СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16.03.07                                                                                 Справа № 8/78ад.

Суддя   господарського суду Луганської області Середа А.П.,  розглянувши матеріали справи за позовом

Антрацитівської об’єднаної державної податкової інспекції, місто Антрацит  Луганської області,

до Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна контора №2 УЖКГ», місто Антрацит  Луганської області, -

про звернення стягнення на активи на суму  308593 грн. 05 коп.,

при секретарі судових засідань Качановській О.А.,

в присутності представників сторін:

від позивача –Черевко Н.О. –головний державний податковий інспектор, - довіреність №2 від 09.01.07 року;

від відповідача –не прибув, -

встановив:

суть спору: позивачем заявлено вимогу про звернення стягнення  на активи відповідача на суму 308593,05 грн. у зв’язку з наявністю у нього несплаченого податку на додану вартість у сумі 245065,13 грн. (основний борг), штрафних санкцій у сумі 103,00 грн. та пені у сумі  63424,92 грн., який мається за станом на 29.01.07 року за період з 2002 року до цього часу.

Відповідно до ст. 111 Кодексу адміністративного судочинства України (далі –КАСУ) попереднє судове засідання було призначене та фактично відбулося 27.02.07 року.

Відповідач до цього засідання не прибув, але звернувся до суду з заявою (вих. №103 від 21.02.07 року) про розгляд справи за його відсутності.

Представником позивача подано клопотання про відмову від здійснення фіксації судового процесу технічними засобами, яке не суперечить вимогам ст.41 та пункту 2-1 розділу УІІ «Прикінцеві та перехідні положення»КАСУ, а тому  його задоволено судом.

У судовому засіданні він позовні вимоги підтримав.

Відповідач його визнав у повному обсязі, про що також зазначив у відзиві на позовну заяву (вих. №133 від 15.03.07 року), в якому  також просить розглянути спір по суті за його відсутності.

Приймаючи до уваги, що ця заява відповідає вимогам ст.ст.49, 51 та частині 3 ст. 122 КАСУ, судом це клопотання задоволено та здійснено розгляд спору по суті за відсутності відповідача.

Заслухавши представника позивача, дослідивши обставини справи та додатково надані  матеріали,  суд  дійшов  наступного.

І.1.  15.09.1992 року виконавчим комітетом Антрацитівської міської ради Луганської області Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна контора №2 УЖКГ»(далі – КП «ЖЕК№2 УЖКГ», - відповідач), ідентифікаційний код  05466312, зареєстроване в якості суб’єкта підприємницької діяльності –юридичної особи, про що зроблено реєстраційний запис №2000284; підприємство внесено до ЄДРПО України, що підтверджується довідкою №372, виданою 09.11.06 року Управлінням статистики у місті Антрациті Луганській області, а також свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи серії АОО №451685, виданим державним реєстратором виконкому Антрацитівської міської ради 15.09.92 року.

Згідно матеріалам справи (довідка №360 від 25.12.06 року), 23.01.00 року підприємство зареєстроване в якості платника податків, а 16.07.96 року –в якості платника податку на додану вартість (далі –ПДВ) (свідоцтво №16138161 від 16.07.97 року).

2. КП «ЖЕК 3»УЖКГ»на виконання вимог п. 5.1 ст. 5 Закону України від 21.12.2000 року №2181-ІІІ «Про порядок погашення зобов’язань платниками податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»(далі –ЗУ №2181-ІІІ) надало до Антрацитівської  об’єднаної державної податкової інспекції Луганської області (далі –ОДПІ, - позивач) податкові декларації з податку на додану вартість, - згідно яким самостійно узгодило свої податкові зобов’язання з названих видів податків.

Факт наявності у відповідача за станом на 29.01.07 року самостійно узгодженого, але не сплаченого у повній сумі податкового боргу та вжиття ДПІ заходів, спрямованих на його погашення боржником,  підтверджується наступними доказами:

розрахунком суми податкового боргу за станом на 29.01.07 року, наданого позивачем;

довідкою про суми податкового боргу платника податків з НДС та нарахування штрафних санкцій станом на 29.01.07 року;

довідкою про нарахування пені у зв’язку з наявністю боргу з ПДВ станом на 29.01.07 року;

податковими деклараціями з ПДВ за жовтень-грудень 2004 року; за 2005 рік; за січень-листопад 2006 року;

першою (№1/34 від 05.10.01 року на суму 578,00 грн.) та другою (№2/226 від 19.11.01 року на суму 13591,59 грн.) податковими вимогами (обидві отримані головним бухгалтером КП «ЖЕК №2 УЖКГ, відповідно, 08.10.01 року та 21.11.01 року);

відзивом на позов (вих. №133 від 15.03.07 року) про повне визнання позову.

Все майно та майнові права відповідача з 02.10.01 року знаходяться у податковій заставі терміном до 08.11.06 року (витяг Інформаційного центру МЮ України у м. Луганську №983388 від 09.10.03 року); доказів вилучення майна та активів відповідача з податкової застави за станом на час розгляду цього спору до суду не надано.

Як вбачається з наявних у справі доказів, платником податку до цього часу не вжито заходів до погашення цього податкового боргу у вигляді самостійно узгоджених зобов’язань з ПДВ.

ІІ.Заслухавши  представника позивача,  дослідивши та оцінивши матеріали справи та додатково надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі  з таких підстав.

1.Кожен зобов’язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом (частина 1 ст. 67 Конституції України).

2.Згідно статті 4 Закону України  від 25.06.1991 року №1251-ХІІ „Про систему оподаткування” (далі –ЗУ №1251-ХІІ) платниками податків і зборів (обов’язкових платежів) є юридичні та фізичні особи, на яких згідно з законами України покладено обов’язок сплачувати податки і збори (обов’язкові платежі).

