ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

10.05.07                                                                                           Справа№ 2/1674-23/368А

Господарський суд Львівської області у складі судді Бортник О.Ю., при секретарі Маїк С.Б., провівши судове засідання у справі № 2/1674-23/368А за позовом Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Львові, м.Львів до Львівського обласного Центру МСЕК Обласна МСЕК №1

Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Романишин Б.І., м.Львів

про визнання незаконним рішення.

За участю представників:

Від  позивача: Магировський Ю.А. (довіреність в матеріалах справи), МакарІ.І .- гол. спец. мед. обслуговуваня

Від  відповідача: Кравчик М.Б.

Третя особа: Романишин Б.І.

Встановив:

Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Львові звернулось до господарського суду Львівської області з позовом до Львівського обласного Центру МСЕК, Обласної МСЕК № 1 про визнання рішення № 1 від 16.12.2005 р. про встановлення факту моральної шкоди гр. Романишину Б.І. незаконним та таким, що прийняте з порушенням чинного законодавства. Ухвалою суду від 29.03.2007 р. залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача громадянина Романишина Борислава Івановича. Позовні вимоги мотивовані тим, зокрема, що оспорюване рішення в порушення п.п. 13, 25 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою КМУ від 22.02.1992 р. № 83 (надалі –Положення), прийнято за відсутності представника позивача. Крім цього, рішення відповідача, на думку позивача, прийняте з порушенням п.п. 3.2., 3.8. Порядку встановленння медико-соціальними експерними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров”я, пов”язане з виконанням трудових обов”язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров”я України від 22.11.1995 р. № 212 (надалі –Порядок). Позивач зазначає, що, вказані порушення полягали у тому, що Обласна МСЕК № 1 прийняла рішення без повного, всебічного та об”єктивного огляду Романишина Б.І. та без відповідних підстав, за відсутності документів, передбачених п. 3.8. Порядку, з порушенням встановленої для даного рішення форми.

Представник відповідача у судовому засіданні заявив усне клопотання  про закриття провадження у справі в зв”язку з відсутністю предмету спору, оскільки 05.03.2007 р. було проведено ще один огляд Романишина Б.І. за участю представника позивача, який виклав свої міркування в підписаній ним окремій думці.

Розгляд справи відкладався, з підстав, викладених в ухвалах суду від 07.12.2006 р., 13.02.2007 р. та 29.03.2007 р. У судовому засіданні, призначеному на 11.01.2007 р., оголошувалась перерва до 10.05.2007 р.

Заслухавши пояснення представників, розглянувши матеріали справи, господарський суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі. Роблячи такий висновок, господарський суд виходив з наступного.

Згідно з ч. 1 п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України “Про судоустрій України” та ст.ст. 4, 4-1 Господарського процесуального кодексу України, місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності.

Як вбачається з позовної заяви та матеріалів справи, предметом спору у справі є питання про права та обов”язки сторін щодо встановлення факту нанесення громадянину Романишину Б.І. моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров”я, пов”язаного з виконанням згаданою особою трудових обов”язків. Така моральна шкода відповідно до вимог п. 3.8. Порядку визначається медико-соціальними експертними комісіями при встановленні ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров”я, пов”язане з виконанням трудових обов”язків. Питання відшкодування шкоди, заподіяної працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, врегульоване ст. 173 КЗпП України. Таким чином, спірні відносини виникли в сфері правового регулювання охорони праці (глава ХІ, стаття 173 КЗпП України), що є складовою частиною трудового права. Отже, ці відносини за своєю правовою природою є трудовими, а не господарськими правовідносинами. Вони не відносяться до сфери господарських відносин, окреслених ч.ч. 4, 5, 6, 7 ст. 1 Господарського кодексу України, а безпосередньо стосуються трудових прав громадянина Романишина Борислава Івановича, з яким 20 січня 2004 р. стався нещасний випадок на виробництві (Акт № 1 форми Н-1). Суд, вирішуючи спір у справі, повинен з”ясувати, чи зазнав громадянин Романишин Б.І. моральної шкоди внаслідок нещасного випадку на виробництві, чи ні. Крім цього, Порядок, на який посилається позивач як на підставу своїх позовних вимог, згідно з його преамбулою прийнято на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 23.06.93 N 472 Про затвердження Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків.

З огляду на викладене, справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства господарським судам України, оскільки відповідно до п. 4 ч.1 ст. 12 ГПК України господарським судам не підвідомчі трудові спори. Cпори, які виникають із трудових відносин (трудові спори) на підставі ст. 221 КЗпП України, ст. 15 ЦПК України вирішуються районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами цивільної юрисдикції.

Суд не може скористатись нормами п. 2 ч. 1 ст. 22 КАС України, оскільки ст. 18 КАС України розмежовує підсудність адміністративних справ між місцевими, окружними адміністративними судами та Вищим адміністративним судом України. Тоді як, з п.п. 5, 6 Прикінцевих та перехідних положень КАС України вбачається, що до початку діяльності окружних адміністративних судів відповідні місцеві та господарські суди вирішують у першій інстанції підвідомчі та підсудні їм справи як суди однієї ланки системи адміністративних судів України.

Враховуючи викладене, керуючись п. 1 ч. 1, ч.ч. 2, 3 ст. 157, ст.ст. 165, 167, 254 КАС України, господарський суд, -

У Х В А Л И В :

1. Закрити провадження у справі.

2.Ухвала набирає законної сили у порядку, встановленому ст. 254 КАС України після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого КАС України, якщо таку заяву не було подано.

3. Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку.

4. Ухвалу виготовлено у повному обсязі 14.05.2007 р.

Суддя