СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30.05.07                                                                                 Справа № 9/239н-ад

Суддя Ворожцов А.Г., розглянувши матеріали справи за позовом

Відкритого акціонерного товариства «Краснодонвугілля», м. Краснодон Луганської області

до  Краснодонської об’єднаної державної податкової інспекції Луганської області

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення

в присутності представників:

від позивача –Перепьолкін С.О. - нач. юр. управл., дов. № 1 від 26.02.07,

від відповідача –Бікяшев Р.Ф. - нач. юр. відділу, дов. № 1 від 29.12.06,  Васільєва Є.В. - гол. держ. подат. рев.-інсп., дов. № 37 від 14.05.07.

Суть спору: позивач звернувся до суду із заявою про визнання неправомірним та недійсним податкового повідомлення рішення Краснодонської об’єднаної державної податкової інспекції № /0 від 30.01.2007р., яким позивачу на підставі акту перевірки № 2002/23-32363486 від 12.10.06р. визначено суму податкового зобов’язання з урахуванням штрафних санкцій у розмірі 160 341,8 грн., у т.ч. основний платіж –88875,0 грн., санкції –71466,8 грн.

Відповідач, податковий орган, проти позову заперечує, посилаючись на акт перевірки та результати розгляду повторної скарги.

В обгрунтування вимоги позивач виклав наступне.

25.10.06р. позивач отримав від відповідача податкове повідомлення-рішення № /0 від 23.10.06р., яким відповідач визначив суму податкового зобов’язання у розмірі 7 588 876 грн. та застосував штрафні санкції у розмірі 1 567 553,80 грн.

За результатами розгляду скарги позивача до ДПА в Луганській області відповідачем було прийняте рішення про скасування податкового повідомлення-рішення від 23.10.06р. в частині визначення податкового зобов’язання з податку на прибуток в сумі 7 500 001 грн. та штрафних санкцій в сумі 1 496 087 грн.

На підставі зазначеного рішення відповідач прийняв спірне податкове повідомлення-рішення № /0 від 30.01.2007р.

Посилаючись на норми Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»від 28.12.94р. № 334/94-ВР (далі –Закон про прибуток), Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»від 21.12.2000р. № 2181-ІІІ (далі –Закон 2181), Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.92р. № 2270-12 (далі –Закон про оренду), Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»(далі –Закон про банкрутство), позивач вважає, що спірне податкове повідомлення-рішення не відповідає чинному законодавству, а тому є незаконним та підлягає скасуванню в частині основного платежу у розмірі 88 875,0 грн. та в частині санкцій у розмірі 71 466,80 грн.

Розглянувши матеріали справи, додатково надані документи, вислухавши представників позивача та відповідача, суд

в с т а н о в и в:

Спірне податкове повідомлення-рішення від 30.01.07р. було прийняте за порушення позивачем пп. 4.1.6 ст. 4; пп. 12.1.5 ст. 12; пп. 5.2.1, 5.2.5, 5.2.11, 5.3.1, 5.3.2, 5.4.8 ст. 5; пп. 8.1.2 ст. 8 Закону про прибуток.

За актом перевірки податковий орган стверджує, що позивачем занижені валові доходи на загальну суму 567 597 грн., оскільки позивач не включив до складу валового доходу:

·          кредиторську заборгованість у розмірі 6671,16 грн. у 1-му кварталі 2005 року,

·          безоплатно отримані виробничі запаси в сумі 10650,48 грн. у 4-му кварталі 2005 року,

·          повторне зменшення на суму до оцінки матеріалів у розмірі 548875 грн. у 1-му кварталі 2005 року та повторне коригування валового доходу на суму 400 грн. у зв’язку із завищенням суми запасів, використаних не у господарської діяльності (у 1-му кварталі 2005 року завищено 400 грн., у 2-му кварталі занижено 400 грн., у 4-му кварталі 2005 року занижено на 400 грн.

За актом перевірки позивачем завищені валові витрати на суму 139502,51 грн., оскільки всупереч вимогам Закону про прибуток позивач неправомірно включив до складу валових:

·          витрати, не пов’язані з господарською діяльністю в сумі 7510,06 грн. (у 1-му кварталі 2005 року –767,5 грн., у 3-му кварталі –363,93 грн. та 744,69 грн., у 4-му кварталі –581,2 грн., у 1-му кварталі 2006 року –2108,73 грн., у 2-му кварталі 2006 року –2944,01 грн.),

·          сплати збору за забруднення навколишнього середовища за понадлімітне розміщення відходів в сумі 3678,74 грн. (1-й квартал 2005 року –15 грн., 2-й квартал –3189,25 грн., 3-й квартал –118,49 грн., 4-й квартал –356 грн.),

