КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2007                                                                                           № 8/179/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Капацин  Н.В.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача: Болгова О.М. (дов. б/н від 07.05.2007);

від відповідача : Буряк О.І. (дов. б/н від 26.02.2007);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Фармацевтична фірма "Прифарм"

на рішення Господарського суду м.Києва від 15.03.2007

у справі № 8/179/13

за позовом                               Товариство з обмеженою відповідальністю "Фармацевтична компанія "ФармКонтракт"

до                                                   Товариство з обмеженою відповідальністю "Фармацевтична фірма "Прифарм"

третя особа відповідача

третя особа позивача

про                                                  стягнення 53250,61 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 15.03.2007 у справі № 8/179/13 позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Фармацевтична фірма “Прифарм” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Фармацевтична компанія “ФармКонтракт” 51150,00 грн. основного боргу, 7726,71 грн. пені, 1332,26 грн. три проценти річних, 5012,70 грн. інфляційних нарахувань, 652,22грн. державного мита та 117,95 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; в решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, що відповідач не виконав своїх договірних зобов’язань та не сплатив борг перед позивачем за отриманий товар у розмірі 51150,00грн.

Господарський суд Чернігівської області стягнув з відповідача  на користь позивача суму основного боргу, пеню, три проценти річних та інфляційні нарахування.

Посилаючись на те, що рішення  суду прийняте з порушенням норм матеріального права та неповно з’ясовано всі обставини, що мають значення для справи, позивач   звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищезазначене рішення в частині стягнення пені в розмірі 7726,71грн.

Відповідач  посилається на  те, що судом першої інстанції не застосовано п. 6 статті 232 Господарського кодексу України (далі – ГК України), в якому зазначено, що  нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано, а укладеним між сторонами договором не встановлено інше.

Представники сторін в судове засідання з’явилися. Відповідач підтримав доводи, які були викладені в апеляційній скарзі. Позивач проти доводів, які викладені в  апеляційній скарзі заперечив  з тих самих підстав, що викладені ним в позові.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі та додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів встановила наступне:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Фармацевтична    компанія “ФармКонтракт” звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Фармацевтична фірма “Прифарм” 53 250,61 грн. заборгованості за отриманий товар.

В процесі розгляду справи №8/179/13 в Господарському суді Чернігівської області позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог та  просив стягнути з відповідача суму основного боргу 51150,00грн., пеню у розмірі 7743,25 грн., інфляційні нарахування у розмірі 5012,70 грн., три проценти річних у розмірі 1345,20 грн., державного мита у розмірі 652,51 грн. та витрати на інформаційно – технічне забезпечення судового процесу у розмірі 118,00грн.

Господарським судом Чернігівської області прийнято рішення від 15.03.2007 у справі №8/179/13, яким позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з  відповідача на користь позивача 51150,00грн основного боргу; 7726,71грн. пені; 1332,26грн. трьох процентів річних; 5012,70грн. інфляційних нарахувань; 652,22грн. державного мита; 117,95грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Судова колегія  дослідивши матеріали справи дійшла висновку про зміну оскаржуваного рішення, враховуючи наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю “Фармацевтична компанія “ФармКонтракт” та Товариством з обмеженою відповідальністю “Фармацевтична фірма “Прифарм” було укладено договір №193  від 19.08.2005 (далі – Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору продавець (Товариство з обмеженою відповідальністю “Фармацевтична компанія “ФармКонтракт”) продає, а покупець (Товариство з обмеженою відповідальністю “Фармацевтична фірма “Прифарм”) приймає та сплачує, на умовах, які передбачені даним договором, медичні препарати та предмети медичного призначення (далі - Товар), згідно накладних (товаро – транспортних накладних), які є невід’ємною частиною цього договору.

Пунктом 3.1. Договору  встановлено, що оплата за отриманий за цим договором товар здійснюється в термін, який вказаний у накладній, але не більше 30 календарних днів з моменту передачі товару від продавця покупцю по кожній накладній окремо.

В пункті 6.1 Договору зазначено, що у випадку порушення термінів оплати, покупець виплачує продавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь термін прострочення, 3% річних від простроченої суми та пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє в період заборгованості, за кожен день заборгованості від суми простроченого платежу.

