СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22.02.07                                                                                 Справа № 9/7н-ад

Суддя Ворожцов А.Г., розглянувши матеріали справи за позовом

Відкритого акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат»м. Алчевськ Луганської області

до Алчевської об’єднаної державної податкової інспекції Луганської області

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення

в присутності представників:

від позивача –Безрученко Л.М. - нач. бюро аудіта, дов. № 026-90 від 22.01.07, Бєлах С.С. - провід. юрисконсульт, дов. № 01-026-1925 від 04.12.06,

від відповідача –Задворна Г.В. - нач. юр. відділу СДПІ, дов. № 1262/10 від 19.01.07,  Крівченко М.В. - заст. нач. юр. відділу СДПІ, дов. № 1440/10 від 20.01.07; Ткаченко Л.Л. - гол. держ. подат. інсп. ДПА в Луган. обл., дов. № 1621/10 від 22.01.07; Руденко Л.В. - заст. нач. СДПІ, дов. № 4855/10 від 21.02.07.

Суть спору: позивачем заявлено вимогу про визнання нечинним податкового повідомлення –рішення Алчевської ОДПІ №/0 від 18 грудня 2006р., яким за порушення п. 1.8 ст. 1, пп. 7.4.1 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»від 03.04.07р. № 168/97-ВР (далі –Закон про ПДВ) позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ у загальному розмірі 12 491 061,0 грн., у т.ч. штрафні (фінансові) санкції –6 245 530,50 грн.

Відповідач, Алчевськ ОДПІ, проти позову заперечує, посилаючись на обґрунтованість та законність прийнятого спірного податкового повідомлення-рішення.

Доводи податкового органу зводяться до наступного.

1. Відповідно до угод купівлі-продажу природного газу між позивачем та ДП «УПК-Ресурс», додаткових угод до них та актів прийму-передачі газу, ДП «УПК-Ресурс»поставив, а позивач прийняв газ, отриманий з ресурсів ДК «Газ України»НАК «Нафтогаз України», який компанія «Нафтогаз України»отримала за зовнішньоекономічними контрактами. Відповідно до вимог постанови КМУ від 27.12.01р. № 1729 природний газ, ввезений на митну територію України відповідно до зовнішньоекономічних контрактів, укладених на виконання міжнародних договорів України, реалізується суб’єктам господарювання НАК «Нафтогаз України»та її ДК «Газ України»з обов’язковим визначенням у договорах, податкових накладних, актах прийому-передачі газу належності поставленого газу та відображенням відповідного податкового номеру споживача –платника ПДВ.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про державний бюджет України на 2005 рік»операції з продажу ввезеного природного газу на митній території України, крім операцій з продажу такого газу для населення, бюджетних установ та інших споживачів, що не є платниками ПДВ, оподатковуються за нульовою ставкою ПДВ.

Всупереч цим нормам, ДП «УПК-Ресурс»поставляючи позивачу природний газ за спірними угодами, видавало позивачу податкові накладні з ПДВ за ставкою ПДВ –20%, позивач сплачував постачальнику вартість отриманого природного газу протягом вересня-грудня 2005 року з нарахуванням ПДВ за ставкою 20%, та за отриманими податковими накладними формував податковий кредит.

Щодо постачальника, то ДП «УПК-Ресурс»протягом вересня-грудня 2005 року декларувало по ПДВ сплату нарахованих податкових зобов’язань шляхом зменшення податкового кредиту відповідних періодів, при цьому підприємство відображало у податкових деклараціях, що усі здійснені у звітних періодах операції з придбання підлягали оподаткуванню за ставкою 20%.

Разом з тим, за інформацією ДК «Укртрансгаз»НАК «Нафтогаз України»та НКРЕ, весь природний газ, що був отриманий ДП «УПК-Ресурс»протягом вересня –грудня 2005 року, був отриманий від ДК «Газ України»за нульовою ставкою.

Згідно інформації ДПІ у Печерському районі м. Києва, ДП «УПК-Ресурс»за юридичною адресою не знаходиться, останню звітність подавало у березні 2006 року, постановою НКРЕ від 23.06.06р. № 851 ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу за нерегульованим тарифом підприємства анульовано.

02.11.06р. порушено кримінальну справу № 70/63-06 щодо посадових осіб ДП «УПК-Ресурс»за фактом заволодіння грошовими коштами в особливо великих розмірах.