·          витрати, пов’язані з ремонтом та поліпшенням основних фондів в сумі 104338,52 грн. (2-й квартал 2005 року –339 грн., 4-й квартал –82416 грн., 1-й квартал 2006 року –20045,77 грн., 2-й квартал 2006 року –1537,75 грн.),

·          50% витрат від фактичної суми утримання об’єктів соціальної інфраструктури у розмірі 5242,95 грн.,

·          Витрат у сумі 5120,01 грн. у 4-му кварталі 2005 року, яка була віднесена до складу валових витрат у попередньому періоді,

·          Витрат на відрядження за кордон у розмірі 13612,33 грн. у 4-му кварталі 2005 року без підтверджуючих документів.

Крім того, відповідач стверджує, що позивачем були занижені валові витрати на 912 868,36 грн. за рахунок не включення до складу валових витрат витрвати:

·          на виплату та доставку пенсій за списком № 2 у розмірі 900664,8 грн., пов’язаних з безоплатним наданням вугілля пенсіонерам у розмірі 12203,56 грн.,

та завищені амортизаційні відрахування на 414445 грн., нараховані на вартість безкоштовно отриманих від ДВАТ «КУМТП»основних фондів у зв’язку з його реорганізацією та передачею його майна на баланс позивача.

На підставі пп. 17.1.7 ст. 17 Закону 2181 за результатами перевірки з урахуванням розгляду повторної скарги відповідач застосував до позивача штрафні санкції у розмірі 71466,8 грн. (18728 грн. х 7 періодів х 10%) + (145893 грн. х 4 періоди х 10%).

Позивач не згоден з:

·          сумою основного платежу у розмірі 36706 грн., позивач вважає, що ця сума повинна складати 52169 грн. а не 88875 грн.,

·          порушенням пп. 8.1.2 ст. 8 Закону про прибуток в частині завищення амортвідрахувань у розмірі 414445 грн.,

·          сумою штрафних санкцій у розмірі 3745,6 грн., позивач вважає, що розмір штрафу повинен складати 67721,2 грн. а не 71466 грн.

Оцінивши матеріали справи у сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

І. Щодо заниження валових доходів позивача на загальну суму 567 597 грн. внаслідок порушення пп. 4.1.6 ст. 4; п. 5.9 ст. 5; пп. 12.4 ст. 12 Закону про прибуток.

Відповідно до пп. 4.1 ст. 4 Закону про прибуток валовий доход –загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, так і за її межами.

Згідно із пп. 4.1.6 ст. 4 Закону про прибуток валовий доход включає доходи з інших джерел, у т.ч., але не виключно, у вигляді сум безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному періоді, вартості товарів (робіт, послуг), безоплатно наданих платнику податку у звітному періоді, крім їх надання неприбутковим організаціям згідно з п. 7.11 ст. 7 цього Закону та у межах таких операцій між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи, крім випадків, визначених у ч. 4 ст. 3 Закону України «Про списання вартості несплачених обсягів природного газу».

Згідно з п. 5.9 ст. 5 Закону про прибуток платник податку веде податковий облік приросту (убутку) балансової вартості товарів (крім тих, що підлягають амортизації, та цінних паперів), сировини, матеріалів, комплектуючих виробів, напівфабрикатів, малоцінних предметів на складах, у незавершеному виробництві та залишках готової продукції, витрати на придбання та поліпшення (перетворення, зберігання) яких включаються до складу валових витрат згідно з цим Законом (за винятком тих, що отримані безкоштовно).

Вартість запасів оплачених, але не отриманих (не оприбуткованих) платником податку – покупцем, до приросту запасів не включається.

Вартість запасів оплачених, але не відвантажених (не знятих з обліку) платником податку –продавцем, до убутку запасів не включається.

У разі коли балансова вартість таких запасів на кінець звітного періоду перевищує їх балансову вартість на початок того ж звітного періоду, різниця включається до складу валових доходів платника податку у такому звітному періоді.

У разі коли балансова вартість таких запасів на кінець звітного періоду є меншою за їх балансову вартість на початок того ж звітного періоду, різниця включається до складу валових витрат платника податку у такому звітному періоді.

Згідно з пп. 12.1.1 ст. 12 Закону про прибуток платник податку –продавець товарів (робіт, послуг) має право збільшити суму валових витрат звітного періоду на вартість відвантажених товарів (виконаних робіт, наданих послуг) у поточному або попередніх звітному податкових періодах у разі коли покупець таких товарів (робіт, послуг) затримує без погодження з таким платником податку оплату їх вартості (надання інших видів компенсацій їх вартості). Таке право на збільшення суми валових витрат виникає, якщо протягом такого звітного періоду відбувається будь-яка з подій, визначених у частинах а), б), в) цього підпункту.