Пунктом 1 частини 1 ст.14 цього Закону податок на додану вартість  віднесено до загальнодержавних податків.

2.Пунктом 2 частини 1 ст. 9 цього Закону до числа обов’язків платників податків віднесено подання до державних податкових органів… відповідно до законів декларацій, бухгалтерської звітності та інших документів і відомостей, пов’язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів (обов’язкових платежів), а пунктом 3 тієї ж частини  ст. 9 на них покладено обов’язок по сплаті належних сум податків і зборів (обов’язкових платежів) у встановлені законом терміни.

3.Право вживати заходів до примусового стягнення податкового боргу органам державної податкової служби України надано п. 11 ст. 10 Закону України від 04.12.1990 року №509-ХІІ «Про державну податкову службу в Україні».

Звідси є очевидною правомірність звернення ОДПІ до суду з позовом, який є предметом розгляду по цій справі.

4.Як сказано у п. 1.3 ст.1 ЗУ №2181-ІІІ, -

податковий борг (недоїмка) –це податкове зобов’язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов’язання.

Матеріалами справи належним чином доведено, що спірні податкові зобов’язання платник податку узгодив самостійно, тобто у порядку, передбаченому пунктом 5.1 ст. 5 ЗУ №2181-ІІІ.

4.1.Згідно підпункту 5.3.1 п. 5.3 ст. 5  цього Закону, платник податків, який самостійно узгодив свої податкові зобов’язання, повинен сплатити іх до бюджету протягом 10-ти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 цього Закону для подання податкової декларації.

5.Підпунктом 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 цього Закону передбачено, що активи платника  податків можуть бути  примусово стягнені в рахунок погашення його податкового боргу  виключно за рішенням суду.

Активами платника податків за змістом п.1.7 статті 1 ЗУ №2181-ІІІ є кошти, матеріальні та нематеріальні цінності, що належать юридичній або фізичній особі на праві власності або повного господарського відання.

6.Вирішуючи питання про застосування  терміну  давності щодо  стягнення цього податкового боргу (з урахуванням того, що спірні правовідносини виникли у 2001 році та продовжують мати місце на час розгляду цього спору у суді), суд виходить з наступного:

6.1.Статтею 2 Цивільного кодексу УРСР, який був чинним на час виникнення боргу, та статтею 1 Цивільного кодексу України, який є чинним з 01.01.04 року, передбачено, що вони  не регулюють податкові відносини, -а значить підстав для визначення терміну позовної давності за їх нормами у суду немає;

6.2.Підпунктом 15.1.1 п. 15.1 ст. 15 ЗУ №2181-ІІІ встановлено, що податковий  орган  має право самостійно визначити суму податкових зобов’язань платника податків у випадках, визначених цим Законом, не пізніше закінчення 1095 дня, наступного за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, а у випадку, коли така податкова декларація  була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

Тобто у цій статті мова йде про визначення податкового зобов’язання, а не про стягнення податкового боргу, - термін для останнього ЗУ №2181-ІІІ не встановлено.

6.3.Оскільки у відповідача податковий борг з моменту виникнення безперервно наростав у часі,  - у суду немає підстав вважати, що позивачем у даному випадку пропущено строк давності, встановлений частиною 2 ст. 99 КАСУ, - тобто річний термін з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Таким чином, підстав для застосування терміну давності при вирішенні цього спору у суду немає.

7.Відповідач позовні вимоги не спростував.

Приймаючи до уваги те, що матеріалами справи підтверджено наявність у відповідача податкового боргу з ПДВ, а також факт його ухилення від його сплати до бюджету, - позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до повного задоволення.

Керуючись частиною 4 ст.94 КАСУ суд не стягує з відповідача судові витрати.

Судом прийнято до уваги те, що позивач згідно ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України від 21.01.93 року №7/93 “Про державне мито”  при зверненні до суду з позовом звільнений від сплати державного мита.

На підставі викладеного, частини 1 ст. 67 Конституції України; ст.9,14 та  Закону України від 25.06.1991 №1251-ХІІ „Про систему оподаткування”; п.1.3 та 1.7 ст.1; п.п. 3.1.1. п. 3.1 ст. 3, пункту 5.1 та підпункту 5.3.1 п. 5.3  ст.5  Закону України  від 20.12.2000 року №2181-ІІІ “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, керуючись ст.ст.40, 49, 51, ч. 6 ст. 71, ст.ст. 86, 158-163 та 167 КАС України,  суд

п о с т а н о в и в :

1.Позов задовольнити у повному обсязі.

2.Звернути стягнення на активи Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна контора №2 УЖКГ», ідентифікаційний код 05466312, яке знаходиться за адресою: місто Антрацит, вул. Петровського, 17 Луганської області, - на суму податкового боргу з податку на додану вартість у сумі 308593 (триста всім тисяч п’ятсот дев’яносто три) грн. 05 коп., у тому числі: основний борг у сумі 245065, 13 грн., штрафні санкції у сумі 103,00 грн. та пеня у сумі 63424,92 грн., -  та перерахувати їх на користь місцевого бюджету  на поточний рахунок 0010, банк – ГУ ДКУ у Луганській області, МФО 804013, код платежу –14010100, код отримувача –25992095, отримувач –Антрацитівський ВДК ГУ ДКУ у Луганській області.

Відповідно до частини 4 ст. 167 КАС України  за згодою представника позивача у судовому засіданні 16.03.2007 року оголошено тільки вступну та резолютивну частини постанови.

Постанова набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо такої заяви не буде подано.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення  постанови у повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу - з  дня  складення  в  повному обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанову у повному обсязі складено та підписано 20.03.2007 року.

Суддя                                                                                                А.П.Середа