ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И

20.03.2007                                                           Справа № 9/57-АП-07

м.Херсон, зал судового засідання № 322, 11 год. 45 хв.

Господарський суд Херсонської області у складі судді  Ребристої С. В. при секретарі Муравльовій Г.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Приватного підприємства "Виробничо-житловий центр "Сантехсервіс", м.Херсон

до Управління Пенсійного Фонду України в Дніпровському районі, м.Херсон

про  визнання недійсним рішення

За участю представників сторін:

від позивача –Крец Л.М.,  юрист, дов.№01-11/37 від 20.02.2007р.;

від відповідача –Довгошея Л.М..- зав. юридичним сектором, дор. №855/07 від 12.02.2007р.

Суть спору: позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій просить визнати нечинним рішення №130 від 25.12.2006р. прийняте  УПФУ в Дніпровському районі м.Херсона яким позивачу донараховано 66101грн. 46 коп. страхових внесків та 30195 грн. 33 коп. штрафних санкцій.

Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує невідповідністю правовим підставам  висновків, викладених відповідачем в акті  від 20.12.2006р. №199 перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати страхових внесків на загальнообов»язкове державне пенсійне страхування та посилається на положення законів України «Про державну підтримку малого підприємництва», «Про систему оподаткування», п.6 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб»єктів малого підприємництва»та положення Закону України «Про державну підтримку малого підприємництва». Також позивач посилається на ту обставину, що він є суб»єктом малого підприємництва - платником єдиного податку.

Заявою про зміну позовних вимог №27-11/38 від 27.02.2007р. позивач просить суд визнати недійсним акт №199 від 20.12.2006р., визнати нечинним рішення №130 від 25.12.2006р. та покласти судові витрати по справі на Державний бюджет.

13.03.2007р. позивач надіслав до суду лист в якому просить суд прийняти доповнення до позовної заяви, визнати недійсним рішення №130 від 25.12.2006р. та покласти на Державний бюджет судові витрати. Дане доповнення суд прийняв до розгляду, оскільки воно  за своїм змістом та формою  є уточненням позовних вимог.

Відповідач у відзиві  на позовну заяву проти позову заперечує, позовні вимоги не визнає та вважає їх такими, що протирічать положенням Закону України “Про загальнообов”язкове державне пенсійне страхування”.

Відповідач також стверджує, що обов»язок сплачувати страхові внески на  загальнообов»язкове державне пенсійне страхування не зумовлюється статусом платника податку як суб»єкта підприємницької діяльності.

Позивач проти доводів відповідача заперечує.

У судовому засіданні  20.02.2007р. оголошувалась перерва до 10 год. 00 хв. 06.03.2007р. та розгляд справи відкладався  на 20.03.2007р. до 11 год. 30 хв. з підстав, передбачених ст. 150 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін суд,

В С Т А Н О В И В:

Позивачем – приватним підприємством «Виробничо-житловий центр «Сантехсервіс», з урахуванням наданих уточнень, заявлено позовні вимоги про визнання недійсним рішення УПФУ  у Дніпровському районі м.Херсона №130 від 25.12.2006р.

Матеріали справи свідчать, що 20.12.2006р.  головним спеціалістом  відділу надходження доходів УПФУ у Дніпровському районі м.Херсона Паніотовою С.В., на підставі посвідчення, виданого начальником УПФУ в Дніпровському районі м.Херсона від 12.10.2006р. №45 проведена позапланова перевірка правильності обчислення, повноти нарахування страхових внесків на обов”язкове державне пенсійне страхування за період з 01.04.2005р. по 01.12.2006р., за результатами якої складено акт №199 від 20.12.2006р.. Акт перевірки посадовою особою позивача підписано із запереченнями.

Перевіркою було встановлено, що підприємство позивача знаходиться на спрощеній системі оподаткування (сплачує єдиний податок) за перевіряємий період відповідачем було встановлено заниження страхових внесків на суму 66101 грн. 46 коп.

За викладеним в акті перевірки  фактом виявленого порушення відповідачем 25.12.2006р. на підставі положень ст.ст.17, 19, 20, 106 Закону України “Про загальнообов”язкове державне пенсійне страхування” позивачу донараховано 66101 грн. 46 коп. страхових внесків та 30195 грн. 33 коп. фінансових санкцій.

