ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.07 р.                                                                             Справа № 19/439а

Господарський суд Донецької області, у складі головуючого судді ДучалН.М.

При секретарі Волошиної О.В.

За участю представників сторін

від позивача: Данишурук Б.М., за довіреністю

Бесєдіна Н.І., за довіреністю

від відповідача: Шевела А.І., за довіреністю

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Донінвест”  м. Донецьк

до відповідача: Головного Донецького обласного управління у справах захисту прав споживачів м. Донецьк

про скасування рішення № 69 від 09.10.2006р. про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю “Донінвест” м. Донецьк, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Головного Донецького обласного управління у справах захисту прав споживачів  м. Донецьк,  про скасування рішення № 69 від 09.10.2006р. про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу.

Ухвалою від 06.12.2006р. відкрито адміністративне провадження  у справі № 19/439а.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що рішення № 69 Головного Донецького обласного управління у справах захисту прав споживачів  про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу від 09.10.2006р. є незаконним. Вважає, що відповідач не мав достатніх законних підстав для проведення перевірки. Зазначив, що належне повідомлення про перевірку, порушення розгляду справи, про дату, час та місце розгляду справи про порушення законодавства про рекламу не отримував. Наполягає на тому,  що з врахуванням норм Конституції України, основних положень Європейської хартії регіональних мов чи мов меншин, яка ратифікована Верховною радою України 15.05.1993р., керуючись рішенням Донецької обласної ради від 18.05.2006р., ТОВ “Донінвест” розповсюджувало рекламу не порушуючи ст. 6 Закону України “Про рекламу”.

Представники позивача протягом розгляду справи підтримували адміністративний позов.

Відповідач, Головне Донецьке обласне управління у справах захисту прав споживачів            м. Донецьк, надав заперечення на позов (№ 02/17-194 від 12.01.2007р.), в яких проти позову заперечив. Пояснив, що фахівцем Управління 20.09.2006р. складено протокол про порушення законодавства про рекламу, в якому встановлені порушення ст.6 Закону України “Про рекламу”. На підставі протоколу винесено припис управління 07/16-8180, в якому зазначалось, що ТОВ “Донінвест” при розміщенні зовнішньої реклами було порушено ст.6 Закону України “Про рекламу”, та приписувалося з’явитися до Управління, надати вартість розповсюдженої реклами та свідоцтво про державну реєстрацію. Зазначив, що згідно повноважень, передбачених ст.26 Закону України “Про рекламу”, ст.26 Закону України “Про захист прав споживачів”, управління здійснюють державний контроль за дотриманням законодавства України про захист прав споживачів та законодавства  про рекламу,  і на них поширюється лише п.10 цього Указу, до того ж планова перевірка проводилась на підставі виписки з розпорядження про перевірку № 17 від 03.06.2006р.  Посилання позивача на, те що він не знав про місце та час розгляду справи не відповідають дійсності, оскільки 09.10.2006р. факсом на адресу Управління позивачем надіслана вартість розповсюдженої реклами згідно якої і розраховувалась санкція. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

У відповідності до п.п.2, 3, 4 частини 3 ст.129 Конституції України, основними засадами  судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, забезпечення  доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні  перед судом їх переконливості.

Відповідно ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України – розгляд і вирішення справ в адміністративних судах  здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Стаття 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно п. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у  справах  щодо  оскарження рішень,  дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на   підставі,   у  межах  повноважень  та  у  спосіб,  що передбачені Конституцією  та законами України;

2) з  використанням  повноваження  з   метою,   з   якою   це повноваження надано;

3) обґрунтовано,  тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з  урахуванням  права  особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд при вирішенні справи керується  принципом  законності, відповідно  до  якого  органи  державної  влади,  органи місцевого самоврядування,  їхні посадові і службові особи зобов'язані  діяти лише на підставі,  в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією  та законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та  законів  України,  а  також  міжнародних  договорів,  згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд  застосовує  інші  нормативно-правові  акти,  прийняті відповідним органом на підставі,  у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією  та законами України. У   разі   невідповідності нормативно-правового акта Конституції України,  закону України,  міжнародному договору,  згода на обов'язковість якого  надана  Верховною  Радою України,  або  іншому  правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу ( ст. 9 КАС України).

З огляду на матеріали справи та норми чинного  законодавства, слід зазначити наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю “Донінвест” (позивач) є юридичною особою, діє на підставі Статуту, включено до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (довідка № 101-3696).