Відповідно до пп. 12.4.1 ст. 12 Закону про прибуток у разі коли дебітор повністю або частково погашає безнадійну заборгованість, попередньо віднесену кредитором до складу валових витрат або відшкодовану за рахунок страхового резерву згідно з положеннями п. 12.1 та п. 12.3 цієї статті, кредитор збільшує валовий доход на суму компенсації, одержаної від дебітора, у податковий період, протягом якого відбулося повернення зазначеної заборгованості або її частини.

ІІ. Щодо завищення валових витрат позивача на загальну суму 139502,51 грн. внаслідок порушення п. 5.1, пп.5.2.1, 5.3.1, 5.3.2, 5.3.5, 5.3.9, 5.4.8, 5.4.9 ст. 5 Закону про прибуток.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону про прибуток валові витрати виробництва та обігу –сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно з пп. 5.2.1 ст. 5 Закону про прибуток до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв’язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у т.ч. витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, встановлених п.п. 5.3 –5.7 цієї статті.

Відповідно з п. 5.3 ст. 5 Закон у про прибуток до складу валових витрат не включаються витрати на:

пп. 5.3.1 –витрати, не пов’язані з веденням господарської діяльності, а саме: організацію та проведення прийомів, презентацій, свят, розваг та відпочинку, придбання та розповсюдження подарунків (крім благодійних внесків та пожертвувань неприбутковим організаціям, визначеним у п. 7.11 цього Закону, та витрат, пов’язаних з проведенням рекламної діяльності, які регулюються пп. 5.4.4 цієї статті),

пп. 5.3.2 –придбання, будівництво, реконструкцію, модернізацію, ремонт та інші поліпшення основних фондів та витрати, пов’язані з видобутком корисних копалин, а також з придбанням нематеріальних активів, які підлягають амортизації, згідно із ст.ст. 8 і 9 та пп. 7.9.4 цього Закону,

пп. 5.3.5 –сплату штрафів та/або неустойки чи пені за рішенням сторін договору або за рішенням відповідних державних органів, суду,

пп. 5.3.9 –виплату винагород або інших видів заохочень пов’язаних з таким платником податку фізичним чи юридичним особам у разі, якщо немає документальних доказів, що таку виплату або заохочення було проведено як компенсацію за фактично надану послугу (відпрацьований час). За наявності зазначених документальних доказів віднесенню до складу валових витрат підлягають фактичні суми виплат (заохочень), але не більше ніж суми, розраховані за звичайними цінами.

Не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунками, платіжними та іншими документами, обов’язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до пп. 5.4.8 ст. 5 Закону про прибуток витрати на відрядження фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку або є членами керівних органів платника податку, у межах фактичних витрат особи, яка відряджена, на проїзд (включаючи перевезення багажу) як до місця відрядження і назад, так і за місцем відрядження, оплату вартості проживання у готелях (мотелях), а також включених до таких рахунків витрат на харчування чи побутові послуги (прання, чистка, лагодження та прасування одягу, взуття чи білизни), найом інших житлових приміщень, телефонних рахунків, оформлення закордонних паспортів, дозволів на в’їзд (віз), обов’язкового страхування, витрат на усний та письмовий переклади, інших документально оформлених витрат, пов’язаних з правилами в’їзду та перебування у місці відрядження, включаючи будь-які збори і податки, що підлягають сплаті зі здійсненням таких витрат.

Зазначені витрат можуть бути включені до складу валових витрат платника податку лише за наявності підтверджуючих документів, що засвідчують вартість цих витрат у вигляді транспортних квитків або транспортних рахунків (багажних квитанцій), рахунків з готелів (мотелів) або від інших осіб, що надають послуги з розміщення та проживання фізичної особи, страхових полісів тощо.

Не включається до складу валових витрат платника податку готівка, витрачена на цілі, визначені пп. 5.3.1 та 5.4.4 цієї статті, а також на цілі, не пов’язані з відшкодуванням особистих витрат фізичної особи, яка перебуває у відрядженні.

Відповідно до пп. 5.4.9 ст. 5 Закону про прибуток до валових витрат відносяться витрати платника податку на утримання, експлуатацію та забезпечення основної діяльності таких об’єктів соціальної інфраструктури, що перебували на балансі та утримувалися за рахунок такого платника податку на момент набрання чинності цим Законом (крім капітальних затрат, які підлягають амортизації).

