Г.М.,

Шаргала В.І.

за участю представників сторін:

позивача:
за первісним позовом
Пироговського Е.М. дов. №2 від 11.02.2007 р.

відповідача:
за первісним позовом
Багрія В.І. дов. №279 від 01.02.2007 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу
Приватного підприємства "Правнича фірма "Ареопаг"

на постанову
Київського апеляційного господарського суду  від 28.11.2006 р.

у справі
№12/488 господарського суду м. Києва

за позовом
Приватного підприємства "Правнича фірма "Ареопаг"

до
Загальноосвітнього навчального закладу Міжнародної школи І-ІІІ ступенів "Меридіан"

про
стягнення 69 062,73 грн.

за зустрічним позовом
Загальноосвітнього навчального закладу Міжнародної школи І-ІІІ ступенів "Меридіан"

до
Приватного підприємства "Правнича фірма "Ареопаг"

про
визнання недійсним договору

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство (надалі ПП) "Правнича фірма "Ареопаг" звернулося до господарського суду м. Києва з позовом до загальноосвітнього навчального закладу Міжнародної школи І-ІІІ ступенів "Меридіан" (надалі Школа "Меридіан")  про стягнення 69 062,73 грн., у тому числі 9 030 грн. основного боргу, 60 000 грн. штрафу, 32,73 грн. пені.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на виконання укладеного між сторонами договору позивачем надані Школі "Меридіан" транспортні послуги, за які остання розрахувалася лише частково, в результаті чого утворилася заборгованість у вказаному розмірі; крім того, відповідач в подальшому в односторонньому порядку відмовився від виконання умов договору, за що умовами пункту 4.3 договору передбачений штраф в зазначеному розмірі; на направлену підприємством  на адресу школи претензію, остання відповіді не надала.

Доповідач: Шаргало В.І.

Школа "Меридіан" подала зустрічний позов про визнання вищезазначеного договору недійсним, оскільки на момент укладення договору позивач не мав ліцензії на здійснення внутрішніх перевезень автомобільним транспортом, тому  договір може бути визнаний судом недійсним на підставі ч.1 ст. 227 Цивільного кодексу України.

Рішенням господарського суду м. Києва від 22.08.2006 року (суддя Хрипун О.О.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду  від 28.11.2006 року (судді: Алданова С.О., Шипко В.В., Борисенко І.В.), в задоволенні первісного позову відмовлено, зустрічний позов задоволений, визнаний недійсним договір  про надання транспортних послуг від 01.09.2004 року, укладений між загальноосвітнім навчальним закладом Міжнародною школою І-ІІІ ступенів "Меридіан" та Приватним підприємством  "Правнича фірма "Ареопаг", стягнуті відповідні судові витрати. Судове рішення мотивоване тим, що ліцензійними умовами  та вимогами чинного на момент укладення договору законодавства про ліцензування передбачено обов'язкове отримання ліцензії на  такий вид господарської діяльності як внутрішні перевезення пасажирів автомобільним транспортом, якої  позивач на той час не мав.

Не погоджуючись з прийнятими у справі рішенням та постановою, ПП "Правнича фірма "Ареопаг" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на неврахування судами приписів ст.ст. 9, 24 Закону України "Про автомобільний транспорт",  ст.ст. 525, 526,  626, 628, 629 Цивільного кодексу України, просить їх скасувати і прийняти нове рішення про задоволення первісних позовних вимог та відмову в зустрічному позові. Скаржник, зокрема, звертає увагу суду касаційної інстанції на те, що на момент укладення договору у нього була наявна ліцензія на надання послуг з міжнародних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, яка надавала йому право здійснювати і внутрішні перевезення пасажирів автомобільним транспортом.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а прийняті у справі судові рішення –без зміни як такі, що відповідають обставинам справи та чинному законодавству.

Заслухавши в судовому пояснення представників сторін, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, судова колегія Вищого господарського суду вважає, що касаційна скарга не підлягає  задоволенню з наступних підстав.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 01.09.2004 року між Школою "Меридіан" (Замовник) та ПП "Правнича фірма "Ареопаг" (Перевізник) укладений договір про надання транспортних послуг, за умовами якого Перевізник  зобов'язався надати Замовнику послуги з перевезення учнів школи автобусом в період з 01.09.2004 року по 31.05.2011 року, а Замовник зобов'язався оплатити надані послуги у розмірі 5600 грн. за навчальний рік.   Перевізник (позивач) виконував свої зобов'язання за договором, що підтверджується актами приймання-передачі виконаних робіт, проте Замовник листом від 05.05.2005 року №261 повідомив Перевізника про розірвання даного договору через 5 днів після отримання цього листа.