20.09.2006р. службовою особою головним спеціалістом Головного Донецького обласного управління у справах захисту прав споживачів Кучерявенко С.В., посвідчення № 14 від 16.03.2006р. (до матеріалів справи посвідчення на перевірку не представлено), складено протокол про порушення законодавства про рекламу, відповідно до якого встановлено порушення ст. 6 Закону України “Про рекламу” з боку ТОВ “Донінвест”, а саме : у м. Донецьку на пр. Б. Хмельницького було розповсюджено рекламу не державною мовою.

20.09.2006р. на підставі протоколу про порушення законодавства про рекламу від 20.09.2006р. щодо порушення ст. 6  Закону України “Про рекламу” відповідачем прийнято Рішення про початок розгляду справи про порушення законодавства про рекламу  відносно ТОВ “Донінвест”.  Доказів надсилання Рішення про початок розгляду справи на адресу позивача – відповідачем до матеріалів справи не додано. Доказів іншого повідомлення про початок розгляду справи стосовно позивача відповідачем до матеріалів справи також не надано.

Відповідно до  протоколу про порушення законодавства про рекламу від 20.09.2006р. відповідачем стосовно ТОВ Донінвест”  складено Припис № 07/16-8180  від 28.09.2006р., яким приписано згідно ст. 26 Закону України “Про рекламу” надати у термін до 09.10.2006р. Головному Донецькому обласному управлінню у справах захисту прав споживачів документи стосовно вартості  розповсюдженої вищезазначеної реклами (договори, акти виконаних робіт, рахунки та інше) та свідоцтво про державну реєстрацію.   При цьому повідомлялося, що 09.10.2006 р. о 9 –00 год. у  Головному Донецькому обласному управлінню у справах захисту прав споживачів за адресою м. Донецьк, вул. Челюскінців, 184 буде розглядатися справа про порушення законодавства про рекламу стосовно розповсюдження зовнішньої реклами не українською мовою.

Згідно протоколу засідання стосовно розгляду справи про порушення законодавства про рекламу від 09.10.2006р. відносно ТОВ “Донінвест”  прийнято рішення про накладення штрафу щодо порушення ст. 6 Закону України “Про рекламу”.

09.10.2006р. Головним Донецьким обласним управлінням у справах захисту справ споживачів у відношенні Товариства з обмеженою відповідальністю “Донінвест”  прийнято рішення             № 69 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу.

В змісті Рішення зазначено, що на підставі протоколу від 20.09.2006 р. встановлено порушення ст. 6 Закону України  “Про рекламу” з боку ТОВ “Донінвест” щодо розповсюдження зовнішньої  реклами у м. Донецьк на пр. Б. Хмельницького з порушенням змісту зовнішньої реклами (надано зовнішню рекламу не державною мовою).

Керуючись ст. 27 Закону України  “Про рекламу”, постановлено: за недотримання вимог законодавства щодо змісту – у розмірі п’ятикратної вартості  розповсюдженої такої реклами – накласти на ТОВ “Донінвест” штраф у розмірі 1043,60 грн. Зобов’язати сплатити штраф у 10-денний термін з дня отримання рішення, про що повідомити Управління.

10.10.2006. Товариством з обмеженою відповідальністю “Донінвест” на адресу Головного Донецького обласного управління у справах захисту прав споживачів надані пояснення від 10.10.2006р. на припис від 28.09.2006р. № 07/16-8180, в яких зазначено, що припис Товариством отримано 09.10.2006р., Товариство вважає, що з врахуванням  норм Конституції України, основних положень Європейської хартії регіональних мов чи мов меншин, яка ратифікована Верховною радою України 15.05.1993р., керуючись рішенням Донецької обласної ради від 18.05.2006р., розповсюджувало рекламу не порушуючи ст. 6 Закону України “Про рекламу”.

З позовної заяви вбачається, що Товариством з обмеженою відповідальністю “Донінвест” оскаржується Рішення Головного Донецького обласного управління у справах захисту прав споживачів № 69 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу від 09.10.2006р. в цілому.

Засади  рекламної  діяльності  в  Україні,  відносини,   що   виникають   у   процесі   виробництва, розповсюдження та споживання реклами, визначаються та регулюються Законом України “Про рекламу” .

Реклама – це інформація про  особу  чи  товар,  розповсюджена  в будь-якій  формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару.  Зовнішньою є реклама,  що розміщується  на  спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях,  розташованих на відкритій місцевості,  а також на зовнішніх поверхнях будинків,  споруд,  на елементах  вуличного  обладнання,  над проїжджою частиною вулиць і доріг  (ст. 1 Закону України „Про рекламу”).

