ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19.03.07 р.                                                                               Справа № 40/14

Суддя господарського суду Донецької області Підченко Ю.О.

При секретарі судового засідання Пальчак О.М.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом відкритого акціонерного товариства “Авдіївський коксохімічний завод” м.Авдіївка

до відповідача державного підприємства “Донецька залізниця” м.Донецьк

про стягнення 1483 грн. 47  коп.

за участю:

представників сторін:

від позивача Плуталова Н.В. - юрисконсульт

від відповідача не з’явився

Сторін було належним чином повідомлено про час та місце проведення судового засідання, тому судом з урахуванням вимог ст. ст. 42, 43 ГПК України створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом.

СУТЬ СПОРУ:

Заявлені вимоги про стягнення з відповідача вартості втраченої продукції в сумі 1483 грн. 47 коп. згідно договору поставки № ДУК-01/06-1р від 01.04.06р.

Не з’явлення у судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання не перешкоджає розгляду спору по суті згідно вимог ст. 75 ГПК України.

З’ясувавши  фактичні  обставини справи, докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію  відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи представника позивача, суд встановив:

Позов мотивовано тим, 01.04.06р. між товариством з обмеженою відповідальністю „Метінвест Холдинг” та відкритим акціонерним товариством “Авдіївський коксохімічний завод” був укладений договір поставки № ДУК-01/06-1р.

На виконання п. 1.1 договору 03.07.06р. на адресу позивача надійшло вугілля марки ГО-100 в вагонах № 67706606 та № 64468713 за залізничною накладною № 48451232.

При видачі з перевіркою вантажу, на час прибуття потягу, з урахуванням актів загальної форми № 253, № 251 від 03.07.06р., була виявлена недостача вугільної продукції, що підтверджується комерційним актом № БН 680316/99 від 03.07.06р.

Згідно комерційного акту № БН 680316/99 від 03.07.06р. на час проведення комісійної перевірки виявлено, що при переважуванні вантажу виявилось у вагоні № 67706606 - брутто 90000 кг., тара 22800 кг., нетто 67200 кг., що менше ніж у залізничній накладній на 1800 кг., у вагоні № 64468713 - брутто 87550 кг., тара 22100 кг., нетто 65450 кг., що менше ніж у залізничній накладній на 3550 кг. Вантаж прибув в справному вагоні. Люки, двері – зачинені. Течі вантажу немає. Навантаження нижче рівня бортів на 15 см. Поверхня вантажу плівкою проти видування не покривалася, захисне маркірування відсутнє. У вагоні № 67706606 з лівої сторони по ходу поїзда уздовж борта поглиблення 11х0,5х0,5 м., у вагоні № 64468713 з лівої сторони по ходу поїзда уздовж борта поглиблення 11х0,5х0,5 м.

Вартість втраченої продукції згідно розрахунку позивача складає 1483 грн. 47 коп., яку позивач намагається стягнути.

Оформлення вантажів здійснено одним перевізним документом на групу вагонів, а саме накладною № 48451232, що відповідає вимогам п. 6.1 Правил оформлення перевізних документів, який визначає, що за одним перевізним документом на маршрут або групу вагонів приймаються до перевезення вантажі маршрутами відправників із дотриманням таких умов:

-          вантажі мають бути однорідними;

-          вантажі приймаються до перевезення від одного відправника з однієї станції відправлення і адресуються на одну станцію призначення одному одержувачу.

Дослідивши усі докази по справі, суд визначив, що згідно ст. 110 Статуту залізниць України залізниця несе відповідальність за втрату, недостачу, псування чи пошкодження вантажу з моменту його прийняття до перевезення і до видачі вантажоодержувачу.

Недостача - це різниця у вазі чи килькості вантажу, прийнятого до перевезення і виданого вантажоодержувачу за однією накладною. Відповідальність залізниці настає за наявності її вини. Вина залізниці презумпцується.

Стаття 111 Статуту залізниць передбачає перелік підстав, за наявності яких залізниця звільняється від відповідальності. Цими обставинами є:

а) вина вантажовідправника чи вантажоодержувача;

б) особливі природні якості вантажу;

в) недоліки тари чи упаковки, які не могли бути помічені при поверховому обстеженні під час прийомки вантажу;

г) здача вантажу до перевезення без зазначення у накладній його особливих якостей, які вимагають особливих умов траспортування;

д) здача до перевезення вантажу, вологість якого перевищує встановлену норму, тощо...

Залізниця звільняється від відповідальності за недостачу вантажу у випадку, якщо вантаж прибув у справному вагоні. Посилання залізниці на цю обставину звільняє її від відповідальності.

