СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

19 березня 2007 року

Справа № 2-27/1935-2006

Севастопольський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді
Латиніна О.А.,

суддів
Заплава Л.М.,

Видашенко Т.С.,

секретар судового засідання                                        Макарова Г.О.

за участю представників сторін:

прокуратура АР Крим: Тіхонова
О.М. - посвідчення №439 від 20.02.2006 року;

позивача: ОСОБА_2,
дов. НОМЕР_1 від 03.02.2006 року;

відповідача:
Федоріної Н.М., дов. № 02-17/844;

розглянувши клопотання
прокурора Автономної Республіки Крим про відновлення строку на апеляційне
оскарження рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя
Воронцова Н.В.) від 06 лютого 2006 року, у справі № 2-27/1935-2006

за позовом
суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

до          Кореїзської
селищної Ради (Севастопольське шосе, 27, смт.Кореїз, м.Ялта, АР Крим, 98670)

про визнання
недійсним рішення і спонукання до вчинення певних дій

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду АР
Крим від 06.02.2006 у справі № 2-27/1935-2006А (суддя Воронцова Н.В.) позов
суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 задоволено. Суд визнав недійсним
рішення Кореїзської селищної ради від 04.08.2005 року НОМЕР_2 "Про розгляд
заяви гр. ОСОБА_1", зобов`язав відповідача укласти з суб'єктом
підприємницької діяльності ОСОБА_1 договір оренди земельної ділянки площею
0,025 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 - для будівництва та обслуговування
магазину-кафе, а також стягнув з відповідача судові витрати.

При прийнятті рішення, суд першої
інстанції виходив з того, що спірне рішення Кореїзської селищної ради від 04.08.2005
року НОМЕР_2 прийнято з порушенням норм Земельного кодексу України, Закону
України „Про оренду землі” та порушує охоронювані законом права та інтереси
ОСОБА_1 як землекористувача.

Не погодившись з рішенням
господарського суду АР Крим, прокурор АР Крим звернувся з апеляційною скаргою,
в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, у задоволенні позову
суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1 відмовити.

Доводи прокурора, викладені в
апеляційній скарзі, полягають у тому, що судом першої інстанції неповно
досліджено обставини справи, невірно застосовано норми Земельного кодексу
України, Цивільного кодексу України щодо порядку передачі земельних ділянок в
оренду та порядку укладення договорів.

Кореїзська селищна Рада, відповідно
до статті 192 Кодексу адміністративного судочинства України, подало заяву про
приєднання до апеляційної скарги прокурора АР Крим. У судовому засіданні
Кореїзська селищна рада уточнила заяву про приєднання до апеляційної скарги
прокурора та вказало про неповноту з'ясування господарським судом АР Крим
обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а також надало
суду апеляційної інстанції нові докази, які не були предметом дослідження в
суді першої інстанції.

Представник позивача у судовому
засіданні з доводами апеляційної скарги та доводами Кореїзської селищної ради
не погодився, вважає оскаржуване рішення суду першої інстанції законним та
обгрунтованим.

З причини відпустки судді Заплава
Л.М., на підставі розпорядження першого заступника голови Севастопольського
апеляційного господарського суду, у складі судової колегії було здійснено
заміну на суддю Котлярову О.Л. У складі судової колегії також були здійснені
заміни: судді Видашенко Т.С. на суддю Заплава Л.М., судді Котлярової О.Л. на
суддю Видашенко Т.С.

У судовому засіданні оголошувалась
перерва з 12 по 19 березня 2007 року.

Переглянувши постанову суду першої
інстанції в порядку статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України
судовою колегією встановлено наступне.

Рішенням Кореїзської селищної ради
від 27.09.2001 року НОМЕР_3 „Про відведення земельної ділянки в оренду строком
на 25 років СПД ОСОБА_1 для будівництва магазина-кафе” затверджено попереднє
узгодження місця розташування земельної ділянки під розташування торгового
комплексу в районі Кореїзського ринку по АДРЕСА_2 з метою надання ділянки
площею 0,025 га суб'єкту підприємницької діяльності ОСОБА_1 для будівництва
магазина-кафе у межах с.м.т.Корієз із земель Кореїзської селищної ради.