Відповідно ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов”язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою  статті  26 Закону України “Про рекламу” встановлено, що спеціально уповноважений центральний орган виконавчої  влади  у сфері  захисту  прав  споживачів  здійснює контроль за дотриманням законодавства України про рекламу в межах своїх повноважень – щодо захисту прав споживачів.

Положення про  Головне  управління  у  справах  захисту  прав споживачів в Автономній Республіці Крим, головні обласні, обласні, Головне  Київське  та  Севастопольське міські управління у справах захисту прав споживачів,  затверджене наказом Державного  комітету України  з питань технічного регулювання та споживчої політики від 09.10.2003 N 169 та  зареєстроване  в  Міністерстві юстиції  України  24.10.2003 за N 972/8293,  здійснення органами з захисту прав споживачів контролю  за  дотриманням  рекламодавцями, виробниками  та  розповсюджувачами реклами вимог законодавства про рекламу у сфері захисту  прав  споживачів  відносить  до  основних завдань  управлінь  (абзац  3  пункту  4),  для реалізації яких їм надано право перевіряти дотримання рекламодавцями,  виробниками та розповсюджувачами  реклами вимог законодавства про рекламу у сфері захисту прав  споживачів  (підпункт  1  пункту   5,   підпункт   5 пункту 6).

Відповідно до  статті  2  Закону  України  "Про  захист  прав споживачів"  законодавство про захист  прав  споживачів  складається  з цього Закону, Цивільного    кодексу   України, Господарського  кодексу   України та  інших нормативно-правових  актів,  що  містять положення про захист прав споживачів.

Споживач   -  фізична  особа,  яка  придбаває,  замовляє, використовує або має намір  придбати  чи  замовити  продукцію  для особистих  потреб,  безпосередньо  не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника ( ст. 1 Закону України “Про захист прав споживачів”).

Згідно із  статтею  1 Указу Президента України від 23.07.1998 N 817/98     "Про   деякі   заходи   з   дерегулювання підприємницької діяльності" органи виконавчої влади,  уповноважені від імені держави  здійснювати  перевірку  фінансово-господарської діяльності суб'єктів підприємницької діяльності, проводять планові та позапланові виїзні перевірки.

Пунктом 10 Указу Президента України від 23.07.1998  № 817/98 «Про деякі заходи з дерегулювання підприємницької діяльності”, встановлено, що  державні  органи  у справах захисту прав споживачів здійснюють позапланову перевірку  діяльності  суб'єктів підприємницької  діяльності  виключно  на  підставі  отриманих від споживачів   скарг   про   порушення   такими   суб'єктами   вимог законодавства про захист прав споживачів.

До того ж проведення планових та позапланових перевірок також передбачено   наказом   Державного   комітету   України  з  питань технічного регулювання та споживчої політики від 14.03.2003  N  42 "Про  підвищення  ефективності  роботи державних органів у справах захисту прав споживачів при здійсненні перевірок суб'єктів  господарської діяльності",  який є чинним, і недійсним у встановленому порядку не визнавався.

Наказом встановлено, що державні органи  у  справах  захисту  прав споживачів проводять:

планові перевірки   додержання    суб'єктами    господарської діяльності сфери торгівлі, громадського харчування і послуг якості товарів (робіт,  послуг),  додержання  обов'язкових   вимог   щодо безпеки товарів   (робіт,   послуг),  а  також  додержання  правил торгівлі та надання послуг на підставі  затвердженого  начальникам управління щоквартального плану проведення перевірок;

позапланові перевірки  діяльності   суб'єктів   господарської діяльності здійснюються   виключно   на   підставі  отриманих  від споживачів скарг   про   порушення   такими   суб'єктами    вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідач наполягає, що ним була проведена планова перевірка ТОВ “Донінвест” на підставі виписки з розпорядження на перевірку № 17 від 03.07.2006р.

З виписки  з розпорядження на перевірку № 17 від 03.07.2006р., наданої відповідачем, вбачається, що на підставі плану роботи на 3-й квартал 2006р., доручено головному спеціалісту Кучерявенко С.В. та провідному спеціалісту-юрисконсульту Шевелі А.І. з 06.09.2006р. по 29.09.2006р. перевірити дотримання законодавства України  про рекламу.

