СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Незалежності, 1 тел. 71-81-84, факс 71-81-98
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

"29" травня 2007 р.
Справа №2/2754-А

За
позовом управління Пенсійного фонду України  в Хмельницькому  районі

м.Хмельницький

до
приватного підприємця ОСОБА_1

АДРЕСА_1  Хмельницького району

про
стягнення 122грн.82коп.

Суддя  Дячук Т.В.

Секретар судового засідання Будзинська В.Г.

Представники сторін:

від позивача:
Жиловська В.В. - представник по довіреності №1653/07-12 від  25.04.2007р.

від відповідача:  ОСОБА_1 - підприємець

Ухвалою  суду від ІНФОРМАЦІЯ_1р. відкрито провадження
в адміністративній справі і
призначено  судовий розгляд.

Суть спору:
позивачем подано позов про стягнення з відповідача 122грн.82коп. заборгованості
по сплаті фіксованого розміру страхових внесків на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування за  1 квартал 2005
року.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав.

Відповідач письмовий  відзив на позов не надав, а у судовому
засіданні пояснив, що він керувався листом Пенсійного фонду України від
ІНФОРМАЦІЯ_2р. НОМЕР_1 Про заборону перевірок сплати страхових внесків до
Пенсійного фонду суб'єктами підприємницької діяльності.

Розглянувши матеріали справи, судом
встановлено наступне :

Відповідач  фізична особа ОСОБА_1 зареєстрований  як суб'єкт підприємницької діяльності  Хмельницькою райдержадміністрацією  ІНФОРМАЦІЯ_3р., ідентифікаційний номер
НОМЕР_2, за адресою АДРЕСА_1 Хмельницького району і, відповідно до ст.15 Закону
України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”, є платником
страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Державною податковою інспекцією у
Хмельницькому районі листом від ІНФОРМАЦІЯ_4р. НОМЕР_3 повідомлено управління
Пенсійного фонду, що с уб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_1 в  І кварталі 2005 року здійснював діяльність по
спрощеній системі оподаткування та сплатив 300грн.00коп. єдиного податку.

Статтею 45 Закону України „Про
державний бюджет України на 2005 рік” №2285 від 23.12.2004р. встановлено
фіксований  розмір страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування для фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок), та
членів сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, у розмірі мінімального страхового внеску, визначеного
Законом України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Законом України „Про внесення змін
до Закону України „Про державний бюджет України на 2005 рік” та деяких інших
законодавчих актів” №2505-4 від 25.03.2005р. визначено, що сплата та
зарахування до бюджетів і державних цільових фондів сум  єдиного та фіксованого податку для суб'єктів
малого підприємництва здійснюється в порядку та на умовах, які діяли до
ІНФОРМАЦІЯ_5р. Зазначена норма набрала чинності з 31.03.2005 р.

За період з ІНФОРМАЦІЯ_5р. по
ІНФОРМАЦІЯ_6р. ОСОБА_1 АДРЕСА_1 Хмельницького району, як фізична  особа - суб'єкт підприємницькою діяльності,
якою обрано особливий спосіб оподаткування, відповідно до ст.45  Закону України „Про державний бюджет України
на 2005 рік” №2285-4 від 23.12.2004р. (редакція якого була чинна до
31.03.2005р.) зобов'язаний був сплатити до Пенсійного фонду України фіксований
розмір страхових внесків за ІНФОРМАЦІЯ_7 року із розрахунку 83грн.84коп. на
місяць(262грн.*32%=83,84грн.), а  за
ІНФОРМАЦІЯ_8 року із розрахунку 81грн.14коп., де 262грн. - мінімальна заробітна
плата станом на ІНФОРМАЦІЯ_5 року (передбачений законодавством  розмір мінімального страхового внеску в
першому кварталі 2005 року).