Пунктом 2 зазначеного рішення було
затверджено проект відведення земельної ділянки для суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1 для будівництва магазина-кафе в АДРЕСА_2 та надано суб'єкту
підприємницької діяльності ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,025 га в оренду із
земель забудови під земельними насадженнями
загального користування (гр. 34, гр. 56, ф. 6-зем.) для використання в
комерційних цілях (гр. 42, ф.6-зем.) за рахунок земель Кореїзського селищної
ради.

Рішенням Кореїзської селищної ради
від 09.01.2002 року НОМЕР_4 „Про внесення змін в рішення 37-ої сесії
Кореїзської селищної ради 23-го скликання НОМЕР_3 від 27.09.2001 року пункти 2
та 3 вищезазначеного рішення викладені в наступній редакції: „Затвердити проект
відведення і технічний звіт по перенесенню меж земельної ділянки в натуру
ОСОБА_1 для будівництва магазина-кафе за адресою: АДРЕСА_2”; „Надати в
тимчасове довгострокове користування на умовах оренди строком на 25 років
підприємцю ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,025 га, для будівництва і
обслуговування магазина-кафе (з правом подальшого викупу земельної ділянки) із
земель с.м.т. Кореїз, що перебувають у введенні Кореїзської селищної ради, не
переданих у власність і не наданих в користування (ряд 96, форма 6-зем.), у
тому числі по угіддях: 0,0250 га -землі комерційного використання (гр.42 форми
6-зем., код по УКЦИЗ -1.11.3 - землі комерційного використання)”.

Відповідно до норм чинного
законодавства, для оформлення договору оренди земельної ділянки суб'єкт
підприємницької діяльності ОСОБА_1
неодноразово зверталась  із заявою
до Кореїзської селищної ради.

Судовою колегією встановлено, що на
перше звернення у 2001 році Кореїзською селищною радою відповідь не була
надана. На повторне звернення у 2005 році, листом від 29.04.2005 року вих. НОМЕР_5
Кореїзський селищний голова Пузирьков Е.В. повідомив, що згідно з рішенням
31-ої сесії Кореїзської селищної ради
4-го скликання НОМЕР_6 від 27.10.2004 року  проведено коректування плану детального
планування селища, згідно з яким земельна ділянка, надана суб'єкту
підприємницької діяльності ОСОБА_1 під будівництво магазину-кафе, підпадає в
зону центрального скверу, будівництво якого здійснюватиметься у 2005 році в
загальних інтересах громадян селища. Крім того, в листі вказано, що в
генеральному плані В.Ялти не передбачено будівництво яких-небудь магазинів в
центральній частині селища Кореїз.

За результатами повторного
звернення суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1, Кореїзською селищною
радою було винесено рішення від 04.08.2005 року НОМЕР_2 „Про розгляд заяви гр.
ОСОБА_1” яким відмовлено в укладенні договору оренди земельної ділянки площею
0,025 га для будівництва кафе-магазина по АДРЕСА_2. Пунктом 2 вказаного рішення
зазначено про необхідність ОСОБА_1 звернутись до селищної громади з пропозицією
про добровільну відмову від виділеної земельної ділянки. Дане рішення
мотивовано тим, що вказана земельна ділянка
розташована в центральній частині с.м.т. Корез, де, згідно з рішенням
Кореїзської селищної ради НОМЕР_6 від 27.10.2004 року, заплановано будівництво
центрального скверу.

Не погодившись з рішенням
Кореїзської селищної ради, яким було відмовлено в укладенні договору оренди,
суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_1 звернулась до господарського суду АР
Крим з позовом про визнання недійсним рішення 40-ої сесії 4 скликання
Кореїзської селищної ради від 04.08.2005 року НОМЕР_2, обгрунтовувавши свої
вимоги відсутністю правових підстав для відмови в укладенні договору оренди
землі і невідповідності оспорюваного рішення нормам статті 124 Земельного
Кодексу України і статті 7 Закону України „Про оренду землі”.

