Господарський суд
Житомирської області
______________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "05" квітня 2007 р.                                                     Справа № 11/162"НА"

Господарський суд Житомирської області у складі:

Судді Будішевської Л.О.

при секретарі Мацієвському І.В.

за участю представників сторін

від позивача Юрченко І.В., дов.№37 від 21.01.07р.;

від відповідача Гуменюк І.О., дов.№249/Г/10 від 06.04.06р.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі справу за позовом Відкритого акціонерного товариства "Житомирнафтопродукт" (м.Житомир)

до Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції, правонаступником якої є Державна податкова інспекція у м.Житомирі (м. Житомир)

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення

Позивачем пред'явлений позов про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення Житомирської ОДПІ, правонаступником якої є ДПІ у м.Житомирі, від 14.07.04р. №3273/10/43941/23-02 в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 4520,00грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на неправомірність оспорюваного податкового повідомлення-рішення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що картки багаторазового використання та відомості, які призначені для видачі товару по факту здійснення грошових розрахунків за цей товар, не є платіжними картками в розумінні ст.1 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", так як при їх пред'явленні не відбувається рух грошових коштів, а, отже, операція по відпуску товарів  з застосуванням зазначених карток та відомостей не є розрахунковою в розумінні ст.2 вказаного Закону, тому застосування РРО відповідно до п.2 ст.3 Закону не є обов'язковим.

Представник відповідача в судовому засіданні та відповідач у своєму відзиві проти позову заперечує, свої заперечення обґрунтовує тим, що при здійсненні перевірки АЗС №10 (власник позивач) було зафіксовано, що в порушення  вимог чинного законодавства, встановлені в акті перевірки мали місце, а тому підстав для скасування оспорюваного податкового повідомлення-рішення відсутні.

Справа розглядається після повернення її з Вищого адміністративного суду України, згідно ухвали якого від 27.12.06р. касаційну скаргу Житомирської ОДПІ задоволено частково, рішенння господарського суду Житомирської області від 23.12.04р. та постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 22.03.05р. скасовано, а справу направлено на новий розгляд.

Відповідно до ч.5 ст.227 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності рішеннямвиконкому Житомирської міської Ради народних депутатів від 29.06.94р. №254 та знаходиться на обліку як платник податків  в ДПІ у м.Житомирі.

26.06.04р. працівниками Житомирської ОДПІ була проведена перевірка щодо правильності контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері готівкового безготівкового обігу АЗС№10, що розташована за адресою: Житомирська область, м.Коростишів та належить позивачу, за результатами якої складено акт №06250607/23-02 (т.1 а.с.13).

Вказаною перевіркою встановлено, що на місці розрахунку в наявності АЗС№10 знаходилось 20 талонів бензину А-80 на 340л (ціна 1л - 2,00грн.), 5 талонів бензину А-95 на 70л. (ціна 1л - 2,90грн.),1 талон дизпалива на 10л. (ціна 1л - 2,10грн.), по яким 26.06.04р. проведена реалізація  паливо-мастильних матеріалів та розрахункової операції, по яких на момент перевірки не проведено по реєстратору розрахункових операцій на загальну суму 904,00грн., чим порушено вимоги пп.1,2 ст.3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 01.06.00р. №1776-ІІІ.

На підставі зазначеного акта перевірки та відповідно до пп.3.1 "г'" ст.3 "Порядку направлення органами державної податкової служби України податкових зобов'язань платниками податків", затвердженого ДПА України від 27.05.2003р. №247, відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення від 14.07.04р. №3573/10/43941/23-02 (т.1 а.с.12) про застосування до позивача 4520,00грн. штрафних фінансових санкцій.

Позивач не погоджується з вказаним податковим повідомленням-рішенням та зазначає, що картки багаторазового використання та відомості, які призначені для видачі товару по факту здійснення грошових розрахунків за цей товар, не є платіжними картками в розумінні ст.1 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", так як при їх пред'явленні не відбувається рух грошових коштів, а, отже, операція по відпуску товарів  з застосуванням зазначених карток та відомостей не є розрахунковою в розумінні ст.2 вказаного Закону, тому застосування РРО відповідно до п.2 ст.3 Закону не є обов'язковим.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи ВАТ "Житомирнафтопродукт" 26.06.04р. було реалізовано пальне з використанням карток багаторазового використання та відомостей без застосування РРО.