ІІІ. Щодо розрахунку та нарахування позивачу штрафних (фінансових) санкцій.

Згідно з пп. 17.1.7 ст. 17 Закону 2181 за результатами матеріалів перевірки з урахуванням розгляду повторної скарги до позивача застосовані штрафні санкції у розмірі 71466,80 грн.: (18728 грн. х 7 періодів х 10%) + (145893 грн. х 4 періоди х 10%).

Зазначена сума штрафу пов’язана з наступним.

·          відповідач донарахував основний платіж, визначений у податковому повідомленні-рішенні у розмірі 88875 грн., у зв’язку з тим, що податок на прибуток був визначений з урахуванням порушень позивача за даними податкової звітності,

·          Мінпалива та енергетики України було прийнято наказ від 23.01.03р. № 20 Про реорганізацію ВАТ ДХК «Краснодонвугілля». Наказом Мінпалива та енергетики України № 186 від 09.04.03р. були внесені зміни до вищезазначеного наказу № 20, яким передбачена реорганізація ДВАТ «Краснодонське управління матеріально-технічного постачання (КУМТП) шляхом злиття з ВАТ «Краснодонвугілля». Наказом від 24.06.04р. № 76 було зобов’язано головного бухгалтера сформувати передавальний баланс ДВАТ «КУМТП»станом на 01.07.04р. та затвердити його в міністерстві.

На баланс ВАТ «Краснодонвугілля»згідно Авізо від 23.08.04р. ДВАТ «КУМТП»передало основні фонди, балансова вартість яких склала 33074021 грн.

За даними бухобліку ВАТ «Краснодонвугілля» щомісячно визначає дохід в сумі амортизації вартості безкоштовно отриманих активів, тобто в сумі амортизації його вартості.

Під час проведення перевірки Регіональне відділення ФДМУ по Луганській області листом від 13.09.06р. № 1-5/949 повідомило, що проводиться робота по укладенню договору оренди цілісного майнового комплексу ліквідованого ДВАТ «КУМТП», яке не увійшло до статутного фонду ВАТ «Краснодонвугілля», тобто статус майна ДВАТ «КУМПТ», переданого на баланс позивача, на момент перевірки не було визначено.

Крім того, позивачем до перевірки не було надано передавальний баланс станом на 01.07.04р., затверджений Мінпалива та енергетики України, або інших документів, які б підтверджували право власності позивача на отримане майно ДВАТ «КУМПТ».

Таким чином, суд вважає висновки відповідача щодо завищення суми амортизаційних відрахувань позивачем на 414445 грн., нарахованих на вартість основних фондів, що належали ДВАТ «КУМПТ» до реорганізації, правомірними, а застосування штрафних санкцій у зв’язку із заниженням суми податкового зобов’язання з податку на прибуток таким, що відповідає нормам податкового законодавства.

Матеріали справи свідчать, що штрафні санкції з податку на прибуток були нараховані позивачу за період з 01.01.05р. по 30.06.06р., у т.ч.:

1) у 1-му кварталі 2005 року сума недоплати склала 18728,0 грн., кількість періодів затримки склала 7, розмір штрафних санкцій відповідно до пп. 17.1.3 ст. 17 Закону 2181 –10%, сума штрафу –13109,60 грн.

2) у 4-му кварталі 2005 року сума недоплати склала 145893,0 грн., кількість періодів затримки склала 4, розмір штрафних санкцій відповідно до пп. 17.1.3 ст. 17 Закону 2181 –10%, сума штрафу –58357,20 грн.

Всього сума донарахувань податку на прибуток склала 164624,0 грн., сума штрафу –71466,80 грн.

Відповідно до пп. 17.1.3 ст. 17 Закону 2181 у разі коли контролюючий орган самостійно донараховує суму податкового зобов’язання платника податків за підставами, викладеними у пп. 4.2.2 «б»ст. 4 цього Закону, такий платник податків зобов’язаний сплатити штраф у розмірі десяти відсотків від суми недоплати (заниження суми податкового зобов’язання) за кожний з податкових періодів, установлених для такого податку, збору (обов’язкового платежу), починаючи з податкового періоду, на який припадає така недоплата, та закінчуючи податковим періодом, на який припадає отримання таким платником податків податкового повідомлення від контролюючого органу, але не більше п’ятдесяти відсотків такої суми та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових періодів, що минули.