Прибуття вантажу у справному вагоні свідчить про те, що доступу до вантажу у процесі перевезення не було, він не піддався будь-якому зовнішньому фізичному впливу; передбачається також, що вантаж прибув у тому стані і кількості, в якому був завантажений вантажовідправником. Така позиція законодавця дає підстави звільнення залізниці від відповідальності і покладення її на вантажовідправника.

Однак судом встановлено, що згідно комерційного акту № БН 680316/99 від 03.07.06р. у вагоні № 67706606 з лівої сторони по ходу поїзда уздовж борта поглиблення 11х0,5х0,5 м., у вагоні № 64468713 з лівої сторони по ходу поїзда уздовж борта поглиблення 11х0,5х0,5 м., що свідчить про те, що нестача вантажу в спірному вагоні виникла в процесі перевезення.

Відповідно до п.9 Правил складання актів (затверджених наказом Міністерства транспорту України 28.05.02р. № 334) у комерційному акті детально описуються стан вантажу або багажу і обставини, за яких виявлена незбереженість, а також обставини, які могли бути причиною виникнення незбереженості вантажу, багажу чи вантажобагажу. Ніякі припущення та висновки про причини незбереженості або про вину відправника і залізниці до акта не вносяться. Усі графи бланка акта мають бути заповнені. Не дозволяється проставлення рисок та лапок замість повторення необхідних даних. У комерційному акті зазначається, чи правильно навантажений, розміщений і закріплений вантаж, а також про наявність та стан захисного маркування для вантажів, що перевозяться у відкритих вагонах. У разі неправильного завантаження, розміщення, закріплення вантажу в акті зазначається, яке порушення було допущено. Особи, які склали або підписали комерційний акт або акт загальної форми, що містить дані, які не відповідають дійсності, несуть установлену законодавством відповідальність.

Відповідно до п. 10 Правил складання актів комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи, старший прийомоздавальник) і прийомоздавальник станції, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Відповідно до статті 43 ГПК ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Отже,  комерційний акт є тільки одним із доказів, який господарський суд оцінює у сукупності з усіма іншими доказами зі справи. Зокрема комерційний акт може оцінюватися як такий, що не має сили доказу, якщо він не відповідає фактичним обставинам, особливо у випадках вивантаження засобами залізниці на місцях загального користування.

Комерційний акт № БН 680316/99 від 03.07.06р., який засвідчив невідповідність маси вантажу даним зазначеним у залізничній накладній є відповідним документом, що може бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці під час перевезення та складений у відповідності до вимог пред’явлених до його складання ст. 129 Статуту залізниць України та Правилами складання актів.

Позивач надав суду докази неналежного виконання залізницєю  своіх зобов’язань під час перевезення вантажу. Відповідач доказів відсутності своєї вини у розумінні ст. 611 ЦК України не надав.

Крім того слід зазначити, що на час утворення недостачі не було порушено кримінальну справу за наслідками розкрадання.

За таких обставин, позов щодо стягнення з відповідача вартості втраченої продукції в сумі 1483 грн. 47 коп. слід задовольнити.

Витрати по держмиту та судовому процесу покладаються на відповідача згідно ст. 44, ст. 49 ГПК України.

Суддя може оголосити в судовому засіданні тільки вступну та резолютивну частини рішення за наявності згоди на це представників як позивача, так і відповідача, присутніх у засіданні. А в разі присутності представника лише однієї сторони - за згодою цього представника. Позивачем надана така згода, тому судом оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення по справі.

На підставі викладеного, керуючись п. п. 9, 10 Правил складання актів, ст. 611 ЦК України, ст. ст. 110, 111 Статуту залізниці, ст. ст. 43, 44, 49, 82, 84, частиною третьою ст. 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з державного підприємства „Донецька залізниця”, 83000, м. Донецьк, вул. Артема, 68, ід.код 01074957, р/р 19 в ДФ АБ „Експрес-Банк” м. Донецька, МФО 335838, на користь:

- відкритого акціонерного товариства “Авдіївський коксохімічний завод”, 86065, м. Авдіївка, проїзд Індустріальний, 1, ід.код 00191075, р/р 5424 у філії ГУ ПІБ у Донецькій області, МФО 334635, вартість втраченої продукції в сумі 1483 грн. 47 коп., витрати по держмиту в сумі 102 грн. 00 коп., витрати по судовому процесу в сумі 118 грн. 00 коп, видавши наказ.

3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Дата підписання рішення, оформленого у відповідності зі ст. 84 ГПК України: 26.03.07р.

Суддя                                                                         Підченко Ю.О.