Вказане пальне було відпущене споживачам:

- ДП ЖОАД ф/я Житомирська ДЕД;

- Житомирське управління осушувальних систем;

- Коростишівський спиртозавод;

- Кошарищська промислова база;

- СТОВ "Племзавод Коростишівський";

- ТОВ "Калина" (м.Рівне)

на підставі карток багаторазового використання (талонами), які були видані вищезазначеним покупцям пального на підставі попередньо укладених договорів купівлі-продажу нафтопродуктів та їх відпуску по талонах (картках багаторазового використання) №10453 від 29.10.03р., №4518 від 11.05.04р., №5568 від 08.06.04р., №5861 від 16.06.04р., №5574 від 08.06.04р., №6136 від 25.06.04р.

За умовами зазначених договорів позивач продає, а покупець купує партію нафтопродуктів в картках та приймає за видатковою накладною згідно реєстру приймання-передачі бланків карток на відпуск ПММ, картки за номіналом, серіям та видам нафтопродуктів. Продавець зобов'язується проводити отоварювання карток на момент пред'явлення останніх на АЗС.

Вартість пального за вказаними вище договорами купівлі-продажу була оплачена контрагентами в повному обсязі, шляхом перерахування коштів на розрахункові рахунки позивача, що підтверджено податковими накладними від 29.10.2003р. №36697/1 на підставі договору №10453 від 29.10.03р., від 11.05.04р. №45265/1 на підставі договору №4518 від 11.05.04р., від 08.06.04р. №46473 на підставі договору №5568 від 08.06.04р., від 16.06.04р. №46821 на підставі договору №5861 від 16.06.04р., від 08.06.04р. №46479 на підставі договору №5574 від 08.06.04р.

Відпуск вищевказаного пального здійснювався позивачем із паливно-роздавальних колонок, що забезпечують відпуск пального в єдиному циклі із застосуванням спеціалізованих комп'ютерно-касових систем, що підтверджено матеріалами справи та не заперечується позивачем.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.95р. №265/95-ВР (надалі - Закон "Про РРО") реєстратори розрахункових операцій застосовуються фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності або юридичними особами (їх філіями, відділеннями, іншими відокремленими підрозділами) (далі - суб'єкти підприємницької діяльності), які здійснюють операції з розрахунків у готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також уповноваженими банками та суб'єктами підприємницької діяльності, які виконують операції купівлі-продажу іноземної валюти.

Пунктом 1 ст.3 Закону "Про РРО" встановлено, що суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при  продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у   випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

Стаття 2 вказаного Закону містить визначення "Розрахункової операції", а саме: це приймання  від  покупця  готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг).

Картки багаторазового використання при здійсненні операцій не можуть використовуватися лише як акт приймання-передачі, оскільки право власності на товар (пальне) може виникнути лише у разі передачі пального. Факт переходу права власності від позивача до контрагентів підтверджується поверненням картки продавцеві. Відсутність картки позбавляє права на отримання пального.

Відповідно до ст.2 Закону "Про РРО" касовий чек є розрахунковим документом, який підтверджує факт продажу товарів.

Згідно із вимогами чинного законодавства (Технічні вимоги до спеціалізованих електронних контрольно-касових апаратів для автозаправних станцій, встановлені Додатком №7 до протокольного рішення від 27.06.02р. №13 Державної комісії з питань впровадження електронних систем і засобів контролю та управління товарним і грошовим обігом, Вимоги щодо реалізації фіскальних функцій реєстраторами розрахункових операцій для різних сфер застосування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.02р. №199) реалізація пального через АЗС повинна здійснюватись із застосуванням спеціалізованих комп'ютерно-касових систем, які повинні бути включені до Держреєстру, відповідати вищевказаним Технічним вимогам до ЕККА та повинні забезпечувати відпуск пального в єдиному циклі з друкуванням фіскального касового чека.

Відповідно до п.12 ст.9 Закону "Про РРО" реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються, якщо в місці отримання товарів (надання послуг) операції з  розрахунків у готівковій формі не здійснюються (оптова торгівля тощо).

Оскільки відпуск пального за картками багаторазового використання здійснювався із паливно-роздавальних колонок, що забезпечують відпуск пального в єдиному циклі із застосуванням спеціалізованих комп'ютерно-касових систем, а не з окремих ємностей, не підключених до паливно-роздавальних колонок, спеціально призначених для зберігання та відпуску попередньо оплачених оптових партій пального, або пального, що знаходиться на відповідальному зберіганні без набуття права власності на них утримувачем, оформленому відповідними договорами, позивач зобов'язаний був при такій реалізації пального застосовувати реєстратор розрахункових операцій та видавати покупцям відповідний касовий чек.

