ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2007 р.
№ 6/340-05

Вищий господарський  суд України у складі колегії суддів:

Кочерової Н.О., - головуючого,

Рибака В.В.,
Черкащенка М.М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги
ТОВ “Вінницька промислова група”

на постанову
Житомирського апеляційного господарського суду від 24.01.2007 року

у справі господарського суду
Вінницької області

за позовом
АТ “Український інноваційний банк” в особі Вінницької філії

до

ТОВ “Вінницька промислова група”;
ТОВ “Вінницька продовольча група”

про
стягнення 417884,01 грн.,

В засіданні взяли участь представники:

- позивача:
Бажуков А.К.,

- відповідача:
не з”явився,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2005 року АТ “Український інноваційний банк” в особі його Вінницької філії звернулось до господарського суду з позовом до ТОВ “Вінницька промислова група” про стягнення 350000,00 грн. основного боргу та 67884,01 грн. відсотків за користування кредитом.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 21.09.2005 року залучено до участі у справі у якості відповідача ТОВ “Вінницька продовольча група”.

Рішенням господарського суду Вінницької області від 11.10.2005 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ТОВ “Вінницька продовольча група” та ТОВ “Вінницька промислова група” на користь позивача 35709,58 грн. відсотків, 357,09 грн. витрат по сплаті державного мита та 10,08 грн. судових витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В решті позову відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного господарського суду від 23.02.2006 року рішення місцевого господарського суду від 11.10.2005 року залишено без змін, а апеляційна скарга –без задоволення.

Доповідач: Черкащенко М.М.

Постановою Вищого господарського суду України від 25.05.2006 року рішення господарського суду Вінницької області від 11.10.2005 року та постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 23.02.2006 року в частині відмови у стягненні 350000,00 грн. основного боргу за кредитним договором та 32174,43 грн. відсотків за користування кредитом скасовано, справу в скасованій частині направлено на новий розгляд. В іншій частині судові рішення з даної справи залишено без змін.

Рішенням господарського суду Вінницької області від 17.07.2006 року позов задоволено. Стягнуто з ТОВ “Вінницька промислова група” на користь позивача 350000,00 грн. основного боргу, 32174,73 грн. відсотків за користування кредитом та 929,67 грн. судових витрат. В позові до ТОВ “Вінницька продовольча група” провадження у справі припинено.

Постановою Житомирського апеляційного господарського суду від 24.01.2007 року рішення місцевого господарського суду від 17.07.2006 року залишено без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями ТОВ “Вінницька промислова група” подало касаційну скаргу, в якій просить постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 24.01.2007 року та рішення господарського суду Вінницької області від 17.07.2006 року скасувати, прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що судами              неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття незаконних рішень.

Судова колегія, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування норм матеріального та процесуального права вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 28.12.2002 року між АТ “Український інноваційний банк” в особі його Вінницької філії (банк) та ТОВ “Вінницька продовольча група”(позичальник) було укладено кредитний договір № 01/0139-2002  про відкриття позичальнику поновлювальної кредитної лінії на суму 500000,00 грн. на термін з 28.12.2002 року по 08.12.2003 року зі сплатою користування кредитом процентів в розмірі 28% річних від суми позикової заборгованості.

Відповідно до ст. ч.2 ст.154 ЦК УРСР, якщо згідно з законом або угодою сторін договір повинен бути укладений в письмовій формі, він може бути укладений як шляхом складання одного документа, підписаного сторонами, так і шляхом обміну листами, телеграмами, телефонограмами та ін., підписаними стороною, яка їх надсилає.

Враховуючи, що 10.12.2003 року ТОВ “Вінницька продовольча група” листом № 77/12 запропонувало позивачу продовжити дію кредитного договору, а позивач листом №№ 06-01/4414 від 30.12.2003 року надав згоду на пролонгацію дії договору та продовження терміну погашення кредиту до 01.12.2004 року, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що сторони шляхом обміну листами уклали додаткову угоду, якою продовжили термін погашення кредиту до 01.12.2004 року.

Судами попередніх інстанцій також встановлено, що 28.12.2002 року між ТОВ “Вінницька продовольча група –2000” (правонаступник якої є ТОВ “Вінницька промислова група”), гр. Габібулаєвої О.В., Барцьось В.В. (поручителі) та АТ “Український інноваційний банк” в особі його Вінницької філії (банк) було укладено договір поруки до кредитного договору № 01/0139-2002 від 28.12.2002 року.

Відповідно до умов договору поруки поручителі приймають на себе зобов’язання солідарно відповідати перед банком за виконання зобов’язань по кредитному договору № 01/0139-2002 від 28.12.2002 року, укладеного між банком та позичальником, в повному обсязі та в ті ж терміни, що і позичальник.

Пунктом  4.2 договору поруки встановлено, що при пролонгації кредитного договору автоматично продовжується термін дії договору поруки.

Враховуючи, що термін погашення кредиту був продовжений сторонами кредитної угоди до 01.12.2004 року про що поручителі були повідомлені відповідними листами, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про продовження строку дії договору поруки  (а.с. 62-65 т.1).

Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов’язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов’язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов’язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Вінницької області від 26.04.2005 року у справі № 6/121-05 за позовом АТ “Український інноваційний банк” в особі його Вінницької філії до ТОВ “Вінницька продовольча група” позов задоволено. Стягнуто з  ТОВ “Вінницька продовольча група” на користь позивача 364490,00 грн. основного боргу з урахуванням індексу інфляції за кредитним договором № 01/0139-2002 від 28.12.2002 року, 32174,43 грн. відсотків за користування кредиту, 15347,49 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту та 1818,00 грн. судових витрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 543 ЦК України, кредитор який одержав виконання обов’язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати  недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов’язаними доти, доки їхній обов’язок не буде виконаний в повному обсязі.

Враховуючи, що на момент звернення  позивача до суду зобов’язання за кредитним договором продовжувало діяти та заборгованість по ньому не була погашена, а також те, що позичальником частково виконано рішення господарського суду Вінницької області від 26.04.2005 року у справі № 6/121-05, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що  зобов’язання за договором поруки не було припинено, а тому правомірно стягнули з поручителя –ТОВ “Вінницька промислова група” 350000,00 грн. боргу за кредитною угодою та 32174,73 грн. відсотків за користування кредитом.

Суди попередніх інстанцій також правомірно припинили провадження щодо позовних вимог до ТОВ “Вінницька продовольча група”, у зв’язку з його ліквідацією та виключення з ЄДРПОУ.

Крім того, судова колегія зазначає, що ТОВ “Вінницька промислова група” в подальшому не позбавлене права звернутись з регресним позовом до решти солідарних боржників, оскільки відповідно до ст. 544 ЦК України, боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Враховуючи вищевикладене, оскаржувана постанова Житомирського апеляційного господарського суду від 24.01.2007 року є законною та обґрунтованою, а доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 24.01.2007 року у справі № 6/340-05 залишити без змін.

Головуючий                                                                       Н. Кочерова

Судді:                                                                                 В. Рибак

М. Черкащенко