ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.07                                                                                        Справа №  10/226/07

Суддя

За  позовом: Вільнянське  районне споживче товариство Запорізького обласного споживчого союзу, м. Вільнянськ Запорізької області

До відповідача 1:  Акціонерний банк “Муніципальний”, м. Запоріжжя

До відповідача 2: ПП “Маркін”, м. Запоріжжя

про визнання договору від 31.03.047р. купівлі-продажу недійсним

Суддя       Алейникова Т.Г.

Представники:

від позивача:  Баришніков С.В. дов.  від 05.06.06р.

Попова Є.Р. дов. від 01.03.07р.

від відповідача 1: Горбунова О.Г.  дов.  від 12.12.06р.

від відповідача 2: Крещенко В.Н. дов. від 03.04.07р.

У судовому засіданні оголошено резолютивну частину рішення.

Заявлено позов про визнання недійсним Договору купівлі-продажу, укладений між АБ “ Муніципальний” та ПП “Маркін” від 31.03.04р. майнового комплексу Вільнянського хлібокомбінату, що розташований за адресою м. Вільнянськ, вул. Шевченка, 77 недійсним з моменту підписання, визнати недійсним свідоцтво на право власності згідно договору купівлі-продажу від 31.03.04р., видане ПП “Маркін” на майновий комплекс Вільнянського хлібокомбінату, що розташований за адресою: м. Вільнянськ, вул.Шевченка,77.

Позивач подав заяву про уточнення позовних вимог та просить крім заявлених раніше вимог визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений між Вільнянським районним споживчим товариством Запорізького обласного споживчого союзу, м. Вільнянськ Запорізької області та СТ “Відродження” від 24.12.01р. майнового комплексу Вільнянського хлібокомбінату, що розташований за адресою: м. Вільнянськ, вул. Шевченка, 77.

Відповідач проти позову заперечує, вважає вимоги позивача необґрунтованими, Договори укладалися без будь-яких порушень чинного законодавства, а тому відсутні підстави визнавати їх недійсними.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

11 вересня 2001 року виконавчим комітетом Вільнянської міської ради оформлено Рішення №200 «Про визнання права власності на хлібокомбінат по вул.. Шевченка-77». Відповідно до Додатку №1 до цього Рішення (Перелік будівель хлібокомбінату по вул.. Шевченка, 77) у власність Вільнянському районному споживчому товариство Запорізького обласного споживчого союзу (надалі-Позивач) передавалось нерухоме майно хлібокомбінату. На підставі Рішення №200 від 11.09.01 р., Вільнянською міською радою видане свідоцтво на право власності №41, зареєстровано Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації в книзі №1 за реєстровим номером 48.

24 грудня 2001 року між Споживчим товариством "Відродження" та Позивачем укладений договір купівлі-продажу хлібокомбінату, що знаходиться за адресою: Запорізька обл., м. Вільнянськ, вул. Шевченко, 77. Ціна продажу - 150 000 (сто п'ятдесят тисяч) грн. 00 коп. Відповідно до п. 1 цього Договору Позивач продав, а СТ «Відродження»купило об'єкти нерухомості, які знаходяться за адресою: Запорізька обл., м. Вільнянськ, вул.. Шевченка, 77, а саме:

-          літ. А-2 - хлібокомбінат;

-          літ. Б - будівля прохідної з магазином;

-          літ. В - гаражний бокс;

-          літ. Г - споруда трансформаторної підстанції;

-          літ. Д - вісова;

-          літ. Ж - палатка;

-          літ. З - металевий кіоск;

-          літ. И - вбиральня;

-          літ. К- вбиральня;

-          літ. Т - теплиця;

-          № 1,2,3,4 - паркани;

-          №6 - пожежний басейн;

-1 - замощення.

24 січня 2002 року СТ «Відродження»оформлено в АКБ "Муніципальний" (надалі -Відповідач 1) кредитний договір №КР10-2002 и договір застави №ДЗ 11-02 від 25.01.02 р., на підставі яких отримав кредит під заставу хлібокомбінату в сумі 360 000 грн. повернення кредиту 23.09.03 р.

31 березня 2004 року між Відповідачем 1 та Приватним підприємством «Маркін»укладений договір купівлі-продажу майнового комплексу. Відповідно до умов цього Договору Продавець зобов'язується передати Покупцю у власність по акту прийому-передачі цілісний майновий комплекс хлібокомбінату (додаток №2 до Договору), який знаходиться за адресою:  Запорізька область, м.  Вільнянськ, вул. Шевченка, 77, загальною площею 1704 м2 на земельній ділянці 12 528 м2, а Покупець зобов'язується прийняти майно по акту прийому-передачі та сплатити за нього.