Проаналізувавши заявлені позовні вимоги з наданими документальними доказами суд дійшов висновку що  за заявленим предметом позов  задоволенню  не підлягає.

Акт перевірки –це документ, що засвідчує результати перевірки відповідними державними органами (в даному випадку УПФУ) дотримання встановлених чинним законодавством норм і правил та служить підставою для накладення на юридичних чи фізичних осіб, що їх порушили, санкцій. Форми акту перевірки затверджуються органом, який відповідно до чинного законодавства здійснює такі перевірки.

Разом з тим, акт перевірки за своєю правовою природою  є колегіальним документом, який сам по собі не породжує правових наслідків. В акті перевірки фіксуються певні факти, встановлені в ході перевірки.

Оформлення результатів перевірок, які здійснюються органами УПФУ чітко регламентовано   Порядком оформлення результатів документальних перевірок з дотримання чинного законодавства платниками збору на обов»язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003р. №6-5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 травня 2003р. за №359/7680.

Положення зазначеного нормативно-правового акта регулюють питання проведення посадовими особами органів Пенсійного фонду України документальних перевірок щодо правильності обчислення та сплати збору на обов»язкове державне пенсійне страхування, а також цільового використання його коштів, зокрема підприємствами (об»єднаннями), установами, організаціями (їх філіями, відділеннями та іншими відокремленими підрозділами) незалежно від форм власності, фізичними особами-суб»єктами підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.

Органи Пенсійного фонду України мають право проводити в установленому порядку планові та позапланові перевірки фінансово-бухгалтерських документів, звітів, планів, кошторисів та інших документів платників щодо правильності обчислення та сплати збору на обов»язкове державне пенсійне страхування, а також цільового використання його коштів.

За результатами перевірки складається акт довільної форми у двох примірниках, який підписується особами, які проводили перевірку, керівником і головним бухгалтером платника, а за їх відсутності –особами, що їх заміщують.

Один примірник акта передається під розписку керівникові або головному бухгалтерові платника, а другий залишається в органі Пенсійного фонду України.

Акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених у ході перевірки фактів порушень норм законодавства щодо сплати та цільового використання збору на обов»язкове державне пенсійне страхування, а також невиконання платником законних вимог посадових осіб органів Пенсійного фонду України, які проводили перевірку.

За результатами перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника, які мають відношення до фактів виявлених порушень законодавства.

Факти виявлених порушень законодавства викладаються в акті документальної перевірки чітко, об»єктивно та в повній мірі, з посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

У разі відсутності первинних документів, що підтверджують факт порушення, до акта перевірки додаються пояснення посадових осіб або інших працівників платника (у межах їх компетенції), що перевіряється

Розділом 2 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з дотримання чинного законодавства платниками збору на обов»язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003р. №6-5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 травня 2003р. за №359/7680 встановлено  вимоги до складу і змісту акта документальної перевірки (далі Порядок).

Так, згідно п.п 2.3.3 п. 2.3 Розділу 2  зазначеного Порядку за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно: висвітлити показники, які відображаються платником у Розрахунку зобов»язання зі сплати збору на обов»язкове державне пенсійне страхування, та фактичні показники, виявлені в ході перевірки на підставі первинних документів бухгалтерського обліку платника в розрізі періодів; у разі виявлення розбіжностей чітко викласти зміст порушення з посиланням на нормативно-правові акти, що порушені платником, із зазначенням періоду, у якому дане порушення здійснено; зазначити первинний документ, на підставі якого вчинено записи в бухгалтерському обліку (навести кореспонденцію рахунків операцій), та інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення; зазначити перелік документів, що не були надані в ході здійснення перевірки; у разі відмови платника (посадових осіб) надати перевіряючим письмові пояснення щодо причини ненадання документів, факт відмови відобразити в акті.

Розділом 3 Порядку  регламентовано процедуру підписання акта документальної перевірки. Так, акт документальної перевірки складається у двох примірниках та підписується посадовими особами органу Пенсійного фонду України, які здійснюють перевірку, та посадовими особами платника. За  наявності зауважень з боку платника його керівник і головний бухгалтер підписують акт із зауваженнями, що подаються до органу Пенсійного фонду України в письмовій формі.