Таким чином судами попередніх інстанцій встановлено, що правовідносини між сторонами виникли у зв'язку  з наданням послуг внутрішніх перевезень пасажирів автомобільним транспортом на підставі спірного договору.

За змістом статті 2 Закону України "Про автомобільний транспорт" (в редакції, що діяла на час укладення договору) автомобільні транспортні засоби перевізників, що використовуються ними для надання послуг з перевезень пасажирів і вантажів, відносяться до автомобільного транспорту загального користування.

Вид господарської діяльності з надання послуг  по перевезенню пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування за правилами пункту 33 статті 9 Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" підлягає ліцензуванню.

Імперативними приписами частини 3 статті 3 названого Закону встановлено, що ліцензія є єдиним документом дозвільного характеру, який дає право на зайняття певним видом господарської діяльності, що відповідно до законодавства підлягає обмеженню.

З наведеною нормою кореспондуються і приписи пункту 3 статті 14 Господарського кодексу України, відповідно до яких  ліцензія - документ державного зразка, який засвідчує право суб'єкта господарювання - ліцензіата на провадження зазначеного в ньому виду господарської діяльності протягом визначеного строку за умови виконання ліцензійних умов. Відносини, пов'язані з ліцензуванням певних видів господарської діяльності, регулюються законом.

"Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування (крім надання послуг з перевезення пасажирів та їх багажу на таксі) та Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з надання послуг з перевезення пасажирів та їх багажу на таксі" затверджені спільним Наказом Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва та Міністерства транспорту України від 18 грудня 2003 року N 136/985.

Відповідно до пункту 1.6  названих Ліцензійних умов  ліцензія видається на господарську діяльність з надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування (крім надання послуг з перевезення пасажирів та їх багажу на таксі).

У межах цього виду діяльності здійснюються такі види робіт:

надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів автомобільним транспортом загального користування (крім надання послуг з перевезення пасажирів та їх багажу на таксі);

надання послуг з внутрішніх перевезень вантажів автомобільним транспортом загального користування (крім надання послуг з перевезення пасажирів та їх багажу на таксі);

надання послуг з міжнародних перевезень пасажирів автомобільним транспортом загального користування (крім надання послуг з перевезення пасажирів та їх багажу на таксі);

надання послуг з міжнародних перевезень вантажів автомобільним транспортом загального користування (крім надання послуг з перевезення пасажирів та їх багажу на таксі).

Згідно з пунктом 1.7 ліцензія на провадження господарської діяльності з надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування (крім надання послуг з перевезення пасажирів та їх багажу на таксі) є документом, що дає право суб'єкту господарювання на здійснення зазначеного виду діяльності або окремих видів послуг, визначених у пункті 1.6 цих Ліцензійних умов.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що подана ПП "Правнича фірма "Ареопаг" ліцензія від 09.06.2003 року, надає йому право здійснювати надання послуг з міжнародних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, тобто з урахування наведених норм Ліцензійних умов, перевізник (позивач) мав право надавати саме цей окремий вид послуг.

За правилами статті 227 Цивільного кодексу України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Таким чином, з урахуванням приписів частини 1 статті 6  Господарського  кодексу України, відповідно до якої  одним із загальних принципів господарювання є свобода підприємницької діяльності у межах, визначених законом,  а також вищенаведених норм законодавства та встановлених обставин справи, суди попередніх інстанцій дійшли правомірного та обґрунтованого висновку про визнання спірного договору недійсним.

З огляду на приписи статей 216 та 236 Цивільного кодексу України, згідно з якими недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення, судова колегія касаційної інстанції погоджується з висновком господарських судів про відсутність підстав для задоволення первісного позову.

З   урахуванням   наведеного, колегія   суддів   вважає, що під   час розгляду справи  господарськими судами попередніх інстанцій фактичні обставини справи встановлено на основі повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають цим обставинам і їм надана правильна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а відтак відсутні підстави для скасування прийнятих у справі рішень.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного підприємства "Правнича фірма "Аеропаг"  залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду  від 28.11.2006р. у справі №12/488 залишити без зміни.

Головуючий  суддя

Кравчук Г.А.

Суддя

Мачульський Г.М.

Суддя

Шаргало В.І.