ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

"27" лютого 2007 р.
Справа №  2/3

Господарський суд Кіровоградської області в складі судді ДеревінськоїЛ.В., розглянувши справу № 2/3

за позовом: комунального підприємства "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради, м. Олександрія Кіровоградської області

до відповідача: житлово - експлуатаційної контори № 6, м. Олександрія Кіровоградської області

про стягнення  6485,49 грн.

ПРЕДСТАВНИКИ:

від позивача -  Меркулов П.О. , довіреність № 500/1  від 22.05.06 ;

від відповідача - участі не брав, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином;

Комунальним підприємством "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради подано позов до житлово - експлуатаційної контори № 6 про стягнення 6485,49 грн.  боргу за спожиту теплову енергію за період з жовтня 2001 року по травень 2003 року.

Відповідач позов не заперечив, витребувані судом матеріали не подав.

Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між державним комунального підприємством "Теплокомуненерго" та житлово - експлуатаційною конторою № 6 укладено договір № 9 від 01.10.2002р. на відпуск теплової енергії.

Відповідно до 1. договору енергопостачальна організація ( ДКП "Теплокомуненерго") приймає на себе зобов'язання поставляти споживачу теплову енергію у відповідності з діючими нормами теплопостачання, а споживач ( ЖЕК № 4) зобов'язується сплачувати отриману теплову енергію за встановленими тарифами ( цінами) в строки, передбачені договором.

В пункті 6.4 договору сторонами погоджено споживач за 3 дні до початку розрахункового періоду здійснює передоплату в грошовій формі шляхом перерахування на рахунок  енергопостачальної організації 100 відсотків вартості зазначеної в договорі кількості теплової енергії, передбаченої на розрахунковий період.

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованості за поставлену теплову енергію за період з 01.10.2001 р.  по 01.05.2003 р. в сумі 6485,49 грн.

При розгляді спору господарський суд керується п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який передбачає, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.  Відповідно до п.10 Прикінцевих та перехідних положень правила ЦК України про відповідальність за порушення договору застосовуються в тих випадках, коли відповідні порушення були допущені після набрання чинності ЦК України, крім випадків, коли в договорах, укладених до 01.01.04, була встановлена інша відповідальність за такі порушення.

Згідно статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У відповідності до статті 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу,  інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв  ділового обороту  або  інших  вимог,  що  звичайно ставляться.

Відповідності до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторонам (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

В частині 1 статті 903 Цивільного кодексу України передбачено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Матеріалами справи встановлено, що ухвалою господарського суду Кіровоградської області по справі № 14/41 від 04.07.2003р. за заявою Олександрійської об'єднаної держаної податкової інспекції до комунального підприємства «житлово - експлуатаційна контора № 6» про визнання банкрутом, оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство боржника припинено провадження у справі. В газеті «Урядовий кур»єр» № 186 від 09.10.2002р.  опубліковано оголошення про банкрутство боржника. Позивач письмову заяву з вимогами до боржника не подав, його вимоги у справі про банкрутство господарським судом не визнавались.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»  конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство,  протягом 30 днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство зобов’язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують. Вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не розглядаються і вважаються погашеними, про що господарський суд зазначає в ухвалі, якою затверджує реєстр вимог кредиторів. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

Правові наслідки для осіб, які не звернулись в установлений термін зі своїми вимогами, визначені в п. 5 ст. 31 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а саме: їх вимоги не розглядаються і вважаються погашеними.

За вказаних обставин, враховуючи строк виникнення спірного зобов’язання за період з 01.10.2001 р. по 01.12.2002 р. в сумі 3690,67 грн. до дня порушення провадження у справі про банкрутство боржника та оголошення в друкованому органі, відсутність звернення позивача в місячний термін після оголошення в газеті про банкрутство з грошовими вимогами, позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими і підстави для їх задоволення  відсутні.

Відповідно до статті 71 Цивільного кодексу УРСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Статтею 80 Цивільного кодексу УРСР закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові.

Разом з тим, суд застосовує ч. 2 ст. 5 Цивільного кодексу України де зазначено, що акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність.

Враховуючи вище викладене, строк оплати за надані послуги погоджений в договорі – за 3 дні до початку розрахункового періоду шляхом передоплати, пред'явлення позивачем позову 03.01.2007р  про стягнення  боргу в сумі 2794,82 грн.,  який виник за період з 01.12.2002 р.  по 01.05.2003 р., тобто після спливу три річного строку позовної давності, суд застосовує наслідки спливу строку позовної давності.

Отже, позовні вимоги в частині стягнення боргу про в розмірі 2794,82 грн. задоволенню не підлягають в зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України державне мито та витрати по сплаті послуг за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 525, 526, 901, 903 Цивільного кодексу України, ст.ст. 14, 31 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», ст.ст. 71, 80 Цивільного кодексу УРСР, ст. 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду в установленому законом порядку.

Суддя

Л. В. Деревінська