Позивач вважає договір купівлі-продажу майнового комплексу та обладнання хлібокомбінату від 31.03.04 р. недійсним та таким, що порушує право власності Позивача, з наступних підстав:

16 січня 2006 року Вільнянським районним судом Запорізької області постановлений вирок, яким визнано винним Денисенко Євгена Володимировича у скоєні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 366 Кримінального кодексу України і ч. 1 ст. 14 - ч.2 ст. 222 КК України, а саме за службове підроблення, тобто внесення службовою особою до офіційних документів за відомо неправдивих відомостей, інше підроблення документів, а також складання і видача за відомо неправдивих документів, що спричинило тяжких наслідків, а також шахрайство з фінансовими ресурсами: "Надання громадянином-підприємцем або засновником чи власником суб'єкта господарської діяльності, а також службовою особою суб'єкта господарської діяльності за відомо неправдивої інформації органам державної влади, органам влади Автономної Республіки Крим чи органам місцевого самоврядування, банкам або іншим кредиторам з метою одержання субсидій, субвенцій, дотацій, кредитів чи пільг щодо податків у разі відсутності ознак злочину проти власності, якщо вони вчинені повторно або завдали великої матеріальної шкоди.

Як вбачається з матеріалів справи, 24 грудня 2001 року між СТ «Відродження»та Позивачем укладений спірний договір купівлі-продажу хлібокомбінату, що знаходиться за адресою: Запорізька обл., м. Вільнянськ, вул. Шевченко, 77. Ціна продажу - 150 000 (сто п'ятдесят тисяч) грн. 00 коп. З боку покупця - СТ "Відродження", - договір підписав Денисенко Є.В. Один екземпляр договору залишився у продавця, а другий - у покупця.

Пунктом 4 Договору передбачений графік оплати, а п.7 містить умову, згідно якої право власності на об'єкт продажу - споруда хлібокомбінату, переходить після повної оплати, тобто після виконання п. 4.

Договір купівлі-продажу складається з трьох окремих сторінок. П.7 та п.4 Договору знаходяться на другому листі Договору. Сам Договір не прошивався, кожна окрема сторінка сторонами по Договору не підписувалась.

Діючи разом з Панакшиним В.К., Денисенко Є.В. виготовив варіант договору, в якому вищезазначений п. 7 містив у собі наступну вимогу: "Передача обьектов недвижимости осуществляется не позднее 3-х дней с момента подписания договора и оформляется путем подписания сторонами Акта приема-передачи". Інші позиції договору відповідали оригіналу.

25          грудня 2001  року Денисенко Є.В. надав ОП ЗМБТІ для оформлення права

власності на хлібокомбінат екземпляр договору, другий лист якого містив в собі інші умови

у порівнянні з тим екземпляром, що знаходився у Продавця.

В той же день, 25 грудня 2001 року, протоколом №7 загальних зборів засновників Денисенко Є.В. був звільнений з посади директора, до виконання обов’язків директора приступив Панакшин В.К.

26          грудня 2001 року Денисенко Є.В., отримав свідоцтво про право власності на об'єкт

нерухомості, при цьому він знав, що СТ "Відродження" цілком не розрахувався (на той

момент борг перед Позивачем складав 55 000, 00 грн.).

Використовуючи змінений Денисенком Є.В. в п. 7 екземпляр договору купівлі-продажу хлібокомбінату, свідоцтво на право власності, вже 24.01.02 року Панакшин В.К. оформив в АКБ "Муніципальний" кредитний договір №КР 10-2002 и договір застави №ДЗ11-02 від 25.01.02 р., на підставі яких отримав кредит під заставу хлібокомбінату в сумі 360 000  грн. зі строком повернення кредиту 23.09.03 р.

Отже, вироком суду встановлений факт фальсифікації документа, а саме Договору купівлі - продажу від 24.12.01 р., право власності у відповідності до дійсного екземпляру договору до СТ «Відродження»не переходило і не могло перейти, тому, позивач вважає, що це є підставою для визнання похідного від нього договору купівлі-продажу від 31.03.04 р. недійсним.

Відповідно до статті 35 Господарського процесуального кодексу України, вирок суду з кримінальної справи, що набрав законної сили, є обов 'язковим для господарського суду при вирішенні спору з питань, чи мали місце певні дії та ким вони вчинені.

