СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

11 травня 2007 року

Справа № 2-22/847-2007А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  ,

суддів                                                                      ,

,

секретар судового засідання

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився;

відповідача: не з'явився;

розглянувши апеляційні скарги Державної податкової інспекції у місті Сімферополі в Автономній Республіці Крим та Товариства з обмеженою відповідальністю "Кримський Оазіс" на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Яковлєв С.В.) від 22.02.2007 у справі №2-22/847-2007А

за позовом           Товариства з обмеженою відповідальністю "Кримський Оазіс" (вул. Залізнична, 1-а, Красноперекопськ, 96004)

до           Державної податкової інспекції у місті Сімферополі в Автономній Республіці Крим (вул. М. Залки, 1/9, Сімферополь, 95053)

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

За результатами камеральної перевірки здійснення розрахунків із бюджетом  (акт перевірки від 01.08.2005 № 4514/15-2) податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № /0 від 03.08.2006 про застосування до позивача штрафних санкцій у сумі 3620,39 грн. на підставі підпункту 17.1.7 статті 17 Закону України "Про порядок погашення  зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" № 2181 від 21.12.2000, за затримку строку сплати, узгодженої суми податкового зобов’язання за період із 05.05.2003  до 30.06.2004.

Постановою господарського суду Автономної Республіки Крим  від 22.02.2007 у справі № 2-22/847-2007 А (суддя С.В. Яковлєв) позов задоволено частково, вищеназване податкове повідомлення-рішення визнане нечинним у частині стягнення штрафу у сумі 2429,47 грн., у зв’язку  з перебігом строку застосування штрафу, передбаченого підпунктом 15.1.1. статті 15 Закону України № 2181, у решті позову позивачу відмовлено, оскільки відповідач здійснив перевірку та застосував штрафні санкції  після припинення провадження по справі про банкрутство позивача.

Сторони оскаржують постанову суду першої інстанції у апеляційному порядку.

Так, на думку податкового органу, постанова суду прийнята у порушення вимог підпункту 15.1.1. статті  15  Закону України "Про порядок погашення  зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" № 2181 від 21.12.2000, оскільки вищеназвана норма  Закону не встановлює строк застосування штрафних санкцій за прострочку погашення податкового зобов’язання.

На думку позивача, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Позивач вважає, що відповідно до статті 23 Закону України  „Про відновлення платоспроможності  боржника або визнання його банкрутом”, з дня прийняття судом постанови  про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, строк виконання всіх грошових зобов’язань банкрута та зобов’язання щодо сплати податків і зборів (обов’язкових платежів) вважається таким, що настав, припиняється  нарахування неустойки (штрафу, пені),  процентів та інших економічних санкцій по всіх видах заборгованості банкрута.

Доводи сторін також мотивовані  іншими підставами, не маючими значення для розгляду справи.

Судова колегія, розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу  Державної податкової  інспекції у місті Сімферополі  Автономної Республіки Крим визнає такою, що не підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Кримський Оазіс” такою, що підлягає задоволенню із прийняттям нового судового рішення про задоволення позову у зв’язку з неправильним застосуванням судом норм матеріального права, виходячи із наступного.

Так, підпункт 15.1.1. статті 15 Закону України № 2181 від 21.12.2000 встановлює строки для  нарахування податковим органом податкового зобов’язання платнику податків, котрий не перевищує 1095 дня, наступного за останнім днем  граничного строку подання податкової декларації.

Підпункт 15.1.2. статті 15 вищеназваного Закону передбачає виключний перелік підстав  для незастосування даного строку, де нарахування штрафних санкцій за прострочку погашення податкового зобов’язання –відсутнє.

Таким чином, доводи податкового органу про те, що штрафні санкції можуть бути  застосовані не на протязі 1095 днів, а у більш продовжений термін, визнаються судовою колегією безпідставними.

Відповідно акту перевірки, що не заперечується сторонами, позивачем на протязі травня 2002 –липня 2004 (до відкриття провадження по банкрутству) порушені строки погашення податкового зобов’язання.

Постановою господарського суду Автономної Республіки Крим від 05.08.2004 Товариство з обмеженою відповідальністю „Кримський Оазіс” визнано банкрутом, запроваджено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Відповідно     до пункту 4 статті 12 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” № 2343-XII від 14.05.1992, протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів  не нараховується неустойка (штраф, пеня) ... за невиконання зобов’язань щодо сплати податків і зборів (обов’язкових платежів).

Як вбачається із матеріалів справи, податковий орган не заявив вимоги щодо нарахування штрафу за прострочку погашення податкового зобов’язання у строки, передбачені пунктом 1 статті 14 вищеназваного Закону.

Відповідно до  пункту 2 статті 14 даного Закону, вимоги кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними.

Доводи податкового органу про те, що факт прострочки податкового зобов’язання за актом камеральної перевірки було виявлено лише після припинення провадження по справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю „Кримський Оазіс” не мають значення для розгляду справи, оскільки прострочка виконання податкового зобов’язання  мала місце до визнання  позивача банкрутом, а вимоги про застосування штрафу, відповідно до статті  12, 14, 23  Закону України   „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”,  повинні бути заявлені у процедурі банкрутства, а не після припинення провадження у справі про банкрутство.

На підставі викладеного, керуючись  пунктом 3 частини 1 статті 198, пунктом 4 частини 1 статті 202, статтею 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу  Державної податкової інспекції у місті Сімферополі  в Автономній Республіці Крим - залишити без задоволення.

2.Апеляційну скаргу  Товариства з обмеженою відповідальністю  "Кримський оазіс" - задовільнити.

3.Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим  від 22.02.2007 у справі № 2-22/847-2007 А скасувати.

4.Адміністративний позов задовільнити. Визнати нечинним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки крим № /0 від 03.08.2006.

Постанова суду набирає законної сили з моменту оголошення та може бути оскаржена протягом одного місяця безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя

Судді