Вислухавши пояснення присутніх у
судовому засіданні представників прокуратури, сторін, перевіривши правильність
застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права,
суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав
для  скасування рішення суду першої
інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до статті 93 Земельного
Кодексу України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі термінове
платне володіння і користування
земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження
підприємницької і іншої діяльності. Статтею 1 Закону України „Про оренду  землі” встановлено, що оренда землі - це
засноване на договорі термінове платне володіння і користування земельною
ділянкою, необхідне орендарю для проведення підприємницької і інших видів
діяльності.

Відповідно до статті 124 Земельного
кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, які знаходяться в
державній або комунальній власності здійснюється на підставі рішення
відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом
укладення договору оренди земельної ділянки.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 звернулась із заявою про передачу земельної ділянки в оренду з
дотриманням порядку, передбаченого Земельним кодексом України в редакції від
18.12.1990 року, а саме, розроблено і подано на затвердження проект відведення
земельної ділянки. Розроблений проект було затверджено рішенням Кореїзської
селищної ради від 27.09.2001 року НОМЕР_3 „Про відведення земельної ділянки в
оренду строком на 25 років приватному підприємцю ОСОБА_1 для будівництва
магазина-кафе.

В подальшому, у зв'язку з набранням
чинності Земельного кодексу України в редакції від 25.10.2001 року, рішенням
Кореїзської селищної ради 41-ої сесії 23 скликання від 09.01.2002 року НОМЕР_4,
були внесені зміни до вказаного вище рішення НОМЕР_3 та викладено пункти 2 та 3
в новій редакції: „1.1. Затвердити проект відведення і технічний звіт по
перенесенню меж  земельної ділянки в
натуру гр. ОСОБА_1 для будівництва магазина-кафе за адресою: АДРЕСА_2; 1.2.
Надати у тимчасове довгострокове користування на умовах оренди строком на 25
років підприємцю ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,025 га., розташовану за адресою:
АДРЕСА_2 -для будівництва і обслуговування магазину-кафе (з правом подальшого
викупу земельної ділянки) із земель с.м.т. Кореїз, що знаходяться у віданні
Кореїзської селищної ради, не переданих у власність і не наданих в
користування.

Таким чином, суд першої інстанції
правильно прийшов до висновку про дотримання всіх вимог земельного
законодавства України при передачі земельної ділянки в оренду СПД ОСОБА_1

Судовою колегією також взято до
уваги, що порядок укладення договору оренди землі визначено статтею 16 Закону
України „Про оренду землі”, згідно з якою особа, яка бажає отримати земельну
ділянку в оренду із земель державної або комунальної власності, подає до
відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування за
місцем розташування земельної ділянки заяву (клопотання). У разі згоди
орендодавця передати земельну ділянку в оренду, сторони укладають договір
оренди землі відповідно до вимог цього Закону. Кореїзська селищна рада
висловила згоду на передачу вказаної вище земельної ділянки в оренду суб'єкту
підприємницької діяльності ОСОБА_1 шляхом ухвалення відповідного рішення на
41-ій сесії 23 скликання від 09.01.2002 року НОМЕР_4.

На момент винесення рішення від
04.08.2005 року НОМЕР_2 „Про розгляд заяви гр. ОСОБА_1”, рішення про надання у
тимчасове довгострокве користування на умовах оренди суб'єкту підприємницької
діяльності ОСОБА_1 земельної ділянки не скасовано, не визнано недійсним, тобто
законні підстави для відмови в укладенні договору оренди землі у Кореїзської селищної
ради були відсутні.

Матеріалами справи підтверджується
висновок суду першої інстанції про те, що оспорюване рішення Кореїзської
селищної ради є прийнятим з порушенням норм Земельного кодексу України і Закону
України „Про оренду землі” і порушує охоронювані законом права суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 як землекористувача.

На підставі викладеного, судова
колегія не може визнати обгрунтованими доводи прокурора АР Крим в апеляційній
скарзі про недотримання судом першої інстанції положень Конституції України,
статей 123, 124 Земельного кодексу України, статті 16 Закону України „Про
оренду землі”, статті 59 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні”
і статті 627 Цивільного кодексу України.