Враховуючи викладене, висновок відповідача про порушення ВАТ "Житомирнафтопродукт" пунктів 1, 2 ст.3 Закону "Про РРО" в ході судового розгляду знайшов своє документальне та нормативне підтвердження, в зв'язку з чим штрафні (фінансові) санкції в сумі 4520,00грн. застосовані у відповідності до вимог чинного законодавства.

Як свідчать матеріали справи оспорюване податкове повідомлення-рішення прийняте відповідно до підпункту 3.1 п.3 Порядку направлення органами державної податкової служби України податкових зобов'язань платникам податків, затвердженого наказом ДПА України від 27.05.2003р. №247, який розроблено відповідно до Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами".

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади і їх посадові особи зобов'язані діяти тільки на підставі, в межах повноважень і способом, які передбачені законами і Конституцією України.

Податковим повідомленням-рішенням Житомирської ОДПІ від 14.07.04р. №3573/10/4394/23-02 позивачу визначено податкове зобов'язання відповідно до Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 21.12.00р. №2181-ІІІ, згідно з п.1 ст.17 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 6 липня 1995 року №265/95-ВР.

Відповідно до преамбули Закону  України  "Про  порядок  погашення  зобов’язань платників  податків  перед  бюджетами  та  державними  цільовими  фондами" від 21.12.00р. №2181-ІІІ, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, цей закон є спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов’язань юридичних чи фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків, зборів, обов’язкових платежів, нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності. Саме цим Законом і запроваджене поняття  податкового  повідомлення,  як  письмового повідомлення контролюючого  органу  про  обов’язок  платника  податків  сплатити суму  визначену контролюючим  органом. Виходячи зі змісту зазначених норм,  можна дійти висновку, що законодавець не розповсюдив сферу дії цього Закону на правовідносини що врегульовані Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", а відтак у податкової інспекції відсутні правові підстави щодо прийняття податкового повідомлення-рішення на підставі  підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону України "Про  порядок  погашення  зобов’язань  платників податків  перед  бюджетами та державними  цільовими  фондами", застосування податкової застави та порядку стягнення  щодо нарахованих спірним податковим повідомленням-рішенням санкцій за процедурою, яка передбачена Законом України "Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами".

Відповідно до вимог пункту 11 статті 11 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" органи державної податкової служби мають право застосовувати до платників податків фінансові (штрафні) санкції, стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми недоїмки, пені у випадках, порядку та розмірах, встановлених законами  України. Тобто встановивши порушення, податкові органи повинні прийняти рішення про застосування санкцій, у порядку та розмірах, встановлених законом який регулює спірні правовідносини.

Приписи  Інструкції  про  порядок  застосування  та  стягнення  сум  штрафних (фінансових) санкцій  органами  державної  податкової  служби, зареєстрованої  в Міністерстві  юстиції  України  23  березня  2001  року  за  № 268/5459, не  можуть розширювати  коло  правовідносин  на  які  поширюється    названий  Закон.

Разом з тим, незважаючи на те, що податкові органи не мають право визначати спірну штрафну санкцію як податкове зобов'язання, господарський суд вважає, що вказана обставина не є підставою для визнання недійсним податкового повідомлення-рішення в цілому.  Недотримання органом державної податкової служби лише форми акта не може бути самостійною підставою визнання його недійсним.

Матеріалами справи доведено, та позивачем не спростовано, що факти порушення, зафіксовані у акті перевірки, мали місце, а тому фактично штрафні санкції застосовані у розмірі відповідно до вимог чинного законодавства.

Таким чином, спірне повідомлення-рішення від 14.07.04р. №3573/10/4394/23-02 підлягає визнанню недійсним (скасуванню) лише в частині визначення позивачу штрафних санкцій саме як податкового зобов’язання.

Судові витрати по справі покладаються на позивача.

Відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.95р. №265/95-ВР, Закону України "Про  порядок  погашення  зобов’язань  платників  податків  перед бюджетами та державними  цільовими  фондами" від 21.12.00р. №2181-ІІІ, керуючись ст.ст.94, 158--163, 167, 227, 254, п.6 Прикінцевих та перехідних положень КАС України, господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції від 14.07.04р. №3573/10/4394/23-02 в частині визначення позивачу штрафних (фінансових) санкцій як податкового зобов’язання.

3. В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Постанова господарського суду Житомирської області набирає законної сили в строки, встановлені ст.254 КАСУ.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції в порядку та строки, встановлені ст.186 КАСУ.

Суддя                                                                       Будішевська Л.О.

Дата виготовлення: "10" квітня 2007 року

Віддрукувати: 3пр.

1 - в справу

2 - позивачу;

3 - відповідачу;