2. В ході перевірки позивача відповідач отримав від ДПІ у м. Полтави про те, що відносно другого постачальника, ВКФ «Славія», постановою господарського суду Полтавської області від 22.06.06. по справі № 18/224 підприємство визнано банкрутом, що не дає змоги підтвердити заявлений позивачем до відшкодування з бюджету ПДВ в сумі 1 685,1 тис. грн.

3. При проведенні перевірки позивача з питань відносин з ПП «Фелікс»відповідач отримав відповідь від Краснодонської ОДПІ про те, що ПП «Фелікс»є посередником, а постачальниками металобрухту є:

> ПП «Герміона», м. Щастя, за юридичною адресою не знаходиться,

> ПП «Гонг-2004», м. Луганськ, зустрічну перевірку провести неможливо у зв’язку з втратою фінансово-господарських документів,

> ПП «Укрпродсировина», м. Луганськ, за юридичною адресою не знаходиться, остання звітність надана за березень 2006 року.

Таким чином податковий орган встановив відсутність надмірної сплати ПДВ та неправомірність визначення позивачем сум бюджетного відшкодування на підставі п. 1.8 Закону про ПДВ.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представників позивача та відповідача, суд

в с т а н о в и в:

Працівники Алчевської ОДПІ здійснила комплексну документальну перевірку позивача з питання дотримання позивачем вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.05р. по 30.09.06р., результати якої оформлені актом № 2087/231-05441447 від 13.12.06р. У зазначеному акті податковим органом встановлено завищення суми бюджетного відшкодування ПДВ в сумі 12 491 061,0 грн. та нараховано штрафні (фінансові) санкції в сумі 6 245 530,5 грн., у т.ч. по періодах:

·          серпень 2005 року –завищення суми бюджетного відшкодування у розмірі 156 652,0 грн., нараховано фінансові санкції у розмірі 78 326,0 грн.,

·          вересень 2005 року –завищення на 209 349,0 грн., санкції –104 674,5 грн.,

·          жовтень 2005 року –завищення на 1 794 335,0 грн., санкції –897167,5 грн.,

·          листопад 2005 року –завищення на 3 795 918,0 грн., санкції –17 897 959,0 грн.,

·          грудень 2005 року –завищення на 2 402 451,0 грн., санкції –1 201 225,5 грн.,

·          січень 2006 року –завищення на 3 070 554,0 грн., санкції –1 535 277,0 грн.,

·          лютий 2006 року –завищення на 65 455,0 грн., санкції –32 722,0 грн.,

·          березень 2006 року –завищення на 9 963 357,0 грн., санкції –498 178,5 грн.

На підставі вказаного акту перевірки відповідач прийняв спірне податкове повідомлення-рішення №/0 від 18 грудня 2006р.

Позивач не погоджується з висновками акту перевірки та вважає спірне рішення неправомірним з наступних причин.

Порушення, встановлені відповідачем в акті перевірки, пов’язані з господарськими відносинами позивача з ДП «УПК Ресурс»і ТОВ «Славія»щодо поставки газу та ПП «Фелікс» щодо поставки металобрухту.

Податковий орган стверджує, що згідно зі ст. 9 Закону України «Про державний бюджет України на 2005 рік»операції з ввезення природного газу на митну територію України відповідно до зовнішньоекономічних контрактів, укладених на виконання міжнародних договорів України, звільняються від обкладення ПДВ, а його подальший продаж оподатковується за нульовою ставкою, крім операцій з продажу газу для населення, бюджетних установ і інших споживачів, що не є платниками цього податку –вартість природного газу, отриманого позивачем від ДП «УПК Ресурс»оподатковується за нульовою ставкою з ПДВ, згідно з чим позивач не має права на податковий кредит з ПДВ навіть за наявності податкових накладних, виданих ДП «УПК Ресурс»та ТОВ «Славія».

Позивач не погоджується з таким висновком та вважає, що Закон України «Про державний бюджет України на 2005 рік»не визначає поняття податкового кредиту з ПДВ а також підстави для його формування. Згідно з п. 11.4 ст. 11 Закону про ПДВ зміни порядку обкладення ПДВ можуть здійснюватися лише шляхом внесення змін в цей Закон окремим законом з питань оподаткування. У разі якщо іншим законом, незалежно від часу його прийняття, встановлюються правила оподаткування цим податком, відмінні від зазначених у цьому Законі, пріоритет мають норми цього Закону. Крім цього, позивач посилається на ч. 3 ст. 1 Закону України «Про систему оподаткування».