Суд зазначає, що надана відповідачем до матеріалів справи Виписка з Розпорядження № 17 від 03.07.2006 р. не відповідає повній копії Розпорядження № 17 від 03.07.2006 р. ( оригінал оглянутий в судовому засіданні). Крім цього, в Розпорядженні є посилання на п.5 Плану роботи Головного управління на 3 квартал 2006 р., затв. Заступником Голови облдержадміністрації. Суд зазначає, що надана до матеріалів справи копія Плану роботи Головного управління на 3 квартал 2006 р.,  не має напису про затвердження  Заступником Голови облдержадміністрації.

Протокол про порушення законодавства про рекламу від 20.09.2006 р. складено  за відсутності  представника  позивача,  який  не повідомлявся про проведення перевірки та представник якого не викликався,  доказами чого є  відсутність  у  зазначеному  Протоколі про порушення законодавства про рекламу  підпису   представника  суб'єкта господарювання, відсутність додатку у вигляді протоколу про відмову від підпису  протоколу про порушення.

В протоколі від 20.09.2006 р. мається напис наступного змісту: Дані по свідоцтву про держ.реєстрацію ТОВ “Донінвест” відсутні, оскільки на вимогу управління вищенаведена інформація надана не була.

Суд зазначає, що відомості про факт витребування ( дату витребування) інформації від позивача стосовно свідоцтва про державну реєстрацію, дату  -  в протокол не внесені.

Інформація стосовно свідоцтва про держреєстрацію – витребувана від позивача ( відповідачем) лише Приписом від 28.09.2006 р., про що свідчить Припис ( тобто через вісім днів).

Згідно ст. 6 Закону України “Про рекламу”, застосування   мови  у  рекламі  здійснюється  відповідно  до чинного законодавства України про мови. Знаки для товарів  і  послуг  наводяться  у  рекламі  у  тому вигляді, в якому їм надана правова охорона в Україні відповідно до чинного  законодавства,  зокрема   статті   6 quinquies  Паризької конвенції про охорону промислової власності.

Якщо міжнародним  договором  України,  згода  на обов'язковість  якого надана Верховною Радою України,  встановлено інші правила,  ніж ті,  що передбачені законодавством України  про рекламу, застосовуються правила міжнародного договору" (ч.2 ст.3 Закону України “Про рекламу”).

Згідно положень Європейської хартії регіональних мов або мов меншин  (Україна  приєдналася  до  зазначеної  Хартії  Законом України  від  15  травня  2003 року N 802-IV,  зокрема, підпунктом  "c" пункту 1 статті 13 Хартії встановлено,  що Сторони зобов'язуються  в  межах  своєї  країни  запобігати практиці,  яка заважає використанню регіональних мов або мов меншин в економічній або соціальній діяльності.

В  Україні  гарантується  вільний  розвиток,  використання  і захист російської, інших мов національних меншин України ( ст. 10 Конституції України).

Відповідно до чинного на час розповсюдження реклами, та спірних правовідносин, Рішення Донецької обласної ради “Про створення умов для розвитку російської мови у Донецькій області” від 18.05.2006р. радою вирішено:

1.          Вважати, що російська мова на території Донецької області  у визначенні Європейської хартії регіональних мов чи мов національних меншин є регіональною мовою (Європейська хартія регіональних мов чи мов меншин ратифікована Верховною радою України 15.05.2003р.).

2.          Встановити, що на території Донецької області, нарівні з державною – українською мовою, в якості мови роботи, діловодства, документації та взаємовідносин населення, державних, громадських органів, підприємств, закладів і організацій, а також освіти, науки і культури , може використовуватись російська мова.

Аналогічне рішення було прийняте і Донецькою міською радою.

Закон України “Про рекламу” не встановлює відповідальності за недотримання рекламодавцями ст. 6 Закону України “Про рекламу”.

Відповідно ст. 27 Закону України «Про рекламу», особи, винні у порушенні законодавства про рекламу, несуть дисциплінарну,  цивільно-правову,  адміністративну  та кримінальну відповідальність відповідно до закону.

Відповідальність за порушення  законодавства  про  рекламу несуть ( п. 2 ст. 27 Закону):

рекламодавці, винні: в тому числі  у недотриманні   встановлених   законом   вимог  щодо  змісту реклами;   у порушенні  порядку  розповсюдження  реклами,  якщо  реклама розповсюджується ними самостійно.

