СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23.03.07                                                                                 Справа № 15/99н-ад.

Суддя: Пономаренко Є.Ю.,

при секретарі судового засідання Подколзіній С.С.

розглянувши матеріали справи за позовом

Міського комунального підприємства «Міськтеплокомуненерго»,                       м. Красний Луч

Державної інспекції з контролю за цінами в Луганській області, м. Луганськ

про визнання недійсним рішення

За участю представників сторін:

від позивача – Воробйов Ю.С. представник по довіреності від 09.01.2007р. №1;

від відповідача –Сердюков А.П., Євсєєва Ю.С., представники по довіреності № 34-03/850 від 06.03.06.

До початку слухання справи по суті не заявлено вимогу про фіксування  судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв’язку з чим відповідно до п. 2-1 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України  таке фіксування судом не здійснювалося.

Суть спору: позивачем заявлено вимогу про визнання недійсним рішення Держінспекції з контролю за цінами в Луганській області від 20.12.06. №224.

Згідно п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Статтею 4 Закону України "Про ціни і ціноутворення" визначено повноваження Кабінету Міністрів України в галузі ціноутворення, зокрема, встановлено, що Кабінет Міністрів України визначає повноваження органів державного управління в галузі встановлення і застосування цін (тарифів), а також по контролю за цінами (тарифами).

Таким органом відповідно до Положення про Державну інспекцію з контролю за цінами, затвердженого постановою кабінету Міністрів України від 13.12.2000 N 1819 (далі - Положення), є Державна інспекція з контролю за цінами (далі - Держцінінспекція). Вона є урядовим органом державного управління, який діє у складі Мінекономіки і підпорядковується останньому.

Згідно з пунктом 11 Положення Держцінінспекція має територіальні органи - державні інспекції з контролю за цінами в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, які становлять єдину систему органів державного контролю за цінами і мають права, передбачені пунктами 5, 6 Положення.

За змістом абзацу третього пункту 4 Положення Держцінінспекція відповідно до покладених на неї завдань у межах своєї компетенції здійснює перевірки додержання порядку формування, встановлення і застосування цін і тарифів, а також їх економічного обґрунтування.

Відповідно до пункту 5 Положення Держцінінспекція, зокрема, має право проводити в органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, підприємствах, установах та організаціях незалежно від форми власності перевірки бухгалтерських документів, книг, звітів, калькуляцій та інших документів, пов'язаних з формуванням, встановленням і застосуванням цін і тарифів.

Згідно з Інструкцією про порядок застосування економічних та фінансових (штрафних) санкцій органами державного контролю за цінами, затвердженої наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Міністерства фінансів України від 03.12.2001 N 298/519, прийняття рішень про застосування економічних або фінансових (штрафних) за фактами порушення державної дисципліни цін покладено на Держцінінспекцію та відповідні державні інспекції з контролю за цінами в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

З наведеного випливає, що Держцінінспекція, приймаючи рішення про застосування санкцій за порушення державної дисципліни цін, є як орган державної влади у здійсненні управлінських функцій і, відповідно, як суб'єкт владних повноважень.

З урахуванням наведеного справи за участю Держцінінспекції, пов'язані із здійсненням нею владних повноважень, підлягають розглядові місцевими та апеляційними господарськими судами в порядку, встановленому Кодексу адміністративного  судочинства України.

За таких обставин, суд розглядає зазначений позов відповідно до порядку встановленому Кодексом адміністративного  судочинства України.

Представник позивача у судовому засіданні позовну вимогу підтримав у повному обсязі, повідомивши також про те, що оскаржуване рішення в частині стягнення додаткової виручки виконано після звернення до суду з позовом.

Представники відповідача проти позову заперечують з підстав, наведених у відзиві по справі від 05.03.2007р. зазначаючи, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим з наступних підстав. Перевіркою підприємства позивача встановлено, що ним в період з 22.10.2006р. по 01.12.2006р. передчасно застосовано підвищений тариф на послуги з теплопостачання у розмірі 266,32 грн. за 1 Гкал., який введено в дію лише з 01.12.2006р. згідно рішення Краснолуцької міської ради від 28.11.2006р. №3.