У зв'язку з тим, що СТ «Відродження»не розплатилось за своїми кредитними зобов'язаннями з Відповідачем 1, 25 березня 2003 року старшим державним виконавцем відділу ДВС було описано та арештоване майно боржника, яке складається з нерухомості та обладнання цілісного майнового комплексу хлібокомбінату, що розташований за адресою: Запорізька обл., м. Вільнянськ, вул. Шевченка, 77.

У зв'язку з тим, що арештоване майно двічі не було продане з торгів через відсутність покупців і після уцінки, та враховуючи те, що стягувач - Відповідач 1, який одночасно був і заставодержателем майна, виявив бажання залишити за собою майно в рахунок погашення боргу Відповідача 2 у сумі 586 666, 31 грн, та керуючись ст.. 61 Закону України «Про виконавче провадження»Відповідачу 1 на підставі Акту прийому-передачі майна в рахунок погашення заборгованості від 25 лютого 2004 року передано у власність цілісний майновий комплекс хлібокомбінату у стані згідно опису і арешту майна від 25.03.03 р. і який складається з нерухомості:

-          літ. А-2 - хлібокомбінат;

-          літ. Б - будівля прохідної з магазином;

-          літ. В - гаражний бокс;

-          літ. Г - споруда трансформаторної підстанції;

-          літ. Д - вісова;

-          літ. Ж - палатка;

-          літ. З - металевий кіоск;

-          літ. И - вбиральня;

-          літ. К- вбиральня;

-          літ. Т - теплиця;

-          № 1,2,3,4 - паркани;

-          №6 - пожежний басейн;

-1 - замощення,

а також обладнання.

Вищезазначений Акт затверджений Начальником відділу державної виконавчої служби Вільнянського районного управління юстиції, підписаний старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Риленко А.В., а також головою правління АБ «Муніципальний»Н.І. Замковою, та скріплений печаткою банку.

31 березня 2004 року між Відповідач 1 та Відповідачем 2, як зазначалось раніше, укладений договір купівлі-продажу майнового комплексу хлібокомбінату. Відповідно до умов цього Договору Продавець зобов'язується передати Покупцю у власність по акту прийому-передачі цілісний майновий комплекс хлібокомбінату (додаток №2 до Договору), який знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Вільнянськ, вул.. Шевченка, 77, загальною площею 1704 м2 на земельній ділянці 12 528 м2, а Покупець зобов'язується прийняти майно по акту прийому-передачі та сплатити за нього. Відповідно до Переліку майна, яке передається у власність Приватному підприємству «Маркін»за договором купівлі-продажу майнового комплексу від 31 березня 2004 року, Відповідачу 2 передавалось нерухоме майно та обладнання. Договір купівлі-продажу між Відповідачем 1 та Відповідачем 2 посвідчений нотаріально та зареєстрований в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно. На підставі угоди купівлі-продажу цілісного майнового комплексу ОП ЗМБТІ виготовлений технічний паспорт на нового власника.

Відчуження майна без згоди його власника не допускається. Порушення цієї вимоги за собою визнання відповідної угоди недійсною (п. б Листа від 14.10.1998 р. №01-«Про практику вирішення окремих категорій спорів за матеріалів президії Вищого 5ітражного суду України»). Як вбачається з наведеного вище, власником на той момент залишався Позивач, згоди на передачу спірного об'єкта у власність Відповідачу він не надавав.

Відповідно до п. 1 Роз'яснення від 12.03.1999 р. №02-5/111 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними»угода може бути визнана недійсною з підстав, передбачених законом. Загальні підстави і наслідки недійсності угод встановлені статтею 215 Цивільного кодексу України, за якою недійсною визнається угода, що не відповідає вимогам закону. Правило, встановлене цією нормою, повинно застосовуватися в усіх випадках, коли угода вчинена з порушенням закону... Вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до статей 316, 319, 320, 321, 328 Цивільного кодексу України від 16.01.03 р. від №435-ІУ, право власності - це право особи на майно, яке воно здійснює на підставі закону, в тому числі здійснення підприємницької діяльності і яке набуте правомірно, якщо інше прямо не передбачене законом або його незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається майном за власним бажанням.

В даному випадку Позивач не має можливості розпоряджатися належним йому майном. В результаті протиправних дій Відповідачів по справі, Позивач залишився без майна, яке йому належить на праві власності, що підтверджується вищенаведеними фактами та документами, які додаються до позовної заяви.