В Рішенні № 69 від 09.10.2006 р. про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу зазначено, що протоколом від 20.09.2006 р. встановлено порушення ст. 6 Закону України “Про рекламу” з боку ТОВ “Донінвест” щодо розповсюдження зовнішньої реклами з порушенням змісту зовнішньої реклами.

Суд зазначає, що ст. 6 Закону України “Про рекламу” не встановлює вимог до змісту зовнішньої реклами.

Вимоги до змісту реклами різних видів встановлені окремими статтями Закону, стосовно кожного конкретного виду реклами.

Вимоги до розміщення зовнішньої реклами визначені ст. 16 Закону України “Про рекламу”, в якій водночас зазначено, що перелік  обмежень  та  заборон  щодо розміщення зовнішньої реклами, встановлений цим Законом, є вичерпним.

Питання накладення уповноваженими особами Держспоживстандарту і його територіальних органів штрафів на рекламодавців виробників і розповсюджувачів реклами за порушення законодавства про рекламу, врегульовано Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, затвердженим  Постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004р. № 693.

Розповсюдження реклами не українською мовою не є змістом реклами в розумінні  приписів Закону України “Про рекламу” та Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004р.                 № 693,  тому не може бути підставою для накладення штрафу за недотримання вимог законодавства щодо змісту реклами.

Змістом реклами слід вважати інформацію ( її складові), що надається громадськості             ( споживачам), про послуги ( товари), що надаються ( пропонуються)  рекламодавцем з метою залучення клієнтів.

Відповідно “Большого толкового словаря русского языка” під редакцією Д.Н.Ушакова, “содержание – то о чем рассказывается или говорится, тема, основной смысл, сущность изложения”. Переклад російського слова “ содержание” відповідає українському слову “зміст”.

Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу конкретизовано, що штрафи відповідно ст. 27 Закону України “Про рекламу” накладаються на рекламодавців, винних у недотриманні встановлених законом вимог до змісту реклами при рекламі лікарських засобів, медичної техніки, методів профілактики, діагностики, лікування і реабілітації ( ст. 21 Закону України “Про рекламу”) – п.3 пп.2 Порядку; на рекламодавців, винних у недотриманні встановлених законом вимог до змісту реклами при рекламі алкогольних напоїв, тютюнових виробів, знаків для товарів і послуг, інших об”єктів права інтелектуальної власності, під якими вони випускаються ( ст. 22 Закону України “Про рекламу”) – п.4 пп.2 Порядку; на рекламодавців, винних у недотриманні встановлених законом вимог до змісту реклами при рекламі послуг, пов”язаних із залученням коштів населення ( ст. 24 Закону України “Про рекламу”) – п.6 пп.2 Порядку.

Отже, мова інформації  про  послуги ( товари)  – не є  змістом інформації.

Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу ( п.п 9-19) встановлений порядок розгляду справи про порушення законодавства про рекламу.

Відповідно п. 13 Порядку, посадові особи Держспоживстандарту і його територіальних органів, які розглядають справу:  перевіряють відповідність реклами вимогам законодавства до змісту та достовірності реклами, порядку її виготовлення і розповсюдження;  отримують документи, усні чи письмові пояснення, відео- та звукозаписи, а також іншу інформацію, що стосується порушень законодавства про рекламу;  готують попередні висновки і вносять їх на розгляд, зокрема, начальників територіальних органів.

Відповідачем не представлено доказів проведення посадовими особами дій, передбачених п.13 Порядку. Аналіз відповідності змісту  реклами ( а не мови реклами) -  вимогам законодавства про рекламу – не здійснювався.

Крім цього, за приписами ст. 26 Закону України «Про рекламу» та п.14 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, органи державної влади зобов'язані повідомляти рекламодавців, виробників та  розповсюджувачів  реклами  про  розгляд  справ  про порушення  ними  законодавства про рекламу не пізніш як  за три дні до такого розгляду,  а у невідкладних випадках - не пізніш  як  за один день.

На вимогу  органів  виконавчої  влади,  на  які  покладено контроль  за дотриманням законодавства про рекламу,  рекламодавці, виробники  та   розповсюджувачі   реклами   зобов'язані   надавати документи,  усні чи письмові пояснення,  відео- та звукозаписи,  а також іншу інформацію,  необхідну для здійснення ними  повноважень щодо контролю.

