ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

14.02.07                                                                                           Справа  № 1/118-2055

Львівський апеляційний господарський суд,  в складі колегії:

головуючого-судді:                  Бойко С.М.,

суддів:                                         Бонк Т.Б.,

Марко Р.І.,

при секретарі   Ковалишин Ю.,

з участю представників:

від скаржника (третьої особи 2) –       з”явився,

позивача –   з”явився,

відповідача –з»явився,

третьої особи 1 –не з»явився,

розглянув апеляційну скаргу Релігійної громади Української Греко-Католицької церкви храму Вознесіння Господнього міста Чорткова, м.Чортків

на постанову господарського суду Тернопільської області від 19.09.2006 року, суддя Левандовський Ю.Я., в справі № 1/118-2055,

за позовом: Єпархіального управління Бучацької єпархії Української греко–католицької церкви, м.Чортків Тернопільської області

до відповідача: Тернопільської обласної державної адміністрації, м.Тернопіль

За участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1. Управління аналітики та прогнозування внутрішньої політики Тернопільської обласної державної адміністрації, м.Тернопіль

2.  Релігійної громади Української Греко-Католицької церкви храму Вознесіння Господнього міста Чорткова, м.Чортків

про  визнання незаконним та скасування п.2.5. розпорядження №535 „Про повернення, передачу у власність та в користування культових споруд і майна релігійним організаціям”,

в с т а н о в и в :

постановою господарського суду Тернопільської області від 19.09.2006 року задоволено позов Єпархіального управління Бучацької єпархії Української греко–католицької церкви до Тернопільської обласної державної адміністрації про визнання незаконним та скасування п.2.5 Розпорядження №535 „Про повернення, передачу у власність та в користування культових споруд і майна релігійним організаціям”, яким  повернуто у власність культові будівлі і майно, яке в них знаходиться, релігійним громадам, а саме УГКЦ м.Чорткова приміщення монастиря сестер „Кармеліток” та зобов»язано повернути в державну власність комплекс споруд монастиря сестер „Кармеліток”, який розташований в м.Чортків, вул.Монастирська,1.

Постанова суду мотивована тим, що спірне розпорядження №535  не відповідає вимогам законодавства як по суті так і по формі, оскільки релігійна громада УГКЦ м.Чорткова за період з квітня 1991р. по квітень 2004 р. зареєстрована не була та не зверталася з клопотанням про передачу культового майна у власність або в користування, розпорядження підписано неуповноваженою особою та державний орган не мав права розпоряджатися спірним майном, оскільки  24.11.1993 р.  воно вибуло   з    власності   держави.

В апеляційній скарзі  скаржник (третя особа 2) просить постанову суду скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити, з підстав неповного з”ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального права, апелюючи тим, що факт передачі вказаним розпорядженням представника Президента України саме позивачу у вланість приміщення колишнього монастиря сестер «Кармеліток»підтверджується постановою господарського суду міста Києва від 20.01.2006р. у справі №41/424-38/312, залишеною  без змін ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.07.2006р., а тому відповідно до ст.72 КАС України вказаний факт не підлягає доведенню повторно.

Скаржник не погоджується з висновком суду про те, що приміщення монастиря не відноситься до споруд культового призначення, покликаючись на технічний паспорт на приміщення монастиря сестер «Кармеліток», згідно якого спірні приміщення являють собою єдиний 2х поверховий комплекс прямокутної форми з вбудованою церквою та келіями для проживання монахів, що відповідає визначенню культових будівель та майна, наданих п.4 Роз»яснень президії Вищого арбітражного суду України від 29.02.1996р. № 02/5-109. При цьому скаржник зазначає, що у випадку наявності суперечних даних судом повинна призначатись експертиза, що місцевим судом зроблено не було.

Скаржник не погоджується з висновком суду про передачу спірних приміщень   без наявності відповідного клопотання релігійної громади скаржника, оскільки таке звернення було подано Деканом Чортківського греко-католицького деканату о. Канак Г.В., який був одночасно священиком церкви Храму Вознесіння Господнього і головою виконавчого комітету громади, а тому  діяв як законний представник громади в межах наданих йому повноважень Статутом громади, зареєстрованого рішенням виконавчого комітету Тернопільської обласної Ради народних депутатів № 180 від 24.07.1991р.

Скаржник зазначає, що на час прийняття спірного розпорядження в зв»язку з відсутністю Представника Президента України в Тернопільської області п.Гром»якаР.Т. п.Андрушків Б.М. одночасно виконував обов»язки Представника Президента України в Тернопільської області і голови Тернопільської обласної державної адміністрації і мав усі повноваження для видачі розпорядження № 535, оскільки згідно п.6, 9, «Положення про місцеву державну адміністрацію», затвердженого Указом Президента України від 14.04.1992 р. № 252, Главою місцевої державної адміністрації є Представник Президента України. Перший заступник глави обласної, Київської та Севастопольської міської, районної, районної в містах Києві та Севастополі місцевої державної адміністрації в разі відсутності глави виконує його обов»язки, передбачені Законом України «Про Представника Президента України».

