ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2007 року                                                                                   Справа № 35/415

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого                    Виноградник О.М. ( доповідач)

суддів:                Джихур О.В., Науменка І.М. (зміни у складі колегії суддів на підставі розпорядження від 16.01.2007р. № 27)

при секретарі: Лазаренко П.М.

за участю представників сторін:

позивача -  Босько С.О., дов. № 78 від 11.01.2007р.;

відповідача –не з’явився; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с.64- поштове повідомлення про вручення ухвали);

розглянувши у відкритому судовому засіданні          апеляційну скаргу закритого акціонерного товариства “Укроптторг”, м.Дніпропетровськ

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.11.2006  року

у справі № 35/415

за позовом   приватного підприємства “Приват-Ескорт”, м.Дніпропетровськ

до  закритого акціонерного товариства “Укроптторг”, м.Дніпропетровськ

про  стягнення 11 394 грн. 92 коп.

За згодою представників сторін, присутніх в судовому засіданні, було проголошено вступну та резолютивну частину постанови (ст.ст.85, 99, 105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 23.11.2006р. (суддя Широбокова Л.П.) по справі № 35/415 за позовом приватного підприємства “Приват-Ескорт”, м.Дніпропетровськ (далі –ПП “Приват-Ескорт”) до закритого акціонерного товариства “Укроптторг”, м.Дніпропетровськ (далі –ЗАТ “Укроптторг”) про стягнення 11 394 грн. 92 коп. позов було задоволено частково та з відповідача на користь  позивача було стягнено 9600 грн. збитків, 96 грн. витрат по сплаті державного мита, 100 грн. 70 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; в задоволенні решти позовних вимог –було відмовлено.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області мотивовано фактом дострокового, одностороннього розірвання відповідачем договору на надання послуг охорони, всупереч вимог договору та закону, чим позивачеві спричинено збитки, які підлягають відшкодуванню згідно зі ст..224 Господарського кодексу України; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено, оскільки 1700 грн. не є судовими витратами на послуги адвоката в розумінні ст..44 ГПК України, а також не є збитками позивача в розумінні ст..224 Господарського кодексу України.

Не погодившись з вищезазначеним рішенням господарського суду до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся відповідач по справі –ЗАТ “Укроптторг” м.Дніпропетровськ, оскаржує рішення суду першої інстанції, оскільки:

- має місце невідповідність висновків, викладених у рішенні матеріалам, обставинам справи, так як позивачем було надано згоду на дострокове розірвання договору з 01.07.2006р., що підтверджується відсутністю акту виконаних робіт за липень 2006 року, так як послуги охорони у липні 2006 року було надано іншим підприємством –ПП “Гуард-Центр”, тому господарський суд безпідставно стягнув з відповідача оплату за послуги, які відповідачу не було надано;

- господарським судом безпідставно задоволено вимоги в частині стягнення пені, оскільки п.3.4 договору не визначено від якої саме суми нараховується пеня, тобто сторони не досягли згоди щодо цього виду майнової відповідальності у договорі.

Позивач по справі –ПП “Приват-Ескорт” м.Дніпропетровськ –правом надання відзиву на апеляційну скаргу (ст..96 ГПК України) не скористався, але представник, присутній в судовому засіданні, висловився проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на відповідність оскаржуваного судового рішення вимогам закону, матеріалам, обставинам справи.

Відповідач по справі (скаржник) про час та місце судового засідання 17.01.2007р. був належним чином повідомлений, що підтверджується поштовим повідомленням № 9824320 про вручення ухвали суду апеляційної інстанції 03.01.2007р., а також заявленим клопотанням про відкладення справи (лист № 5 від 16.01.2007р.).

Зазначене клопотання задоволенню не підлягає на думку колегії суддів, оскільки: по-перше, з 03.01.2007р. по 16.01.2007р. представник скаржника мав достатньо часу для виконання вимог суду апеляційної інстанції щодо надання (направлення до суду) документів (доказів) на обґрунтування доводів апеляційної скарги (ухвала від 20.12.2006р. – а.с.58), зокрема, доказів розірвання договору з 01.07.2006р.; по-друге, зазначеним клопотанням та наданими до нього додатками ніяким чином не підтверджується неможливість звернення скаржника до інших фахівців в галузі права щодо надання юридичної допомоги, направлення в судове засідання іншого уповноваженого представника із числа адвокатів або штатної чисельності підприємства, або направлення на адресу суду апеляційної інстанції витребуваних доказів поштою.

Враховуючи викладене, факт належного повідомлення скаржника про час та місце судового засідання, що підтверджено наведеними вище матеріалами справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за апеляційною скаргою по суті в цьому судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення господарського суду, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вислухав пояснення представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

03 квітня 2006р. між позивачем та відповідачем було укладено договір № 05/06 про охорону виробничих (господарських) об’єктів строком дії до 03 квітня 2007р. (а.с.7-9).

Предметом договору є охорона об’єкта, що належить відповідачу, та знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Криворізька,25, силами шести інспекторів охорони (додатки №1 та №2 до договору).