Також не можуть бути прийняті до
уваги доводи, викладені Кореїзською селищною радою в заяві про приєднання до
апеляційної скарги прокурора АР Крим в частині неможливості укладення договору
оренди землі з тих підстав, що згідно з рішенням Кореїзської селищної ради від
27.10.2004 року НОМЕР_6 „Про коректування плану детального планування селища в
центральній частині селища” заплановано розміщення скверу, оскільки даним
рішенням не конкретизовано розташування скверу і не представлено доказів
майбутнього знаходження скверу в межах виділеної суб'єкту підприємницької
діяльності ОСОБА_1 земельної ділянки, межі якої вже є винесеними в натуру.

Кореїзська селищна рада також
вважає неправомірними дії суду першої інстанції про спонукання її до укладення
договору оренди та посилається на рішення Кореїзської селищної ради від
17.10.2003 року НОМЕР_7 „Про розгляд колективної заяви жителів с.м.т. Кореїз”,
яким скасовано попереднє рішення
Кореїзської селищної ради НОМЕР_8 від 08.12.2000 року „Про дозвіл на
складання проекту відведення земельної ділянки під розташування торгового
комплексу в районі Кореїзського ринку по АДРЕСА_2, з метою надання  ділянки
площею 0,025 га ПП ОСОБА_1 у межах с.м.т. Кореїз із земель Кореїзської
селищної ради”.

Судова колегія виходить з того, що
відповідно до частини 2 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції може дослідити нові докази, які не
досліджувалися у суді першої інстанції, з власної ініціативи або за клопотанням
осіб, які беруть участь у справі, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до
суду першої інстанції або необґрунтованим відхилення їх судом першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції може дослідити також докази, які досліджувалися судом
першої інстанції з  порушенням  вимог
цього Кодексу.

Однак, відповідачем не надано
обгрунтувань неподання відповідних доказів під час розгляду даної справи в суді
першої інстанції. У зв`язку з цим, такі докази не можуть бути взяті до уваги.

Відповідно до роз'яснень Президії
Вищого арбітражного суду України № 02-535 від 26.01.2000 року „Про деякі
питання практики розгляду суперечок, пов'язаних з визнанням недійсними актів
державних або інших органів”, підставами для визнання актів недійсними є
невідповідність їх вимогам чинного законодавства та/або визначених законом
компетенцій органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акту
недійсним є також порушення у зв'язку з ухваленням відповідного акту прав і
охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

На підставі викладеного, судова
колегія приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення 40-ої сесії
Корєїзської селищної ради від 04.08.2005 року НОМЕР_2 „Про розгляд заяви гр.
ОСОБА_1" та спонукання відповідача укласти договір оренди на виділену
земельну ділянку.

Відповідно до статті 16 Цивільного
кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового права та інтересу.  Пунктом 2 статті 16 Цивільного кодексу
України зазначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть
бути, у тому числі, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу
державної влади,  органу  влади
Автономної  Республіки  Крим
або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно зі статтями 105, 162 Кодексу
адміністративного судочинства України, у разі задоволення адміністративного
позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб`єктів
владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про
скасування або визнання нечинним рішення чи його окремих положень, про поворот
виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його
здійснення, зобов`язання відповідача -суб`єкта владних повноважень прийняти
рішення або вчинити певні дії.

Відповідно до статті 200 Кодексу
Адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду -без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки при винесенні
господарським судом АР Крим оскарженого рішення порушень норм матеріального та
процесуального права не виявлено, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 198 п.1, 200,
205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора
Автономної республіки Крим залишити без задоволення, рішення господарського
суду Автономної республіки Крим від 06 лютого 2006 року у справі №
2-27/1935-2006 залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції роз`яснює
сторонам у справі, що відповідно до пункту 5 статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, постанова або ухвала суду апеляційної чи
касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України
набирають законної сили з моменту проголошення.

Ухвалу суду апеляційної
інстанції може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені статтями 211,
212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя
О.А.Латинін

Судді                                                                      Л.М. Заплава

Т.С. Видашенко