Скаржник не погоджується з висновком суду про те, що спірне майно вибуло з державної власності на момент прийняття спірного розпорядження, оскільки рішення виконавчого комітету Чортківської міської ради від 24.11.1993р. № 397 не породило будь-яких правових наслідків і не змінювало статус спірного майна.

Скаржник також покликається на те, що позивачем не доведено  порушення спірним розпорядженням його прав та охоронюваних законом інтересів,  оскільки позивач як юридична особа, зареєстрований в 2000 р., а спірне розпорядження видано 17.12.1993р. Крім цього, позивачем пропущено строк позовної давності із зверненням з таким позовом.

В судовому засіданні відповідач проти заявлених позовних вимог заперечив, покликаючись на те, що відповідно до ст.13 Закону України „Про Представника Президента України” правовий статус місцевої державної адміністрації визначається Конституцією України, згаданим Законом та Положенням, яке затверджується Президентом України. Абзацом 2 п.9 Положення „Про місцеву державну адміністрацію”, затвердженого Указом Президента України від 24 липня 1992 року №394 передбачено, що перший заступник глави обласної державної адміністрації у разі відсутності глави місцевої державної адміністрації виконує його обов’язки. В зв’язку з хворобою Представника Президента України в Тернопільській області Р.Гром”яка, виконання обов’язків глави обласної державної адміністрації з 14 грудня 1993 року покладено на першого заступника глави облдержадміністрації Б.Андрушківа (розпорядження Представника Президента України від 13 грудня 1993 року №527.) За таких обставин, перший заступник глави обласної державної адміністрації Б.Андрушків, він же виконуючий обов’язки глави облдержадміністрації, на час підписання розпорядження Представника Президента України в області від 17 грудня 1993 року №535, був наділений цивільною правоздатністю відносно повноважень глави адміністрації.

У запереченнях на апеляційну скаргу  позивач просить в її задоволенні відмовити, мотивуючи тим, що  спірне розпорядження не відповідає вимогам законодавства як по суті так і по формі, а тому не є документом, що підтверджує передачу у власність приміщення монастиря сестер „Кармеліток” релігійним організаціям. На час прийняття спірного розпорядження релігійної громади УГКЦ м.Чорткова не існувало, а тому вона не могла і не зверталася з клопотанням про передачу у власність спірного майна, що є необхідною умовою передачі приміщення згідно ст.17 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації».

Позивач зазначає, що наявне в матеріалах справи клопотання подано Деканом Чортківського греко-католицького деканату о. Канак Г.В., як фізичною особою, і в ньому містилося клопотання про передачу спірного приміщення у користування, а не у власність.

Позивач не погоджується з твердженням скаржника про те, що приміщення монастиря відноситься до споруд культового призначення, оскільки монастир є майновим комплексом, який в цілому  спеціально призначений  для задоволення потреб релігійною общиною, а не релігійною громадою, а тому  окреме приміщення монастиря  не відноситься до   майна культового призначення.

Позивач також покликається на те, що спірне розпорядження підписано неуповноваженою особою, оскільки Андрушків Б.М. не був наділений  відповідними повноваженнями на час прийняття спірного розпорядження, а набув їх лише 20.01.1994 року.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, які підтримали свої позиції, пояснення дали аналогічні, викладені в письмових поясненнях та дослідивши наявні докази по справі,  встановив, що 11 червня 1993 року Міністерство оборони України передало монастир сестер Кармеліток -  греко-католицькій громаді м.Чорткова, про що свідчить лист Управління економіки та планування будівельно –квартирних органів  від 11.06.1993 р. №142/1/349.

Держава в особі органів, передбачених ст.17 Закону України „Про свободу совісті та релігійні організації”, є належним власником культових будівель і майна. Тільки державні органи мають право володіти, користуватися і розпоряджатися цими будівлями і майном, а також вчиняти щодо цих об’єктів будь-які дії, що не суперечать Закону (Закон України „Про власність”).

За таких обставин Міністерство оборони України повинно було повернути монастир сестер Кармеліток відповідному державному органу –обласній державній адміністрації, тобто належному власнику, а не передавати греко-католицькій громаді м.Чорткова.

