ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2007 р.
№ 32/264

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді
Дерепи В.І.,

суддів
Грека Б.М., Стратієнко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу будівельного управління Державного управління справами

на
рішення господарського суду м. Києва від 19 липня 2006 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 20 грудня 2006 року

у справі
№ 32/264

за позовом
науково-виробничої корпорації “Клімат-Сервіс”

до
будівельного управління Державного управління справами

про
стягнення 138 988 грн.,

та зустрічним позовом

будівельного управління Державного управління справами

до
науково-виробничої корпорації “Клімат-Сервіс”

про
визнання договору частково недійсним

за участю представників сторін:

від позивача –не з’явився

відповідача –не з’явився

ВСТАНОВИВ:

У червні 2006 р. позивач звернувся в суд з позовом про стягнення з відповідача боргу за виконані роботи за договором від 17.11.2003 р. № КС-799 у сумі 138 988 грн.

У липні 2006 р. відповідач звернувся з зустрічним позовом про визнання вказаного договору недійсним в частині визначення вартості підрядних робіт в зв’язку з його невідповідністю в цій частині ст.14 Закону України "Про ціни і ціноутворення" та Державним будівельним нормам Д.1.1-1-2000 "Про затвердження Правил визначення вартості будівництва", затвердженим наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 27.08.2000 р. № 174.

Рішенням господарського суду м.Києва від 19.07.2006 р. (суддя Хрипун О.О.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.12.2006 р. (головуючий –Зеленін В.О., судді –Рєпіна Л.О., Моторний О.А.), первісний позов задоволено.

Стягнуто з будівельного управління Державного управління справами на користь науково-виробничої корпорації "Клімат-Сервіс" 138 988 грн. основного боргу та судові витрати.

В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

В касаційній скарзі будівельне управління Державного управління справами, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постановлені у справі судові рішення,   а справу передати на новий розгляд.

Розглянувши матеріали справи і доводи касаційної скарги та перевіривши правильність застосування Київським апеляційним господарським судом норм процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів  вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 17.11.2003 р. між сторонами було укладено договір № КС-799, згідно якого підрядник (позивач) зобов’язувався поставити замовнику (відповідачу) алюмінієві фасадні конструкції Metalplast (Польша), вхідні протиударні двері в квартири, протипожежні двері та перегородки, перила з хромонікелієвої труби, вироби з ПВХ фірми RENAU (Німеччина), тонуючі (з віддзеркаленням та односторонньою видимістю) та бронюючі (класи тривкості СУ-2, СУ-3) віконні плівки виробництва FTI Inc. США, внутрішні підвіконники та зовнішні водозливи, відповідно до специфікацій (додатків), а також виконати повний обсяг робіт, пов’язаних з їх монтажем на об’єкті, що знаходиться за адресою: вул. Народного ополчення,9 м.Київ, а замовник зобов’язується прийняти вказані вироби та виконані роботи і вчасно та в повному обсязі оплатити їх вартість.

Кінцевий розрахунок за договором здійснюється протягом трьох банківських днів з моменту підписання акту здачі-приймання завершального етапу робіт (п.5.4 договору).

Позивач виконав у повному обсязі свої зобов’язання за договором, що підтверджується актами виконаних підрядних робіт № № 18,19 за грудень 2004 (форма № КБ-2в) та довідками про вартість виконаних підрядних робіт за грудень 2004 р. (форма № КБ-3) (а.с.12-18).

Відповідач свої обов’язки за договором не виконав у повному обсязі і згідно акту звірки взаємних розрахунків його заборгованість перед позивачем становить 138 988 грн. (а.с.11).

Задовольняючи первісний позов, суд виходив з того, що укладений між сторонами договір містить елементи як договору підряду, так і договору поставки, а тому відповідач як покупець, відповідно до ст. ст. 691, 692 ЦК України зобов’язаний оплатити поставлені йому вироби, а як замовник, відповідно, до ст. ст. 837, 842, 844 ЦК України –сплатити визначену договором вартість виконаних підрядних робіт.

Висновок суду грунтується на матеріалах справи та ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, що передбачають обов’язок належного виконання договірних зобов’язань.

Також судом правильно відмовлено в задоволенні зустрічного позову про визнання договору недійсним в частині визначення вартості підрядних робіт на підставі ст. 48 ЦК УРСР, оскільки визнання недійсною частини угоди на час укладення оспорюваного договору було передбачено статтею 60 ЦК УРСР, згідно з якою визнати недійсною частину угоди можна лише тоді, коли угода була б укладена і без включення недійсної її частини. Тобто така частина не повинна бути істотною умовою угоди (договору).

Відповідно до ч.2 ст. 153 ЦК УРСР, ч.1 ст. 638 ЦК України  істотними, зокрема, є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду.

Вартість виконаних підрядних робіт є істотною умовою договору підряду, що передбачена ст. 334 ЦК УРСР, ст. 842 ЦК України.

Крім того, судом  встановлено, що договір укладено з дотриманням вимог ст. ст. 190, 192 ГК України та ст. ст. 6, 7 Закону України "Про ціни і ціноутворення", що регулюють питання визначення цін у господарських зобов’язаннях, а також у відповідності до  Державних будівельних норм Д.1.1-1-2000.

З висновками місцевого господарського суду погодився і суд апеляційної інстанції.

Доводи касаційної скарги висновків господарських судів не спростовують і підстав для скасування судових рішень не вбачається.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

касаційну скаргу будівельного управління Державного управління справами залишити без задоволення, а рішення господарського суду м. Києва від 19 липня 2006 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 20 грудня 2006 року у справі № 32/264 –без змін.

Головуючий, суддя
В.Дерепа

Суддя
Б.Грек

Суддя
Л.Стратієнко