На підставі вищевикладеного, позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений між Вільнянським районним споживчим товариством Запорізького обласного споживчого союзу, м. Вільнянськ Запорізької області та СТ “Відродження” від 24.12.01р. майнового комплексу Вільнянського хлібокомбінату, що розташований за адресою: м. Вільнянськ, вул. Шевченка, 77, визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений між АБ “ Муніципальний” та ПП “Маркін” від 31.03.04р. майнового комплексу Вільнянського хлібокомбінату, що розташований за адресою м. Вільнянськ, вул. Шевченка, 77 недійсним з моменту підписання, визнати недійсним свідоцтво на право власності згідно договору купівлі-продажу від 31.03.04р., видане ПП “Маркін” на майновий комплекс Вільнянського хлібокомбінату, що розташований за адресою: м. Вільнянськ, вул.Шевченка,77.

Суд вважає за необхідне у позові відмовити у зв’язку із наступним. У позивача відсутнє право на подачу позову про визнання договору купівлі-продажу від 31.03.2004р. недійсним.

Позивач не є власником спірного майна, а також він не є стороною оспорюваного договору від 31.03.2004р. Відповідно договору купівлі-продажу від 24.12.2001р. Вільнянський РАЙПО продав, а Споживче Товариство "Відродження" (що не бере участь у цій справі) купило цілісний майновий комплекс хлібокомбінату, що знаходиться за адресою: м.Вільнянськ Запорізької області,   вул. Шевченко, 77   (далі   -  майно,   комплекс   хлібомбіната).   Право   власності   СТ "Відродження" на нерухоме майно комплексу хлібокомбінату було зареєстровано в Запорізькому МБТІ з видачею 26.12.2001р. свідоцтва на право власності. Зазначені документи (договір від 24.12.2001р. та свідоцтво на право власності від 26.12.2001р.) не визнані недійсними, тому вони вважаються чинними і породжують правові наслідки.

Відповідно до вироку у кримінальній справі встановлено факт підробки у п.7 договору від 24.12.2001р., що був укладений між Позивачем та СТ "Відродження", при цьому сам договір від 24.12.2001р. вироком не визнано недійсним.

Згідно ст. 35 ГПК України, на яку посилається Позивач, вирок суду з кримінальної справи, що набрав законної сили, є обов'язковим для господарського суду при вирішенні спору тільки з питань, чи мали місце певні дії та ким вони вчинені. Тобто наявність набувшего чинності вироку суду не є беззаперечною підставою для визнання угоди недійсною. Тому не можна погодитись з висновком Позивача, що винесений вирок, яким визнаний винним у скоєні злочину колишній директор "СТ "Відродження", є підставою для визнання договору від 31.03.2004р. недійсним.

Також слід приймати до уваги, що недійсність окремих частин правочину не тягне недійсність правочину в цілому. Позивач своїми діями сам сприяв створенню ситуації, що склалася, а саме: до отримання повної оплати за майно, передав його СТ "Відродження", а у жовтні 2002р. звертався з позовом до господарського суду про стягнення боргу з СТ "Відродження", не порушуючи питання про визнання договору купівлі-продажу від 24.12.2001р. недійсним. За даним позовом господарським судом Запорізької області винесено рішення про стягнення з СТ "Відродження" на користь Вільнянського РАЙПО суми у розмірі 55 000 грн., що становить суму заборгованості СТ "Відродження" за договором від 24.12.2001р. за придбаний комплекс хлібокомбінату, який знаходиться за адресою: м. Вільнянськ Запорізької області, вул.Шевченко, 77. Так, є рішення суду, що набуло юридичної сили, і яке на цей час ніким не оскаржується та не скасовано.

Враховуючи вищезазначене, у Позивача відсутні будь-які правові підстави вважати себе власником спірного майна. Згідно ст. 1 ГПК України юридичні особи та приватні підприємці мають право звертатися до господарскього суду за захистом своїх прав та охоронюваємих законом інітересів. Згідно ст.2 ГПК України господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються за захистом своїх прав та охоронюваємих законом інтересів. Тобто право на звернення з позовом до господарскього суду кореспондується з невиконаним з боку відповідачів обов'язком забезпечити це право або інтерес. Але, як АБ "ТАС-Бізнесбанк", так і ПП "Маркін" ніяких обов'язків по відношенню до Позивача не мали, не було також ніяких обмеженьчи заборони щодо відчужуння АБ "ТАС-Бізнесбанк" нерухомого майна за спірним договором. Таким чином, Вільнянський РАЙПО є неналежним позивачем у цієї справі, тому що не є стороною договору купівлі-продажу від 31.03.2004р. і цей договір не зачіпає охоронюваних законом прав Позивача.

