ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2007                                                                                   Справа № 34/110-07

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії  суддів:

головуючого судді
Білецька Л.М. (доповідач)

суддів
Науменко І.М., Джихур О.В.

при    секретарі    судового засідання:

Прокопець Т.В.

за  участю   представників сторін:

від позивача
Лосяков Ігор Віталійович представник, довіреність №б/н  від 15.12.06;

від відповідача:
Дробот Євген Євгенович юрисконсульт, довіреність №155/01-032 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні  апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю «Катар», м. Харків

на рішення
13.03.2007

господарського суду
Дніпропетровської області

у справі
№ 34/110-07

за  позовом
товариства з обмеженою відповідальністю «Катар», м. Харків

до
відкритого акціонерного товариства „Дніпрошина”, м. Дніпропетровськ

про
стягнення 60 907,49 грн.

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 13.03.2007 р. у справі №34/110-07 (суддя Примак С.А.) позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 47846,51 грн. боргу, 959,55 грн. річних, 4100,44 грн. інфляційних, 529,06 грн. держмита, 102,49 грн. витрати по сплаті на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення мотивовано тим, що згідно зі ст.ст.1,3 Закону України від 22.11.1996 р. №543/ВР „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” розмір пені встановлюється за згодою сторін і обмежується подвійною обліковою ставкою НБУ, яка діяла на період, за який сплачується пеня. У даному випадку сторони не обумовили в договорі розмір пені.

Витрати на оплату юридичної допомоги у суді не мають необхідним ознак шкоди відповідно до вимог чинного законодавства. Об’єктом правопорушення не є зобов’язальні правовідносини, а витрати не мають обов’язкового характеру. Подібні витрати на юридичну допомогу не знаходяться у причинному зв’язку щодо збитків за основним позовом.

Позивач –ТОВ „Катар”, не погодився з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, у якій посилається на те, що судом були порушені норми матеріального права.

Відповідно до п.1 ст. 224 ГК України Учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов’язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб’єкту, права або законні інтереси якого порушено. З метою відновлення своїх прав, які були порушені неналежним виконанням відповідачем своїх зобов’язань по договору поставки, позивач вимушений був звернутися за отриманням кваліфікованої допомоги до юридичної фірми, оплативши останній 5000,00 грн. згідно умов договору про виконання юридичних послуг.

Відповідно до п.6 ст. 231 ГК України за порушення грошових зобов’язань встановлюються штрафні санкції у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Просить апеляційну скаргу задовольнити, змінити рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог про стягнення з відповідача на користь позивача збитків у сумі 5000,00 грн. та пені у сумі 2741,02 грн., в іншій частині рішення залишити без змін.

Відповідач –ВАТ „Дніпрошина”, надав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а судом першої інстанції в рішенні було правильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для залишення рішення без змін. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення без змін.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.04.2007 року апеляційна скарга прийнята до провадження суду, її розгляд призначений на 15.05.2007 року.

У зв’язку з учбовою відпусткою судді Голяшкіна О.В. згідно розпорядження голови судової палати № 250 від 14.05.2007р. справа №34/110-07 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючого -  Білецької Л.М.(доповідач), суддів – Науменко І.М., Джихур О.В.

У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи по апеляційній скарзі, просив апеляційну скаргу задовольнити, змінити рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог про стягнення з відповідача на користь позивача збитків у сумі 5000,00 грн. та пені у сумі 2741,02 грн., в іншій частині рішення залишити без змін. Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу не задовольняти, рішення залишити без змін.

Вислухавши думку представників сторін, дослідивши доводи апеляційної скарги, інші матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляцій за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої сум, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи і правильно встановлено судом першої інстанції сторонами не обумовлено в договорі розмір пені, а тому згідно зі ст.ст. 1,3 Закону України від 22.11.1996 р. №543/ВР „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” розмір пені встановлюється за згодою сторін і обмежується подвійною обліковою ставкою НБУ, яка діяла на період, за який сплачується пеня.

В частині стягнення витрат на правову допомогу позивачу відмовлено правомірно у зв’язку з тим, що віднесення до збитків витрат позивача на оплату юридичних послуг в сумі 5000,00 грн. суперечить  положенням ст.ст. 147, 220, 224, 225 ГК України, оскільки такі витрати не мають обов’язкового характеру і факт їх наявності та розмір не знаходяться у необхідному зв’язку з сумою заявленого боргу, тому що, на підставі ст. 28 ГПК України, справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, застосував відповідне їм законодавство, а тому рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Керуючись ст.ст. 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Катар», м. Харків  - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.03.2007р. у справі № 34/110-07 - залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена у місячний строк до Вищого господарського Суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд.

Головуючий суддя                                                            Л.М. Білецька

Суддя                                                                                І.М. Науменко

Суддя                                                                                О.В. Джихур