З 14.04.2006р. набрав чинності
Закон України „Про  вирішення питання
щодо заборгованості суб'єктів господарської діяльності, які застосовують
особливі умови оподаткування, обліку та звітності, у зв'язку з неперерозподілом
Державним казначейством України частини податків до Пенсійного фонду України,
Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду
соціального страхування на випадок безробіття протягом 2004 року - І кварталу
2005 року” № 3583 від 16.03.2006р., яким врегульовано питання сплати фіксованої
ставки на рівні різниці між встановленою ставкою внеску та частиною єдиного або
фіксованого податку, що не надійшли до Пенсійного фонду у зв'язку з
застосуванням Державним казначейством України норм діючого на той час Закону
України „Про Державний бюджет України на 2005 рік” від 23.12.2004р. №2285-4.

Позивачем , відповідно до п.33
ст.106 Закону„Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”,
пред'явлено відповідачу вимогу про сплату боргу НОМЕР_4 від ІНФОРМАЦІЯ_9р. про
сплату заборгованості і протягом десяти днів із дня отримання якої відповідач
зобов'язаний був сплатити суму заборгованості. Вимога про сплату заборгованості
отримана відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_10р., що підтверджується повідомленням про
вручення рекомендованого поштового відправлення НОМЕР_5.

Оскільки відповідач не узгодив вимогу
з управлінням Пенсійного фонду, не оскаржив її до суду і не сплатив страхові
внески, позивач просить стягнути з відповідача 122грн.82коп. заборгованості.

Аналізуючи обставини справи, судом
враховується наступне:

За змістом ст.58 Закону України
“Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” №1058 від 09.07.2003р.
Пенсійний фонд є органом, який провадить збір, акумуляцію та облік страхових
внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує
своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій.

Відповідно до прикінцевих положень
та преамбули вказаного Закону, цей Закон набирає чинності з 1 січня 2004 року,
зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування
здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону. Крім того, згідно
ст.5 цього Закону передбачено, що Закон регулює відносини, що виникають між
суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія
інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у
випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому
Закону. Виключно цим Законом визначається, зокрема, платники страхових внесків,
їх права та обов'язки; порядок нарахування, обчислення та сплати страхових
внесків, стягнення заборгованості за цими внесками.

При цьому згідно ст.ст.14 та 15
зазначеного Закону страхувальниками і, відповідно, платниками страхових внесків
відповідно до цього Закону є роботодавці: підприємства, установи і організації,
створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності,
виду діяльності та господарювання, об'єднання громадян, профспілки, політичні
партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені
підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян,
профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть
розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - суб'єкти підприємницької
діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок,
придбали спеціальний торговий патент), які використовують працю фізичних осіб
на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених
законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру. На виконання
зазначеного Закону, в п.2 Інструкції про порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до Пенсійного Фонду України, затвердженого
Постановою Правління Пенсійного Фонду України № 21-1 від 19.12.2003р. наведено
такий же перелік платників страхових внесків.

З врахуванням викладеного суд
приходить до висновку, що відповідач як суб'єкт підприємницької діяльності,
який обрав особливий спосіб оподаткування єдиним податком, є страхувальником і
платником страхових внесків.

Судом враховується, що відповідно
до ч.4 ст.18 зазначеного Закону страхові внески не включаються до складу
податків, інших обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування, на
ці внески не поширюється податкове законодавство. Натомість, згідно

п.6 ст.17 Закону платник страхових
внесків зобов'язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені
строки та в повному обсязі страхові внески. Відповідно до п.6 ст.20 даного
Закону страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за
відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із
дня закінчення цього періоду.

За приписами ст.45 Закону України
„Про державний бюджет України на 2005 рік” (в редакції чинній з 23.12.2004р. по
22.03.2005р.) встановлено на 2005 рік фіксований розмір страхових внесків на
загальнообов'язкове державне страхування для фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок), та членів сімей зазначених фізичних осіб,
які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, у розмірі мінімального
страхового внеску, визначеного Законом України „Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування”.

При цьому, Законом України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” також визначено, що фізичні
особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб
оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, придбання спеціального
торгового патенту), та члени сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь
у провадженні ними підприємницької діяльності, на період дії законодавчих актів
з питань особливого способу оподаткування сплачують страхові внески в порядку,
визначеному цим Законом у фіксованому розмірі.