Таким чином, з огляду на норми діючого законодавства Позивач не є особою, чиї права були порушені договором купівлі-продажу від 31.03.2004р. і його вимоги не підлягають судовому захисту шляхом подання позову про визнання цього договору недійсним.

Позивач не бере до уваги той факт, що Відповідач 1 і Відповідач 2 є добросовісними набувачами, що підтверджується такими обставинами.

24.01.2002р. між СТ "Відродження" та АБ "Муніципальний", правонаступником якого є АБ "ТАС-Бізнесбанк", було укладено кредитний договір № КР 10-2002 /з доповненнями/ на суму 360 000,00 грн. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором сторони уклали та нотаріально посвідчили договір застави № ДЗ 11-02 від 25.01.2002р.(з доповненнями), за яким СТ "Відродження" передало Банку в заставу цілісний майновий комплекс хлібокомбінату, що знаходиться за адресою: м. Вільнянськ Запорізької області, вул. Шевченко, 77. Право власності СТ "Відродження" на нерухоме майно комплексу хлібокомбінату було зареєстровано в Запорізькому МБТ1. При нотаріальному посвідченні договору застави майно не було обтяжено та не містило заборон відчуження. Для оформлення застави СТ "Відродження" надало довідку-характеристику, видану Запорізьким МБТІ № 2-72 від 18.01.2002р.

У передбачений кредитним договором термін СТ "Відродження" заборгованість за кредитом не погасило, у зв'язку із чим за заявою АБ "Муніципальний" 12.03.2003р. нотаріус вчинив на договорі застави виконавчий напис на суму 467 370,87 грн., на підставі якого відділом державної виконавчої служби Вільнянського району було відкрито виконавче провадження.

Згідно з порядком, передбаченим для виконання судових рішень, Запорізькою філією державного спеціалізованого підприємства «Укрспецюст»в газетах «Запорізька Січ»(№ 236 від 06.12.2003р.) та «Дніпровські вогні»(від 06.12.2003р.) була опублікована об'ява про проведення торгів.

У зв'язку з тим, що через відсутність покупців торги не відбулися, і згідно ч.З ст.61 Закону України "Про виконавче провадження" на підставі затвердженого районним відділом Державної виконавчої служби Вільнянского районного управління юстиції Запорізької області 25.02.2004р. акту прийому-передачі та згідно з порядком, передбаченим для виконання судових рішень, АБ "Муніципальний" отримав майно у власність. На підставі цього та відповідно до ст. 72 Закону України "Про нотаріат" нотаріус видав Свідоцтво про право власності на майно, придбане з публічних торгів, а Запорізьке МБТІ 23.03.2004р. зареєструвало  право  власності  АБ  "Муніципальний"  на  нерухомість  (цілісний  майновий

комплекс хлібокомбінату, що знаходиться за адресою: м. Вільнянськ Запорізької області, вул. Шевченка, 77).

Таким чином, АБ "Муніципальний", не вступаючи в цивільно-правові відносини ні з СТ "Відродження", ні з Вільнянським РАЙПО, придбав право власності на майно в порядку, встановленому для виконання судових рішень, і є добросовісним набувачем.

Відповідно до ч.2 ст.388 ЦК майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продано в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

31 березня 2004р. між АБ «Муніципальний»і ПП «Маркін»був укладений договір купівлі-продажу вищезазначеного комплексу хлібокомбінату. Договір засвідчений приватним нотаріусом Вільнянского районного нотаріального округу Запорізької області Тиханською С.Я., про що зроблено запис у реєстрі за № 401. На підставі укладеного договору, Запорізьким МБТІ було проведено реєстрацію права власності на зазначене нерухоме майно. Відповідно до договору ПП «Маркін»став законним власником комплексу хлібокомбінату, що знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Вільнянськ, вул.Шевченко,77. Договір від 31.03.2004р., за яким проведені розрахунки та передано майно, відповідає всім нормам діючого законодавства України.

Таким чином, в результаті вищезазначених дій, ПП «Маркін»став законним власником нерухомого майна і правомірно придбав право власності на зазначене майно. Майно було придбано у АБ «Муніципальний», який на момент укладення договору мав право на його відчуження, а ПП «Маркін»став добросовісним набувачем.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до вимог ч.1.ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 ЦК України. Договір купівлі - продажу майна від 31.03.2004 року укладався без будь-яких порушень чинного законодавства, а тому відсутні підстави визнавати його недійсним.

Таким чином, у позові слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84  ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Суддя                                                                       Алейникова Т.Г.

Рішення підписане 01.06.07р.