Керуючись ст.17 Закону України „Про свободу совісті та релігійні організації” та Указом Президента України від 04 березня 1992 року № 125 „Про заходи щодо повернення релігійним організаціям культового майна ” 17 грудня 1993 року Представник Президента України в Тернопільській області прийняв розпорядження №535 „Про повернення, передачу у власність та в користування культових споруд і майна релігійним організаціям”, яким повернуто у власність культові будівлі і майно, яке в них знаходиться, релігійним громадам, а саме п.2.5 Чортківського району: УГКЦ м.Чорткова приміщення монастиря сестер „Кармеліток”.

Проте, вказане розпорядження прийнято з порушенням вимог норм законодавства чинного на час його прийняття та не є належним документом, що підтверджує передачу у власність приміщення монастиря сестер „Кармеліток” релігійним організаціям з наступних підстав.

Як вбачається із спірного  розпорядження, релігійній громаді УГКЦ м.Чорткова передано приміщення монастиря.

Відповідно до ст.17 Закону України „Про свободу совісті та релігійні організації” культові будівлі і майно, які становлять державну власність, передаються організаціям на балансі яких вони знаходяться, у безоплатне користування або повертаються у власність релігійних організацій безоплатно за рішенням обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, а республіці Крим –Уряду Республіки Крим. Передача релігійним організаціям культових будівель і майна у власність чи безоплатне користування відбувається за письмовим клопотанням релігійних громад до державного органу, яке в свою чергу розглядається в місячний термін з письмовим повідомленням про це заявників.

Відповідно до ст.13 Закону України „Про свободу совісті та релігійні організації” релігійна організація визначається юридичною особою з моменту реєстрації її статуту.

Матеріалами справи, а саме довідкою Тернопільського обласного управління статистики від 14.05.2004 року та листом Управління у справах релігій, підтверджується, що  на момент прийняття розпорядження про передачу у власність приміщення монастиря сестер „Кармеліток” такої юридичної особи, як Релігійна громада Української греко-католицької церкви м.Чорткова, не існувало.

Скаржником не подано та судом не встановлено будь-яких доказів щодо звернення з відповідним клопотанням до обласної державної адміністрації жодної з релігійних громад –юридичних осіб м.Чорткова, статути, яких зареєстровані відповідним органом.

Покликання скаржника на наявність  звернення декана Чортківського греко-католицького деканату о. Г.В.Канака до уповноваженого Ради у справах релігій при Кабінеті Міністрів України в Тернопільській області Сливки П.В., про передачу монастиря в користування релігійній громаді греко-католицької церкви, є необґрунтованим, оскільки Декан Чортківського греко-католицького деканату о. Г. В. Канак не був наділений відповідними повноваженнями для звернення до державного органу про передачу монастиря в користування релігійній громаді греко-католицької церкви, так як не мав статусу юридичної особи та не був наділений ними і самою юридичною особою.

Покликання скаржника на те, що Декан Чортківського греко-католицького деканату о. Канак Г.В. був одночасно священиком церкви Храму Вознесіння Господнього і головою виконавчого комітету громади, а тому  діяв як законний представник громади в межах наданих йому повноважень Статутом громади, зареєстрованого Рішенням виконавчого комітету Тернопільської обласної Ради народних депутатів № 180 від 24.07.1991р., є також безпідставним та спростовується листом Управління у справах релігій, яким підтверджено, що  статуту релігійної громади Української греко-католицької церкви м.Чорткова за період з квітня 1991 року по квітень 2004 року зареєстровано не було.

Судом також встановлено, що розпорядження №535 „Про повернення, передачу у власність та в користування культових споруд і майна релігійним організаціям” видане 17 грудня 1993 року Представником Президента України в Тернопільській області, підписане в.о. глави обласної державної адміністрації Б.М.Андрушків.

Представник Президента України є главою місцевої державної адміністрації на відповідній території.

Указом Президента України №181 від 23 березня 1992 року „Про Представника Президента України в Тернопільській області” Представником Президента України у Тернопільській області призначено Гром”яка Р.Т.

Згідно Положення „Про місцеву державну адміністрацію”  Перший заступник глави обласної, Київської та Севастопольської міської, районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації у разі відсутності глави місцевої державної адміністрації виконує його обов’язки, передбачені Законом України „Про Представника Президента України”.

Розпорядженням Представника Президента України від 13 грудня 1993 року „Про виконання обов’язків глави обласної державної адміністрації” виконання обов’язків глави обласної державної адміністрації з 14 грудня 1993 року доручено першому заступнику глави облдержадміністрації з питань управління територією Андрушківу Б.М.

Відповідно до Закону України „Про Представника Президента України” представники Президента України  в областях, містах Києві та Севастополі призначаються та звільняються з посади Президентом України та йому підпорядковуються.