Після підписання акта перевірки платником (посадовими особами) один його примірник передається керівнику або уповноваженій особі платника, про що на останній сторінці акта робиться відповідна відмітка за підписом особи, яка одержала акт, із зазначенням його посади, прізвища та ініціалів, а також дати одержання акта.

У разі відмови платника (посадової особи) від підпису, що підтверджує вручення йому акта перевірки,  робиться відповідний запис в акті та один примірник акта перевірки надсилається платнику поштою з повідомленням про вручення.

Матеріали справи свідчать, що відповідачем  акт перевірки від 20.12.2006р. №199 складено у відповідності до вимог вищезазначеного Порядку.

Доводи позивача, що він як платник єдиного податку, відповідно до п.6 Указу Президента України №727/98 звільняється від сплати збору на обов»язкове державне пенсійне страхування підлягають відхиленню з огляду на наступне:

Положеннями статті 5 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування»від 9 липня 2003р. №1058-ІУ (далі Закон №1058-ІУ), який набув чинності  з 01.01.2004р. регулюються відносини, що виникають між суб»єктами загальнообов»язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів на ці правовідносини  може поширюватися лише у випадках, передбачених цим Законом або в частині, що йому не суперечить. Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура  системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню; перелік платників страхових внесків, їх права та обов'язки; порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків; стягнення заборгованості за цими внесками.

Пунктом першим статті 11 Закону № 1058-ІV встановлено, що загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях, в об'єднаннях громадян, у фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності та інших осіб (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент) на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством.

Згідно з пунктом 1 статті 14 Закону № 1058-ІУ страхувальниками цих осіб є їх роботодавці, які відповідно до частини І статті 15 цього Закону є платниками страхових внесків та зобов'язані на підставі пункту 6 частини 2 статті 17 зазначеного Закону нараховувати, обчислювати і сплачувати   в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

У статті 18 Закону № 1058-ІУ зазначено, що страхові внески є цільовим загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом; вони не включаються до складу податків, інших обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування, на ці внески не поширюється податкове законодавство, а іншим законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Ставки, механізм справляння та пільги щодо сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування встановлені Законом  України “Про збір на обов”язкове державне пенсійне страхування” від 26.06.1997 № 400/97-ВР (далі Закон №400/97-ВР), яким разом із Законом № 1058-ІУ не встановлено такої пільги, як звільнення від сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування для суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали або перейшли на спрощену систему оподаткування.

Аналізуючи наведені правові норми,  суд дійшов висновку, що страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не входять до системи оподаткування, на них не поширюється податкове законодавство, іншим законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Отже, обов'язок сплачувати страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не зумовлюється статусом платника податку як суб'єкта підприємницької діяльності.

Указ Президента України “Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб”єктів малого підприємництва” від 3 липня 1998р. № 727/98 регулює питання оподаткування суб'єктів малого підприємництва. Згідно з вимогами статті 15 Прикінцевих положень Закону № 1058-ІУ до  приведення законодавства України у відповідність із цим Законом, закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечать цьому Закону. Положення статті 6 зазначеного Указу про звільнення суб”єктів малого підприємництва, які сплачують єдиний податок, від збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування суперечать Закону України №1058-ІУ і застосуванню не підлягають.

Статтею 19 Закону № 1058-ІУ встановлено, що страхові внески до солідарної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування нараховуються роботодавцем на суми фактичних витрат на оплату праці (грошового забезпечення) працівників, що включають витрати на виплату основної та додаткової заробітної плати та інших заохочувальних і компенсаційних виплат.

Статтею 69 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень   ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень суб”єкта владних повноважень обов”язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд відмовляє позивачу в задоволенні позову через недоведеність ним своїх позовних вимог.

За таких обставин, понесені позивачем судові витрати в розмірі  3 грн. 40 коп. покладаються на позивача і  не підлягають поверненню  йому з Державного бюджету.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови та повідомлено представників сторін про  час і місце виготовлення постанови суду в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.94, 98, 158, 160-163, 167, п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.В задоволенні позову відмовити повністю

Постанова набирає  законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду  першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після апеляційного розгляду справи.

Заява про  апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України –з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про  апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                  С.В. Ребриста

Постанову складено у повному обсязі  22.03.2007р.