Тому, стверджує позивач, при формуванні податкового кредиту в податкових деклараціях з ПДВ необхідно керуватися нормами Закону про ПДВ, який є спеціальним законом і визначає платників ПДВ, об’єкти, базу і ставки оподаткування, перелік неоподаткованих і звільнених від оподаткування операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітності і відшкодування податку з бюджету.

Постачальники природного газу ДП «УПК Ресурс»та ТОВ «Славія»в момент складання податкових накладних були зареєстровані податковим органом у встановленому порядку як платники ПДВ, що вказує на правомірність видачі цими підприємствами податкових накладних, ці накладні відповідають вимогам пп. 7.2.1 ст. 7 Закону про ПДВ.

Щодо господарських операцій з поставки металобрухту з ПП «Фелікс», то воно також на момент складання податкових накладних було зареєстроване податковим органом у встановленому порядку як платник ПДВ, що вказує на правомірність видачі цим підприємством податкових накладних, в акті перевірки не наведено доказів, що ці накладні складені неплатником ПДВ з посиланням на первинні документи, як того вимагає п. 1.7 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових і позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного і іншого законодавства, затв. наказом ДПА України від 10.08.05р. № 327.

Факт використання отриманого природного газу і металобрухту в межах господарської діяльності позивача не береться під сумнів в акті перевірки, оскільки газ природний і металобрухт є основною сировиною в технологічному процесі виробництва металу і їх вартість відноситься на валові витрати.

Вартість придбаного газу і металобрухту з урахуванням ПДВ в повному обсязі сплачені постачальникам, що підтверджується матеріалами перевірки.

Крім того, позивач вважає, що не повинен нести відповідальність за несплату ПДВ третіми особами, задіяними у ланцюгу постачання.

Актом перевірки порушень щодо правильності визначення сум податкового кредиту і податкового зобов’язання при складанні декларацій встановлено не було, про що свідчать довідки про результати документальної невиїзної (камеральної) перевірки з питання достовірності обчислення заявленого бюджетного відшкодування з ПДВ:

·          № 674/1520-05441447 від 05.10.05р. за декларацією за серпень 2005 року,

·          № 728/160-05441447 від 03.11.05р. за декларацією за вересень 2005 року,

·          № 769/160-05441447 від 03.11.05р. за декларацією за жовтень 2005 року,

·          № 19-160-05441447 від 18.01.06р. за декларацією за листопад 2005 року,

·          № 59/160-05441447 від 10.02.06р. за декларацією за грудень 2005 року,

·          № 99-160-05441447 від 10.03.06р. за декларацією за січень 2006 року,

·          № 750-160-05441447 від 19.05.06р. за декларацією за лютий 2006 року.

Таким чином, вважає позивач, ВАТ «АМК»правомірно, відповідно до норм чинного законодавства, заявило до відшкодування з бюджету суми ПДВ за період з серпня 2005 року по березень 2006 року.

Оцінивши доводи позивача та відповідача і надані докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про судоустрій»суди при здійсненні правосуддя повинні забезпечувати на засадах верховенства права захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Суть спірних правовідносин за цією справою зводиться до питань чи мав позивач відносити до податкового кредиту суми ПДВ, сплачені у ціні отриманого природного газу від постачальників газу ДП «УПК Ресурс»та ВКФ «Славія»та чи мали постачальники газу, ДП «УПК Ресурс»та ВКФ «Славія», видавати позивачу податкові накладні, пов’язані з постачання газу.

Така ж суть спірних правовідносин стосується й контрагента позивача –ПП «Фелікс»за операціями з поставки металобрухту.

Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону про ПДВ податковим кредитом є сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов’язання звітного періоду, визначене відповідно до цього Закону.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону про ПДВ податковий кредит звітного періоду складається із сум податків,  нарахованих  (сплачених)  платником податку за ставкою, встановленою  пунктом  6.1  статті  6 та статтею 8 -1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або  виготовленням  товарів  (у  тому числі при їх імпорті)  та  послуг  з  метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської  діяльності платника податку.

Відповідно до пп. 7.2.6 ст. 7 Закону про ПДВ податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги) на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Позивач за наданими йому податковими накладними постачальниками газу та металобрухту включив суми сплаченого ПДВ до податкового кредиту, оскільки податкові накладні відповідали вимогам чинного законодавства.

Відповідно до п. 1.8 Закону про ПДВ бюджетне  відшкодування  - сума,  що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом. Зазначена норма дає загальне поняття бюджетного відшкодування і безпосередньо не встановлює порядок визначення суми бюджетного відшкодування, а відсилає до інших норм цього Закону.