Рекламодавці, виробники та розповсюджувачі реклами під час розгляду питання про порушення цього Закону мають право:

бути присутніми на засіданні органу державної влади  під  час розгляду питання про порушення ними цього Закону;

подавати необхідні документи, давати пояснення;

отримувати копію   протоколу   засідання  та  рішення  органу державної влади, прийнятого щодо них;

оскаржувати дії чи бездіяльність виконавчого органу  контролю та його посадових осіб до суду.

Відповідно п. 16 Порядку, справа розглядається за участю представника особи, щодо якої порушено справу. В разі його відсутності справу може бути розглянуто, якщо незважаючи на своєчасне повідомлення про місце і час розгляду справи не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення розгляду справи ( п.16 Порядку).  Відповідачем не представлено доказів своєчасності отримання позивачем відомостей про день та час розгляду справи про порушення законодавства про рекламу.

Позивач на протязі розгляду справи наполягав на тому, що належне повідомлення про дату і час розгляду справи не отримував, припис № 07/16-8180 від 28.09.2006р. з повідомленням  про розгляд справи 09.10.2006р. о 9-00 годині надійшов від відповідача лише 09.10.2006р.    Зазначене підтверджується витягом з Журналу вхідної кореспонденції  ( оригінал оглянутий в судовому засіданні).

Відповідач вважає такі посилання позивача безпідставними, оскільки 09.10.2006р. ТОВ “Донінвест” факсом на адресу Управління надіслана вартість розповсюдженої реклами, на підтвердження чого надав прийняті від позивача по факсу документи: копію рахунку-фактури               № СФ-516 від 23.05.2006р. та копію акту № ОУ-516 здачі-приймання (надання послуг).

З копії рахунку-фактури № СФ-516 від 23.05.2006р., наданого відповідачем,  вбачається, що  даний документ прийнятий відповідачем по факсу 09.10.2006р. об 11-23 год.

Зазначене свідчить проте, що на час розгляду справи про порушення законодавства про рекламу, яке було призначене на 09.10.2006 р. о 9-00 год. у комісії відповідача, що розглядала матеріали справи, ще  не було відомостей про  вартість розповсюдженої реклами.

Відповідно ст.7 Закону України “Про рекламу”, основними  принципами  реклами  є:  законність,  точність, достовірність,  використання форм  та  засобів,  які  не  завдають споживачеві реклами шкоди.

В матеріалах перевірки, наданих відповідачем, відсутні вказання на порушення позивачем   прав споживачів, та на те, що розповсюдженням  реклами російською мовою, було завдано шкоди споживачам ( споживачеві).

Проаналізувавши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що  зазначене Рішення № 69 від 09.10.2006р.  не  відповідає вимогам  чинного  законодавства  та  порушує  права та охоронювані законом інтереси позивача.

З урахуванням положень ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що Рішення Головного Донецького обласного управління у справах захисту прав споживачів м. Донецьк № 69 від 09.10.2006р. про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу прийняте відповідачем: з порушенням приписів, що передбачені Конституцією та законами України; з порушенням принципу  використання  повноваження  з   метою,   з   якою   це повноваження надано;  без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення;  нерозсудливо; без дотримання  необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);  без   урахування  права  особи на участь у процесі прийняття рішення, - що є підставою для його скасування.

Тому, вимоги позивача про скасування рішення Головного Донецького обласного управління у справах захисту прав споживачів м. Донецьк № 69 від 09.10.2006р. про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу, підлягають задоволенню.

На підставі  ст.  94  Кодексу  адміністративного  судочинства України судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3,40 грн. підлягають відшкодуванню з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 11, 17, 48, 49, 51, 69, 71, 94, 122-154, 160, 162, 163, 167, 185, 186, 254 пункту 6 розділу VІІ “Прикінцеві та перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України,   суд –

П О С Т А Н О В И В:

Задовольнити позовні вимоги  Товариства з обмеженою відповідальністю “Донінвест”                   м. Донецьк до Головного Донецького обласного управління у справах захисту прав споживачів  м. Донецьк  про скасування рішення № 69 від 09.10.2006р. про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу.

Скасувати  рішення Головного Донецького обласного Управління у справах захисту прав споживачів м. Донецьк № 69 від 09.10.2006р. про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу.

Відшкодувати за рахунок коштів Державного бюджету України  судові витрати Товариства з обмеженою відповідальністю “Донінвест”  м. Донецьк  в сумі  3,40 грн.

В судовому засіданні 05.02.2007 р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний  07.02.2007 р.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження постанови суду протягом десяти днів з дня виготовлення постанови. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження

Суддя                                                                                              Дучал Н.М.