ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2007 р.  о 14:57 годині              Справа № АС-16/21-07

вх. № 775/1-16

Суддя господарського суду Харківської області Здоровко Л.М.

за участю секретаря судового засідання Федорова Т.О.

представників сторін :

позивача - Кононенко В.О., довіреність б/н від 01.02.2007 року, Безручко Л.В., керівник ;

відповідача - Агічеєва О.А., нач. юр. відділу УПФУ в Комінтернівському районі за довіреністю № 47/07-28 від 02.01.2007 року;

Золотарь Н.І., гол. спеціаліст відділу за довіреністю № 101-07/28 від 28.03.2007 року;

по справі за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю Аудіторська фірма "А.Аудит", м. Харків

до  Управління Пенсійного Фонду України в Комінтернівському районі, м. Харків

про визнання недійсними рішень

ВСТАНОВИВ:

У судовому засіданні оголошувалась перерва з 14.03.2007 р. до 14.30год. 03.04.2007 р.

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить  скасувати рішення № 835 від 13.11.2006 р. та № 836 від 13.11.2006 р. винесені Управлінням Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова та скасувати вимогу про сплату боргу № Ю-975 від 13.11.2006 р. винесену Управлінням пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова.

Свою вимогу пояснює тим, що є платником єдиного податку. Порядок сплати єдиного податку встановлений Указом Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" і Законом України „Про державну підтримку малого підприємництва». При застосуванні оспорюваних рішень відповідач, одержуючи 42 %  від єдиного податку, сплаченого позивачем, вимагає окремо сплачувати ще 32 % від суми фактичних затрат  на оплату праці, що не відповідає роз'ясненням Пенсійного фонду України, наданих на  той час. Для уникнення подвійного оподаткування позивач при нарахуванні страхових внесків керувався роз'ясненнями вказаними у листі № 7293/04 Пенсійного фонду України. Скоригованим розрахунком  суми страхових внесків  позивач самостійно скоригував  розміри страхових внесків за період з 01.01.2004 р. – 31.10.2004 р. Станом: на 01.01.2005 р. актом звірки  підтверджена сторонами  сума переплати 32% страхових внесків у розмірі 24153,81 грн. Станом  на 01.01.2006 р. актом звірки  підтверджена сторонами сума переплати  32 % страхових внесків у розмірі 14452,78 грн.  Позивач вважає, що оспорювані рішення та вимога винесені без врахування всіх обставин справи, діючого законодавства та підлягають скасуванню.

Відповідно п. 6 прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається за правилами Кодексу адміністративного судочинства України (далі –КАС України ).

01.02.2007 року до канцелярії господарського суду Харківської області від відповідача надійшло заперечення на адміністративний позов, у якому відповідач позовні вимоги не визнає, вважає їх не обґрунтованими та безпідставними, оскільки відповідно до  п. 4 ст. 18 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", страхові внески не включаються до складу податків, інших обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування. На страхові внески не поширюється податкове законодавство, до якого відносяться Закони України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", Закон України "Про податок з доходів фізичних осіб" № 889 від 22.05.2003 р., Указ Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" та  відповідно до п.15 розділу 15 „Прикінцевих положень" Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Вказує, що позивач у  листопаді - грудні 2004 р. необґрунтовано зменшив суму страхових внесків до розміру страхового внеску на мінімальну заробітну плату працівників.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та прохав суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнає, просить суд відмовити у позові.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані сторонами докази, судом встановлено наступне.

Позивач, зареєстрований як платник  страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування в управлінні  Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова ( реєстраційний номер 4347),  та є платником єдиного  податку, що не заперечується сторонами.

Порядок сплати єдиного податку встановлений Указом Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" і Законом України „Про державну підтримку малого підприємництва".

Позивач  зазаначає, що  Пенсійний фонд України надавав  роз'яснення  у листах № 7293/04  від 30.07.2004 р., №  211/04 від 12.01.2004 р. та за  № 8520/04  від 01.06.2004 р., які адресувались начальникам Головних  управлінь   Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим,областях,  містах Києві та Севастополі.

