ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2007 р.
№ 19/283

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді
суддів
Кота О.В.
Владимиренко С.В.
Шевчук С.Р.

розглянувши касаційну скаргу
Відкритого акціонерного товариства "Долинське АТП-12627"

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 25 жовтня 2006 року
та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 8 грудня 2006 року
у справі                                       №19/283

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю "Тегош"

до
Відкритого акціонерного товариства "Долинське АТП-12627"

про
визнання права власності

за участю представників:

позивача: не з’явились;

відповідача: не з’явились;

встановив:

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області (суддя Максимів Т.В.) від 25 жовтня 2006 року у справі №19/283 позов задоволено; визнано право власності на викуплене орендоване майно, яке розташоване по вул. Обліски, 70, м.Долина, Івано-Франківської області в складі: половина приміщення заправочного пункту (одна кімната площею 25,85м.кв.) обладнання –дві заправочні колонки, два резервуари об’ємом 22905л та 48 742л за ТОВ "Тегош" та стягнуто судові витрати.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 8 грудня 2006 року (судді Бобеляк О.М., Дубник О.П., Орищин Г.В.) рішення місцевого господарського суду залишено без змін.

ВАТ "Долинське АТП-12627" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення місцевого та постанову апеляційного господарських судів, оскільки ними при винесенні оскаржуваних судових актів порушено норми матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність застосування норм процесуального права, колегія суддів прийшла до висновку, що касаційна скарга  підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Господарським судом встановлено, що 15 червня 2000 року ВАТ "Долинське АТП-12627" та ТОВ "Тегош" уклали договір оренди з правом викупу.

Згідно п.1.1 договору орендодавець передає, а орендар  приймає у тимчасове володіння та користування з правом викупу половину приміщення, що належить заправочному пункту з обладнанням, дві заправочні колонки, та два резервуари об’ємом 22 905 літрів та 48 742 літри.

Згідно п.1.2 договору, вартість майна, що орендується становить 15 000грн.

Згідно п.4.1 Договору термін оренди складає 10 років з моменту прийняття майна, що орендується.

Згідно п.8.1 договору майно, що орендується, переходить у власність орендаря, після закінчення терміну дії договору, або до його закінчення при умові сплати орендарем повної вартості орендованого майна вказаного в п.1.2 даного договору.

Господарськими судами встановлено, що 17 травня 2006 року позивач (орендар) перерахував на рахунок орендодавця 15 000грн., що становить вартість орендованого майна і на цій підставі позовні вимоги були задоволені.

Проте, господарськими судами не дано оцінку наступним обставинам справи.

Відповідно до п.5.1 Договору встановлено, що орендар зобов’язується своєчасно здійснювати орендні платежі в розмірі 1000 гривень, або розрахунок проводити нафтопродуктами.

Відповідно до п. 3.8 "Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті", затвердженої Постановою Правління НБУ  від 21.01.2004 № 22, реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України та відповідає за дані, що зазначені у реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу".

Судами встановлено, що перераховані кошти в сумі 15000 грн. платіжним документом в "призначенні платежу" якого зазначено: за земельну ділянку згідно угоди 295084 від 20 березня 2006 року (ПДВ 2500грн.).

Посилаючись на лист електронної пошти ЛФ АКБ "Мрія" від 11 вересня 2006 року, в якому позивач змінив призначення платежу, господарські суди не дослідили існування угоди від 20 березня 2006 року. Крім того, не дали оцінку доводам відповідача про наявність заборгованості по орендним платежам з січня 2006 року. А відтак передчасно прийняли рішення та постанову.

Стаття 3 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність” закріплює, що метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Враховуючи наведене, господарському суду необхідно було з’ясувати питання, яким чином рахувалась по бухгалтерському обліку як у позивача так і відповідача сплачені 15 000 грн..

Вказані обставини господарським судом не недосліджені.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 84 ГПК України у мотивувальній частині рішення вказуються обставини справи, встановлені господарським судом; причини виникнення спору; докази, на підставі яких прийнято рішення; доводи, за якими господарський суд відхилив клопотання і докази сторін; законодавство, яким господарський суд керувався, приймаючи рішення.

Рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів вищевказаним вимогам не відповідають.

Частина 1 ст. 32 ГПК України встановлює, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі  яких господарський   суд   у  визначеному  законом  порядку  встановлює наявність  чи  відсутність  обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Разом з тим, якщо  поданих  сторонами  доказів недостатньо, господарський суд зобов'язаний витребувати  від  підприємств  та  організацій  незалежно від їх участі у справі документи і матеріали, необхідні для  вирішення  спору, як це передбачено ч. 1 ст. 38 ГПК України.

Проте, господарський суд необхідні документи і матеріали для правильного вирішення спору не витребував, надані сторонами докази не дослідив, обмежившись загальними висновками.

Приймаючи оскаржувані рішення, господарські суди зазначеного не врахували, що призвело до порушення норм матеріального та процесуального права, а тому рішення місцевого  та постанова апеляційного господарських судів підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ВАТ "Долинське АТП-12627" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 25 жовтня 2006 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 8 грудня 2006 року у справі №19/283 скасувати, а справу передати на новий розгляд до господарського суду Івано-Франківської області в іншому складі суду.

Головуючий суддя                                                                       О. Кот

судді                                                                      С. Владимиренко

С. Шевчук