Іншою нормою Закону про ПДВ є пп. 7.7.1, за яким сума податку,  що підлягає сплаті  (перерахуванню)  до бюджету або бюджетному відшкодуванню,  визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання  звітного  податкового  періоду  та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду. При від'ємному   значенні   суми,   розрахованої   згідно   з підпунктом 7.7.1 цього пункту,  така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього  податку,  що  виник  за  попередні податкові  періоди  (у  тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону),  а при його  відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Таким чином, сума бюджетного відшкодування залежить від правильності визначення суми податкових зобов’язань та податкового кредиту.

Норми Закону про ПДВ надають право платнику податку виключно на підставі проведеної оподаткованої операції відносити суми витрат на сплату ПДВ до складу податкового кредиту звітного періоду, незважаючи на сплату чи несплату контрагентом сум ПДВ до бюджету за відповідною операцією і визначати суму свого податкового зобов’язання з ПДВ за звітний період

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету (бюджетне відшкодування), та строки проведення розрахунків визначено у п. 7.7 Закону про ПДВ: сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов’язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пп. 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду.

При від’ємному значенні суми, розрахованої згідно з пп. 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні податкові періоди (у т.ч. розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності –зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до пп. 7.7.2 п. 7.7. ст. 7 Закону про ПДВ, якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пп. 7.7.1 цього пункту, має від’ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від’ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів.

б) залишок від’ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту настання бюджетного відшкодування у залежність від того, коли у отримувача товарів наступного податкового періоду.

Щодо права видавати податкові накладні постачальниками природного газу ДП «УПК Ресурс»та ВКФ «Славія», то відповідно з пп. 7.2.4 Закону про ПДВ право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону. ДП «УПК Ресурс»та ТОВ ВКФ «Славія»на час здійснення операцій з постачання газу та виписки податкових накладних були зареєстровані у встановленому порядку в якості платника ПДВ, тому мало право видавати податкові накладні. Це ж стосується й ПП «Фелікс».

Щодо посилання відповідача на норми ст. 9 Закону України «Про державний бюджет України на 2005 рік»та ствердження про те, що позивач повинен був знати, що отримує газ імпортного походження, суд зауважує, що чинним законодавством не передбачений обов’язок позивача, покупця газу, перевіряти походження отриманого газу, крім того він не мав змоги та підстав здійснити таку перевірку, оскільки зобов’язання з поставки газу природного газу випливали з укладеного договору. Правильність такого висновку випливає з наступного.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу…

Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов’язаний виконати свій обов’язок, а кредитор –прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов’язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням… вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов’язковим для виконання сторонами. Тобто всі умови договору –істотні, звичайні та випадкові –з моменту його укладення стають однаково обов’язковими для виконання сторонами. Невиконання або неналежне виконання сторонами своїх обов’язків тягне негативні наслідки для порушника обов’язків за договором.

За таких обставин позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 судовий збір, сплачений у більшому розмірі, ніж встановлено законом, повертається ухвалою суду за клопотанням особи, яка його сплатила.

Згідно ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні, в якому закінчився розгляд справи, оголошено вступну та резолютивну частини постанови та повідомлено представників сторін про те, що постанову у повному обсязі буде виготовлено протягом 5-денного строку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 17, 87, 94, 98, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України,   суд

п о с т а н о в и в:

1.  Позов задовольнити.

2. Визнати нечинним податкове повідомлення –рішення Алчевської ОДПІ №/0 від 18 грудня 2006р., яким за порушення п. 1.8 ст. 1, пп. 7.4.1 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.07р. № 168/97-ВР позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ у загальному розмірі 12 491 061,0 грн., у т.ч. штрафні (фінансові) санкції –6 245 530,50 грн.

3. Повернути з Державного бюджету на користь ВАТ «Алчевський металургійний комбінат», адреса: 94202, Луганська обл., м. Алчевськ, вул. Шмідта, 4, ,  судовий збір в сумі 3,40 грн.

Постанова  набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано.

Постанову складено у повному обсязі та підписано 27.02.2007р.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява.  Обґрунтування  мотивів  оскарження  і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява  про  апеляційне  оскарження  та  апеляційна  скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява  про  апеляційне  оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення,  а в разі   складення   постанови  у  повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу -  з  дня  складення  в  повному  обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                               А.Г.Ворожцов