СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

17 квітня 2007 року

Справа № 2-19/17759-2006А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Градової О.Г.,

суддів                                                                      Голика В.С.,

Дугаренко О.В.,

секретар судового засідання                                        Алєєва А.М.

за участю представників сторін:

позивача: Перец О.І., довіреність б/н від 16.04.2007,

відповідача: Главата С.В., довіреність № 2839/8/23-00 від 16.04.2007,

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Нижньогірському районі Автономної Республіки Крим на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Мокрушин В.І.) від 20 лютого 2007 року по справі № 2-19/17759-2006А

за позовом           Редакції Нижньогірської районной газети "Нижньогір'є" (вул. Перемоги, 60,Нижньогірський,97100)

до           Державної податкової інспекції в Нижньогірському районі Автономної Республіки Крим (вул. Шкільна, 16,Нижньогірський,97100)

про визнання дій протиправними та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом про скасування та визнання протиправним рішення відповідача про застосування до позивача штрафу у сумі 23.900грн., застосованого за не проведення операції продажу майна через реєстратор розрахункових операцій.

Позов обґрунтований тим, що позивач не здійснював торгівлі, разові операції продажу пшениці по собівартості та одного стільця не є торгівлею, і тому позивач не був зобов’язаний проводити операції через реєстратор розрахункових операцій

При розгляді справи судом першої інстанції було встановлено, що  відповідачем прийнято рішення про застосування до позивача штрафних санкцій за не проведення розрахункових операцій з продажу товарів через реєстратор розрахункових операцій у сумі 23.900грн.

Постановою місцевого господарського суду позов задоволено, визнано протиправним і скасовано рішення  відповідача про застосування до позивача штрафних санкцій, тому що торгівля не основним видом діяльності позивача, позивач не здійснював торгівлі.

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить судове рішення скасувати, у задоволенні позову відмовити. Скарга обґрунтована тим, що торгівля це будь-які операції, що здійснюються за правовими договорами, у тому числі купівлі-продажу, а позивач здійснив такі договори.

З заперечень на апеляційну скаргу слідує, що позивач не згодний з  її доводами, тому що окремі договори продажу не є торговою діяльністю, позивач при продажі пшениці та стільця не мав наміру отримати прибуток, що є одною з основних ознак торгівлі.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, представник позивача підтримав доводи заперечень.

На підставі статей 184, 195, 196, 198 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний господарський суд перевірив матеріали справи та доводи апеляційної скарги,  встановив  наступне.

16 жовтня 2006 року керівником (заступником) Державної податкової інспекції в Нижньогірському районі Автономної Республіки Крим  на підставі акту перевірки №61423-01 від 12 жовтня 2006 року прийнято рішення №0 про застосування до позивача штрафних санкцій у сумі 23.900грн. (а.с. 11).

З акту планової, документальної перевірки слідує, що платник не проводив операції продажу товарно-матеріальних цінностей через реєстратор розрахункових операцій: 1 грудня 2005 року - пшениці за 4.500грн. (яка була придбана позивачем 14 липня 2005 року за 4.500грн.), 31 березня 2006 року –комп’ютерного стільця за 280грн. (а.с. 12-15).

Позивач не оспорює наведених у акті перевірки обставин і вони підтверджуються письмовими доказами: накладною, квитанцією,  довіреністю на отримання пшениці, рахунком, актом і довідкою про зберігання пшениці, прибутковим касовим ордером, товарним чеком та  звітом про використання коштів на стілець  (а.с. 16, 19-22, 25). Але позивач вважає, що продаж вказаних товарів не є торгівлею.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” (в редакції Закону України №1776 від  1 червня 2000 року, зі змінами на час проведення операцій продажу та перевірки, далі Закон України №1776) реєстратори розрахункових операцій застосовуються юридичними особами, які здійснюють операції з розрахунків у готівковій формі при продажу товарів у сфері торгівлі.

При цьому, частина 2 вказаної статті передбачає, що встановлення норм щодо застосування або незастосування реєстраторів розрахункових операцій в інших законах не допускається.

Цей Закон не надає поняття торгівлі чи торговельної діяльності, але відповідно до діючого законодавства України під торговельною діяльністю чи торгівлею розуміється:

- роздрібна та оптова торгівля за готівкові кошти (Закон України „Про патентування деяких видів підприємницької діяльності” N 98/96-ВР від 23 березня 1996 року),

- ініціативна, самостійна діяльність юридичних осіб щодо здійснення купівлі та продажу товарів народного споживання з метою отримання прибутку (Порядок заняття торговельною діяльністю і правила торгівельного обслуговування населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України N 108 від 8 лютого 1995 року, який діяв на час здійснення позивачем операцій продажу товарів, та лист Міністерства зовнішніх економічних зв’язків і торгівлі України N15-03/29-192 від 17 березня 1998 року),

- будь-які операції, що здійснюються за договорами купівлі-продажу, які передбачають передачу прав власності на товари (Закон України „Про ліцензування певних видів господарської діяльності” ).

Таким чином, під торгівлею (при якої юридична особа зобов’язання застосовувати реєстратори розрахункових операцій) слідує розуміти не окремі договори купівлі-продажу, а ініціативну, самостійну діяльність юридичних осіб з купівлі-продажу товарів з метою отримання прибутку.

Як вбачається з акту перевірки (а.с. 15) та доказів (а.с. ), позивач продав товари за ціну, за яку придбав ці товари, тобто без мети отримання прибутку; такі операції не можливо вважати діяльністю, тому що позивач не здійснював такі дії постійно; складення договорів продажу товарів не були ініціативною та самостійною діяльністю позивача, хоч відповідно до статутних умов (а.с.5-9) позивач має право здійснювати торгівлю.

На підставі вказаного, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не обґрунтована і задоволенню не підлягає, висновки місцевого господарського суду у постанові відповідають обставинам справи,  це судове рішення прийнято без порушень норм матеріального права, при доведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, інших підстав для скасування (зміни) судового рішення не має.

Керуючись статтями 24, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Нижньогірському районі Автономної Республіки Крим залишити без задоволення.

Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 20 лютого 2007 року у справі №2-19/17759-2006А  залишити без змін.

Ухвала набирає законну силу з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з моменту проголошення.

Головуючий суддя                                        О.Г. Градова

Судді                                                                      В.С. Голик

О.В. Дугаренко