Зазначеними листами роз'яснювалось, що відповідно до Прикінцевих положень Закону  України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування"  усі законодавчі акти, в тому числі й ті, що регулюють спрощену систему оподаткування,  повинні бути приведені у  відповідність  до  вимог нового пенсійного законодавства.

Законопроекти щодо  вилучення  із  законодавства про спрощену систему оподаткування положень,  що стосуються спрямування частини коштів  до   Пенсійного  фонду  України,  знаходяться  на  розгляді Верховної Ради України.

У період    до   внесення   відповідних   змін   до   чинного законодавства  суб'єкти  підприємницької  діяльності,  які  обрали особливий  спосіб  оподаткування  (фіксований  та  єдиний податок) сплачують внески до Пенсійного  фонду  України  згідно  з  нормами Указу Президента  України від 03.07.1998 р.  N 727 ( 727/98 ) "Про спрощену систему  оподаткування,  обліку  та  звітності  суб'єктів малого   підприємництва"  та Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 р.  N 13-92     "Про  прибутковий  податок  з громадян".

Для врахування в страховий стаж періоду роботи протягом цього часу (з 1 січня 2004 року до прийняття зазначених  законопроектів) та  з  метою  дотримання  вимог  статті  24  Закону  України  "Про загальнообов'язкове  державне  пенсійне   страхування" зазначений  суб'єкт  може здійснити доплату до Пенсійного фонду до розміру  мінімального   страхового   внеску   (32   відсотка   від мінімальної заробітної плати на цей час).

До прийняття  вищезазначених  законів,  з   метою   уникнення подвійного оподаткування, при сплаті страхових внесків за найманих працівників  юридичними  особами  -   суб'єктами   підприємницької діяльності,   які   сплачують  єдиний  податок,  сума  коштів,  що спрямовується до Пенсійного фонду у розмірі 42 відсотки від  цього податку  за  таких  працівників,  зараховується  в  рахунок сплати страхових внесків за відповідні звітні періоди.

Зазначеними роз'ясненнями Пенсійний фонд  вказував на неврегульованість питання сплати страхових внесків суб'єктами підприємницької діяльності, які   сплачують  єдиний  податок та зазначав на право (а не обов'язок) таких суб'єктів підприємницької діяльності здійснити доплату до Пенсійного фонду до розміру  мінімального   страхового   внеску   (32   відсотка   від мінімальної заробітної плати).

Керуючись вищевказаними роз’ясненнями, позивач направив лист № 83 від 08.12.2004 р. до відповідача щодо перерахунку сплачених страхових внесків до пенсійного фонду .

Скоригованим розрахунком  суми страхових внесків  позивач самостійно скоригував  розміри страхових внесків за період з 01.01.2004 р. – 31.10.2004 р. (32   відсотка   від мінімальної заробітної плати на той час).

Станом на 01.01.2005 р. актом звірки  підтверджена сторонами  сума переплати 32% страхових внесків у розмірі 24153,81 грн.

Станом  на 01.01.2006 р. актом звірки  підтверджена сторонами сума переплати  32 % страхових внесків у розмірі 14452,78 грн.

З 30.10.2006 по 13.11.2006 р. спеціалістами управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова було проведена позапланова перевірка правильності обчислення повноти нарахування та своєчасності сплати внесків (збору) на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування  до Пенсійного фонду України за період з 01.01.2002 р. по 30.09.2006 р.  ТОВ АФ „А.Аудит". Перевірка  проводилась згідно листа позивача у зв’язку із зміною ним юридичної адреси. В результаті перевірки було складено Акт № 183 від 13.11.2006 року в якому зафіксовані  заниження страхувальником  фактичних витрат на оплату праці в листопаді, грудні 2004 р. на суму 9615,00 грн., завищення страхувальником  фактичних витрат на оплату праці на суму 426,25 грн., заниження нарахованих внесків ( 32 %, 31,8 %) на суму 23660,72 грн. та завищення нарахованих внесків 1-5% на суму 30,78 грн.