Відповідно до п. 5.2. цього договору дострокове розірвання цього договору можливе в разі невиконання іншою стороною своїх обов’язків згідно договору. Розірвання договору можливе лише через один місяць після письмового повідомлення іншої сторони.

До зазначеного договору сторони склали та підписали додатки №№ 1, 2, 3, відповідно до яких визначили об’єкти охорони, кількість інспекторів охорони –6 осіб, вартість однієї години роботи інспектора (а.с.10-12).

З 01.07.2006р. відповідач не допустив працівників позивача до виконання обов’язків з охорони об’єкта, чим порушив умови договору, що підтверджується матеріалами справи (а.с.15, 17, 44-51), зокрема, відзивом на позов, листами відповідача від 22.06.2006р. № 175 про розірвання договору з 01.07.2006р. (без доказів надсилання), договором від 24.06.2006р. з ПП “Гуард-Центр”, додатковою угодою № 1 до нього, актом приймання-передачі від 24.06.2006р.

Відповідач посилався в суді першої інстанції та в апеляційній скарзі на факт дострокового розірвання договору від 03.04.2006р., за згодою сторін, за пропозицією відповідача, яку було викладено в листі від 22.06.2006р. № 175 (а.с.46). Однак, ні суду апеляційної інстанції, ні господарському суду не було надано доказів в розумінні ст.ст.32, 33, 36 ГПК України на підтвердження факту надіслання вищезазначеного листа позивачеві, надання останнім згоди на розірвання договору від 03.04.2006р. достроково, такі докази відсутні в матеріалах справи, факт отримання зазначеного листа, надання згоди на розірвання договору, спростовується представником позивача, заперечується.

Отже, докази дострокового розірвання договору в порядку, передбаченому зокрема, п.5.2 р.5 договору, тобто з попередженням позивача за місяць, відсутні, не надавались судам обох інстанцій відповідачем, як і відсутні докази дострокового розірвання договору від 03.04.2006р. за згодою сторін.

Відповідно до частиною 1 ст.193 Господарського кодексу України передбачено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних у мовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України  з урахуванням особливостей, що передбачені цим Кодексом.

Згідно з частинами 1, 2, 4 ст.188 Господарського суду України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Враховуючи, що будь-які докази розірвання договору від 03.04.2006р. в порядку, передбаченому законом, ст..188 Господарського кодексу України та договором, відсутні, то господарським судом зроблено правильний висновок щодо безпідставної відмови відповідача від послуг позивача за договором від 03.04.2006р.

26.10.2006р. позивач по справі, відповідно до ст.22 ГПК України звернувся до господарського суду з заявою про уточнення позовних вимог (а.с.29-30), в якій змінив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на користь позивача збитки на суму 11 300 грн. 00 коп., з яких 9600 грн. виплачена працівникам (4 особам) заробітна плата за 2 місяці, в зв’язку з достроковим розірваннями відповідачем договору від 03.04.2006р. в односторонньому порядку, 1700 грн. витрат на юридичні послуги, а також витрати по держмиту та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. При цьому зазначену заяву позивач обґрунтовував ст.ст.193, 216-218, 224-226 Господарського кодексу України в якості норм матеріального права. Вищевказану заяву позивача було прийнято до розгляду господарським судом, як остаточно викладені позовні вимоги.

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин,  який порушив господарське зобов'язання  або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності,  повинен відшкодувати  завдані  цим  збитки  суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під  збитками  розуміються  витрати,  зроблені  управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи,   які  управнена  сторона  одержала  б  у  разі  належного виконання   зобов'язання   або   додержання   правил    здійснення господарської діяльності другою стороною.

Для здійснення охорони об’єкта позивач наймав на роботу працівників, та відповідно до ст. 49-2 КЗпП України міг звільнити їх лише через два місяці після попередження про наступне звільнення та повинен був виплачувати їм заробітну за цей час.

Як вбачається із матеріалів справи (а.с.31-36), вказана заробітна плата становить 9600 грн., що підтверджується наказом №52-к від 03.07.2006р. про переведення в резерв 4-х працівників, наказом №87-к від 04.09.2006р. про їх звільнення, довідками про заробітну плату. Крім цього, до відзиву на апеляційну скаргу позивачем надано докази виплати 4 працівникам заробітної плати за 2 місяці в сумі 9600 грн. (відомості про виплату).

Отже, виплата вказаної заробітної плати є прямими витратами позивача, пов’язаними з неналежним виконанням відповідачем умов договору з охорони, оскільки останній не допустив працівників позивача до виконання своїх обов’язків з охорони об’єкта,  а, отже, і не провів оплату за охорону в липні-серпні 2006р.

Таким чином, господарським судом зроблено правильний та обґрунтований висновок щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення 9600 грн. збитків, а в задоволенні решти позовних вимог також обґрунтовано відмовлено з посиланням на ст..44 ГПК України та ст..224 Господарського кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.99, 101, 103-105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.11.2006р. по справі № 35/415 –залишити без змін; а апеляційну скаргу закритого акціонерного товариства “Укроптторг”, м.Дніпропетровськ –без задоволення.

Головуючий                                                                                                    О.М. Виноградник

Судді                                                                                                               О.В. Джихур

І.М.Науменко