Як було зазначено вище, загальна сума недоплати податку на прибуток позивачем склала 164624,0 грн., розмір штрафних санкцій 50% від цієї суми становить 82312,0 грн. Відповідно до вищезазначеної норми встановлено обмеження штрафних санкцій, згідно розрахунку податкового органу фінансова санкція складає 71466,80 грн. (13109,60 грн. + 58357,20 грн.), що не перевищує 50% від загальної суми недоплати податку на прибуток, тому суд вважає, що ця сума штрафу відповідає чинному законодавству.

ІV. Щодо розрахунку та нарахування позивача штрафних (фінансових) санкцій під час дії мораторію.

Суд погоджується з доводами податкового органу про те, що порушення справи про банкрутство суб’єкта господарювання не змінює його статусу платника податків та не позбавляє відповідний податковий орган статусу контролюючого органу стосовно податків і зборів (обов’язкових платежів), які справляються до бюджетів та державних цільових фондів цим платником податків, оскільки відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов’язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Законом 2181, який є спеціальним законом з питань оподаткування, встановлюється порядок погашення зобов’язань, у т.ч. юридичних осіб, перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов’язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами. Сфера регулювання цим законом правовідносин, що виникають між платниками податків та контролюючими органами, не обмежується правовим регулюванням власне заходів з погашення податкового зобов’язання або стягнення податкового боргу.

Зокрема, підпункт 4.2.2 «б»ст. 4 цього Закону встановлює обов’язок податкового органу самостійно визначати суму податкового зобов’язання платника податків у разі якщо дані документальної перевірки результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов’язань, зазначених у податкових деклараціях.

Господарським судом луганської області за заявою кредитора ТОВ АТП «Шлях»30 травня 2006 року було порушено провадження у справі № 21/52б про банкрутство ВАТ «Краснодонвугілля»та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до ст. 1 Закону про банкрутство конкурсними кредиторами є кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство та вимоги яких не забезпечені заставою майна боржника.

В силу ч. 1 ст. 14 Закону про банкрутство конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом тридцяти днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство зобов’язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

Правові наслідки неподання заяви з грошовими вимогами до боржника у встановлений строк встановлені ч. 2 ст. 14 Закону про банкрутство.

Так, вказаною статтею передбачено, що вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними, про що господарський суд зазначає в ухвалі, якою затверджує реєстр вимог кредиторів. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України "Про систему оподаткування" обов’язок юридичної особи щодо сплати податків і зборів (обов’язкових платежів) припиняється із сплатою податку, збору (обов’язкового платежу) або його скасуванням або списанням податкової заборгованості відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до норми абз. 24 ч. 1 Закону про банкрутство, мораторій на задоволення вимог кредиторів –це зупинення виконання боржником грошових зобов’язань і зобов’язань щодо сплати податків і зборів (обов’язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов’язань та зобов’язань щодо сплати податків і зборів (обов’язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону про банкрутство протягом дії мораторію не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов’язань зі сплати податків і зборів.

Як вбачається з матеріалів справи, штрафні санкції з податку на прибуток були нараховані позивачу в період дії мораторію (згідно ухвали від 30 травня 2006 року) за період з 01.01.05р. по 30.06.06р., тому нарахування цих санкцій не відповідає чинному законодавству.

Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду України, який у постанові від 6 січня 2007 року зазначив, що нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій по всім видам заборгованості за зобов’язаннями, строк виконання яких настав після порушення справи про банкрутство та введення мора торію, припиняється з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

За таких обставин позов підлягає задоволенню частково в частині нарахування штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог.

Згідно ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні, в якому закінчився розгляд справи, оголошено вступну та резолютивну частини постанови та повідомлено представників сторін про те, що постанову у повному обсязі буде виготовлено протягом 5-денного строку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 17, 87, 94, 98, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України,   суд

п о с т а н о в и в:

1.  Позов задовольнити частково.

2. Визнати неправомірним та недійсним податкове повідомлення рішення Краснодонської об’єднаної державної податкової інспекції № /0 від 30.01.2007р. в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 71466,8 грн.

3. У задоволенні решти позову відмовити.

4. Повернути з Державного бюджету на користь позивача, ВАТ «Краснодонвугілля»,  адреса: 94400, Луганська обл., м. Краснодон, вул. Комсомольська, б. 5, код 32363486, судовий збір в сумі 1,52 грн.

Постанова  набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано.

Постанову складено у повному обсязі та підписано 04.06.2007р.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява.  Обґрунтування  мотивів  оскарження  і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява  про  апеляційне  оскарження  та  апеляційна  скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява  про  апеляційне  оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення,  а в разі   складення   постанови  у  повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу -  з  дня  складення  в  повному  обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                               А.Г.Ворожцов