Указом Президента України „Про Представника Президента України в Тернопільській області” від 20 січня 1994 року виконання обов’язків глави Тернопільської обласної державної адміністрації покладено на Андрушківа Б.М. –першого заступника глави Тернопільської обласної державної адміністрації.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що спірне розпорядження підписано особою, яка на момент його прийняття 17 грудня 1993 року не була наділена відповідними повноваженнями, оскільки такі повноваження покладено на Андрушківа Б.М. лише з 20 січня 1994 року Указом Президента України „Про Представника Президента України в Тернопільській області”. Наведеним спростовується  і покликання скаржника на п.6, 9, «Положення про місцеву державну адміністрацію», затвердженого Указом Президента України від 14.04.1992р. № 252.

Законом України „Про Представника Президента України” ст.10 передбачено, що Представник Президента України здійснює свої повноваження в межах законодавства одноособово, несе відповідальність за свої протиправні акти та дії. Разом з тим і Глава місцевої державної адміністрації в межах повноважень та відповідно до законодавства одноосібно видає розпорядження, відповідно до Положення про місцеву державну адміністрацію.

Чортківським обласним комунальним міжрайонним бюро технічної інвентаризації зареєстровано право власності на комплекс, колишній монастир сестер „Кармеліток” Тернопільська область Чортківський район м.Чортків вул.Монастирська, буд.1 за Єпархіальним управлінням Бучацької єпархії Української греко–католицької церкви, що підтверджується витягом №6888759 від 31.03.2005 року „Про реєстрацію права власності на нерухоме майно”, наявним в матеріалах справи. Відповідно до Державних будівельних норм, затверджених Наказом Держбуду України 20.01.2004 року №8, до споруд культового призначення належать парафіяльні храми, молитовні доми, каплиці християнських конфесій, а також об’єкти сокрального призначення (мечеті, синагоги, тощо) інших релігійних об’єднань. Колишній монастир сестер „Кармеліток” зареєстрований як майновий комплекс, а тому відсутні будь-які докази щодо віднесення           його до   споруд культового призначення для задоволення релігійних потреб релігійної громади, а звідси, не могло бути передано у власність УГКЦ м.Чорткова.

Покликання скаржника на відсутність  доказів про порушене право позивача спірним розпорядженням  є безпідставним, оскільки вказане свідоцтво на право власності на комплекс, колишній монастир сестер Кармеліток ніким не скасовано, а тому Єпархіальне управління Бучацької єпархії Української греко –католицької церкви вправі звертатися до суду за захистом своїх прав.

Окрім цього, Єпархіальним управлінням Бучацької єпархії Української греко–католицької церкви та Управлінням містобудування та архітектури Тернопільської обласної державної адміністрації укладено Охоронний договір на пам’ятку культурної спадщини від 13 лютого 2004 року №7, щодо охорони Правого крила Монастиря ордену Кармелітів сестер Шариток, 1686 року пам’ятки архітектури місцевого значення, згідно якого на позивача покладено ряд обов’язків, щодо використання та зберігання пам’ятки архітектури.

Підставами для визнання акту недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.   Обов”язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення в зв”яку з прийняттям оскаржуваного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача по справі.

Незалежно від дати прийняття акта ненормативного характеру, сторона яка вважає, що її права порушено може звернутися до суду з позовом про визнання недійсним акта ненормативного характеру з підстав, зазначених у законодавстві. (Рішення Конституційного суду України від 02 липня 2002 року по справі №13-рп/2002).

Покликання скаржника на пропущення позивачем встановленого ст.99 КАС України річного строку давності із зверненням до суду про визнання акту недійсним є безпідставним, оскільки відповідно до ч.1 ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим кодексом або іншими законами (який встановлюється в один рік при умові, якщо до набрання чинності цим кодексом не сплив строк позовної давності, встановлений законодавством, що діяло раніше).

З часу вступу в дію КАС України (01.09.2005 року) до часу подання  позовної заяви до суду (05.05.2006 року) річний термін не сплив.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване позивачем розпорядження не відповідає вимогам діючого законодавства та прийнято відповідачем  з перевищенням, наданих йому  повноважень, а тому місцевим судом підставно задоволено позовні вимоги про визнання його нечинним.

З вищенаведеного доводи скаржника про скасування постанови місцевого суду є безпідставними.

Постанова місцевого суду прийнята у відповідності з вимогами  діючого законодавства, а тому підстав для її скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 198, 200, 205, 206 КАС України, суд,

ухвалив:

постанову господарського суду Тернопільської області від 19.09.2006 року в справі  за номером  1/118-2055 залишити без змін, а апеляційну скаргу Релігійної громади Української Греко-Католицької церкви храму Вознесіння Господнього міста Чорткова –без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи  повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий-суддя:                                              С.М.Бойко

Судді:                                                                      Т.Б.Бонк

Р.І.Марко