З 14 квітня 2006р. набрав чинності
Закон України „Про вирішення питання щодо заборгованості суб'єктів господарської
діяльності, які застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності,
у зв'язку з неперерозподілом Державним казначейством України частини податків
до Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати
працездатності, Фонду соціального страхування на випадок безробіття протягом
2004 року - І кварталу 2005 року” № 3583 від 16.03.2006р., яким врегульовано
питання сплати фіксованої ставки на рівні різниці між встановленою ставкою
внеску та частиною єдиного або фіксованого податку, що не надійшли до
Пенсійного фонду.

Суд зважає на те, що вимоги
зазначених нормативно-правових актів позивачем дотримано при обрахунку
заборгованості відповідача по сплаті фіксованого розміру страхового внеску в
сумі 122грн.82коп.

При цьому судом також враховується,
що позивачем дотримано вимоги ст.106 Закону України “Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування” за змістом якої, суми страхових внесків
своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені
статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами
Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього
Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків.
Територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені
правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку,
вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
Протягом десяти робочих днів із дня одержання вимоги про сплату недоїмки
страхувальник зобов'язаний сплатити вказані суми. У разі, якщо страхувальник,
який одержав вимогу територіального органу Пенсійного фонду про сплату недоїмки
і протягом десяти робочих днів після її отримання не сплатив зазначену у вимозі
суму недоїмки разом з застосованою до нього фінансовою санкцією, включеної до
вимоги, або не узгодив вимогу з відповідним органом Пенсійного фонду, або не
оскаржив вимогу в судовому порядку, а також у разі якщо страхувальник узгодив
вимогу, але не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів
після отримання узгодженої вимоги, відповідний орган Пенсійного фонду
звертається в установленому законом порядку і подає вимогу про сплату недоїмки
до відповідного підрозділу державної виконавчої служби. У зазначених випадках
орган Пенсійного фонду також має право

звернутися до суду чи
господарського суду з позовом про стягнення недоїмки.

На підтвердження позовних вимог
позивачем надано необхідні докази про наявність заборгованості відповідача та
вжиття заходів її стягнення з врахуванням вимог Закону України “Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”.

Вимога про сплату заборгованості у
встановленому законодавством порядку не оскаржена та не скасована. Доказів про
сплату заборгованості відповідач до суду не подав.

За таких обставин, позовні вимоги
обґрунтовані, підтвердженні матеріалами справи, відповідають чинному
законодавству та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.6, 14, 71, 86, 94,
104, 158-163, 167, 254-259, п.п. 3,6-7 Розділу 7 „Прикінцеві та перехідні
положення” Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов управління Пенсійного фонду
України у Хмельницькому районі до приватного підприємця ОСОБА_1 АДРЕСА_1
Хмельницького району про стягнення 122грн.82коп. задовольнити.

Стягнути з приватного підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 Хмельницького району,
ідентифікаційний код НОМЕР_2) на користь управління Пенсійного фонду
України у Хмельницькому районі
(м.Хмельницький, вул.Кам'янецька, 122/2, , р/р
5 у ВАТ „Державний ощадний банк”, МФО 315784) заборгованість в
розмірі 122грн.82коп. (сто двадцять дві гривні
82коп.).

Згідно з ст.ст.185-186 Кодексу
адміністративного судочинства України сторони та інші особи, які беруть участь
у справі мають право оскаржити в апеляційному порядку постанову повністю або
частково. Заява про апеляційне оскарження подається протягом 10 днів з дня
проголошення, апеляційна скарга подається протягом 20 днів після подання заяви
про апеляційне оскарження. Заява та скарга подаються до апеляційного суду через
суд першої інстанції.

Згідно з ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України постанова, якщо інше не встановлено цим
Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву
про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк,
постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після
закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо
його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду
справи.

Суддя

Віддруковано
3 примірники:

1
-до справи;

2
-позивачу;

3
-відповідачу.