На підставі висновків, вказаних в вищевказаному акті відповідачем було винесено:

- Рішення № 835 від 13.11.2006 р. про застосування фінансових санкцій за приховування (заниження)  страхувальником сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески, яким  застосовані фінансові санкції в розмірі 9615,00 грн.,

- Рішення № 836 від 13.11.2006 р. про застосування фінансових санкцій за донарахування органом пенсійного фонду України або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків, яким донараховано 24122,06 грн. страхових платежів та застосовано фінансові санкції у сумі 28823, 35 грн..

На підставі вищевказаних рішень відповідач 13.11.2006р. направив позивачу   вимогу № Ю - 975 про сплату 61684,48 грн..

При винесенні оспрорюваних рішень  відповідач не врахував, що позивач діяв згідно наданих роз'яснень Пенсійного фонду України які на сьогодні не відізвані, є діючими та положення ст. 2 Закону України  „Про вирішення питання щодо заборгованості суб'єктів господарської діяльності, які застосовують особливі умови   оподаткування, обліку та звітності, у зв'язку з не перерозподілом Державним казначейством України частини податків до Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування на випадок безробіття протягом 2004  року - І кварталу 2005 року».

Згідно ст. 2  Закону України  „Про вирішення питання щодо заборгованості суб'єктів господарської діяльності, які застосовують особливі умови   оподаткування, обліку та звітності, у зв'язку з не перерозподілом Державним казначейством України частини податків до Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування на випадок безробіття протягом 2004 року - І кварталу 2005 року» , донарахування та фінансові (штрафні) санкції до суб'єктів господарської діяльності, які застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності щодо сум фактично сплачених внесків у 2004 році - І кварталі 2005 року, не застосовуються.

Таким чином, оскаржувані рішення відповідача прийняті  без врахування всіх обставин, що мають значення для  прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу  між несприятливими наслідками для прав, свобод і інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямовані ці рішення, без урахування принципів добросовісності, розсудливості та в порушення вимог ст. 2  Закону України  „Про вирішення питання щодо заборгованості суб'єктів господарської діяльності, які застосовують особливі умови   оподаткування, обліку та звітності, у зв'язку з не перерозподілом Державним казначейством України частини податків до Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування на випадок безробіття протягом 2004 року - І кварталу 2005 року».

Враховуючи вище викладене суд  задовольняє позовні вимоги, скасовує рішення №835 від 13.11.2006 р. та №836 від 13.11.2006 р. винесені Управлінням пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова та  вимогу про сплату боргу №Ю-975 від 13.11.2006 р. винесену Управлінням Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова, оскільки відповідно до ст. 2 КАС України  рішення суб'єктів владних повноважень повині бути винесені на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано,  обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, неупереджено, добросовісно, розсудливо.

Керуючись ст. 2 Закону України „Про вирішення питання щодо заборгованості суб'єктів господарської діяльності, які застосовують особливі умови   оподаткування, обліку та звітності, у зв'язку з неперерозподілом Державним казначейством України частини податків до Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування на випадок безробіття протягом 2004 року - І кварталу 2005 року»,  ст.ст. 1 - 12,  17, 50, 86, 138- 139 143, 160 163 , 186, п. 1, 2-1, 7  Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України , суд

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити позовні вимоги повністю.

Скасувати рішення №835 від 13.11.2006 р. та рішення №836 від 13.11.2006 р. винесені Управлінням Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова та  вимогу про сплату боргу №Ю-975 від 13.11.2006 р. винесену Управлінням Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Повний текст постанови підписано 10.04.2007 року (7,8,9 квітня вихідні дні).

Суддя                                                                                            Здоровко Л.М.