Позивач відповідно до умов Договору поставив товар, що підтверджується видатковими накладними №№РН-03814 від 06.03.06р., №РН-03990 від 10.03.06р., №РН-04766 від 20.03.06р., №РН-04767 від 20.03.06р., №РН-04765 від 20.03.06р., №РН-06223 від 10.04.06р., №РН-06224 від 10.04.06р., №РН-06253 від 10.04.06р., №РН-06252 від 10.04.06р., №РН-07186 від 25.04.06р., №РН-07187 від 25.04.06р., №РН-07163 від 25.04.06р., №РН-07188 від 25.04.06р., №РН-07162 від 25.04.06р. на загальну суму 56944,11 грн.

Кожна із вищевказаних видаткових накладних містить строк оплати товару, отже оплата за отриманий товар мала здійснюватися  в термін зазначений в накладній, але не пізніше 30 календарних днів з моменту передачі товару.

Статтею 655 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона зобов’язується передати майно у власність другій стороні, а покупець зобов’язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну суму грошей.

Відповідно до ч.1 ст.692 ЦК України покупець зобов’язаний оплатити товар після його прийняття, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідач свої  зобов’язання за Договором виконав частково,  про що свідчить  акт звірки взаємних розрахунків між сторонами станом на 07.03.2007, підписаний представниками обох сторін та скріплений їх печатками. Загальна заборгованість по оплаті товару становить 51150грн.

Відповідачем був наданий відзив на позовну заяву №29 від 15.03.2007, в якому зазначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю “Фармацевтична фірма “Прифарм” визнає суму боргу, державне мито та витрати на інформаційно – технічне забезпечення судового процесу.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України (далі – ГК України) суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов’язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до приписів ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому нарахування інфляційних та процентів річних не обмежується скороченими строками.

Сума інфляційних нарахувань за період з 01.06.2006 по 28.02.2007 становить 5012,70грн. Дана сума інфляційних нарахувань правомірно стягнута Господарським судом Чернігівської області.

Відповідно до  підпункту 6.1 пункту 6 Договору сторони встановили, що у разі прострочення термінів оплати покупець виплачує продавцю три проценти річних. Таким чином відповідач повинен сплатити позивачеві  три проценти річних в сумі 1332,26грн.

Зважаючи на вищезазначене судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правомірно стягнуто  з відповідача на користь позивача  суму основного боргу 51150,00 грн.; 1332,26грн. трьох процентів річних; 5012,70грн. інфляційних нарахувань.

Пунктом 6 ст. 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано.

Оскільки Договором не встановлений період за який має нараховуватися пеня, при визначенні суми пені слід  керуватися приписами  п.6 ст. 232 ГК України. А тому колегія суддів  не  погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення пені за весь  час прострочення зобов’язання  щодо оплати за отриманий товар та вважає, що рішення суду в частині стягнення пені підлягає зміні, а позовні вимоги в цій частині, підлягають частковому задоволенню у  сумі  4608,02грн.  Розрахунок  суми пені здійснено  з урахуванням  строку виконання зобов’язання  щодо оплати за отриманий товар, який було визначено сторонами у кожній  накладній окремо.

Керуючись ст.ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Фармацевтична фірма “Прифарм” на рішення Господарського суду Чернігівської області від 15.03.2007 у справі № 8/179/13 частково задовольнити.

2.Рішення Господарського суду Чернігівської області від 15.03.2007 у справі  № 8/179/13 частково  змінити.

Викласти пункти 1 та 2  резолютивної частини рішення в наступній редакції:

“ Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Фармацевтична фірма “Прифарм”, м.Прилуки, вул.Вокзальна,40 (ідентифікаційний код 30148263, р/р 1031 ВАТ “Банк “Демарк” м.Чернігів, МФО 353575) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Фармацевтична компанія “ФармКонтракт”, м.Харків, пр.Тракторобудівників, д.87, кв.38 (ідентифікаційний код 32870555, р/р 01 у ВАТ “Інпромбанк” м.Харкова, МФО 351878) 51150(п’ятдесят одну тисячу  сто п’ятдесят)грн.00коп. боргу,  4608(чотири тисячі шістсот вісім)грн.02коп. пені, 1332(одну тисячу  триста тридцять дві)грн.26коп. процентів річних, 5012(п’ять тисяч дванадцять)грн.70коп. інфляційних нарахувань, 621(шістсот двадцять одну)грн.03коп. держмита та 112(сто дванадцять)грн.31коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В іншій частині позову відмовити.”

4. Видачу наказу на виконання даної постанови доручити Господарському суду Чернігівської області.

5. Матеріали справи № 8/179/13 повернути до Господарського суду                      Чернігівської області.

Головуючий суддя

Судді

18.05.07 (відправлено)