В ході судового розгляду справи судом досліджено всі надані до матеріалів справи пояснення та документи як докази, та зокрема: Акт перевірки від 12.12.2006р. №06960; Рішення Державної інспекції з контролю за цінами в Луганській області №224 від 20.12.2006р.; рішення Краснолуцької міської ради від 28.11.2006р. №3. та інші надані до справи документи та пояснення.

Сторони не досягли примирення.

Встановивши фактичні обставини справи, оцінивши доводи сторін та надані ними докази суд дійшов висновку про те, що пред’явлений до Державної інспекції з контролю за цінами в Луганській області позов не підлягає задоволенню виходячи з нижченаведених підстав.

Державною інспекцією з контролю за цінами в Луганській області з 27.11.06р. по 12.12.06р. проведено перевірку додержання державної дисципліни цін при формуванні, встановленні та застосуванні тарифів на послуги з теплопостачання на Міському комунальному підприємстві «Міськтеплокомуненерго». За результатами перевірки складено акт перевірки від 12.12.2006р. №06960.

Перевіркою встановлено та відображено у вказаному акті перевірки, що підприємством позивача в період з 22.10.2006р. по 01.12.2006р. передчасно застосовано підвищений тариф на послуги з теплопостачання у розмірі 266,32 грн. за 1 Гкал., який введено в дію лише з 01.12.2006р. згідно рішення Краснолуцької міської ради від 28.11.2006р. №3. Обґрунтований тариф в період з 22.10.2006р. по 01.12.2006р. складав 221,78 грн. за 1 Гкал.

За вказаних обставин Державною інспекцією з контролю за цінами в Луганській області прийнято оскаржуване у даній справі рішення, яким вирішено вилучити у позивача в дохід Державного бюджету 22 443 грн. 73 коп. та стягнути штраф у сумі 44 887 грн. 46 коп.

Суд дійшов висновку про те, що висновки перевірки та як наслідок оскаржуване рішення є обґрунтованими.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»спірні тарифи на житлово-комунальні послуги затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території.

Відповідно до п. 3 Порядку формування тарифів на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 10 липня 2006 р. N 955, тарифи формуються для трьох  категорій  споживачів  - населення, бюджетних установ, інших споживачів.

Рішенням Краснолуцької міської ради від 28.11.2006р. №3 затверджено вартість нового тарифу зі сплати послуг теплопостачання для бюджетних підприємств та, організацій та установ різної форми власності у розмірі 266,32 грн. за 1 Гкал. Тариф введено в дію з 01.12.2006р.

Проте, підприємство позивача необґрунтовано –до введення в дію нового тарифу в розмірі 266,32 грн. за 1 Гкал., почало застосовувати його при укладенні договорів з бюджетними установами починаючи з 22.10.2006р.

Однак, даний тариф є регульованим та підлягає встановленню (затвердженню) органом місцевого самоврядування і відповідно не може бути встановлений підприємством позивача на договірних засадах.

Згідно ч. 1 ст. 14 Закону України "Про ціни і ціноутворення" вся необґрунтовано одержана підприємством, організацією  сума виручки  в  результаті  порушення  державної  дисципліни  цін   та діючого порядку визначення вартості будівництва,  що  здійснюється із  залученням  коштів   Державного   бюджету   України, бюджету Автономної Республіки Крим,  місцевих  бюджетів,  а  також  коштів державних підприємств, установ та організацій  підлягає  вилученню в  доход відповідного бюджету залежно від підпорядкованості підприємства,  організації. Крім того, в позабюджетні фонди місцевих Рад стягується штраф у двократному  розмірі необґрунтовано одержаної суми виручки.

Під час провадження у даній справі судом перевірялося та встановлено, що оскаржуване рішення прийнято: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням  повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з  урахуванням  права  особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Згідно ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні, в  якому закінчився розгляд справи, оголошено вступну та резолютивну частини постанови та повідомлено осіб, які брали участь у справі про те, що постанову у повному обсязі буде виготовлено протягом 5-денного строку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 17, 87, 94, 98, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова  набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано.

Постанову складено у повному обсязі та підписано 23.03.2007р.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява.  Обґрунтування  мотивів  оскарження  і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява  про  апеляційне  оскарження  та  апеляційна  скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява  про  апеляційне  оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення,  а в разі   складення   постанови  у  повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу -  з  дня  складення  в  повному  обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя

Є.Ю. Пономаренко