ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" березня 2007 р.                                                                   Справа № А4/053-07

Суддя господарського суду Київської області Попікова О.В., розглянувши справу

за позовом
Комунального підприємства Київської обласної ради
«Бородянкатепловодопостачання», смт. Бородянка

до
Державної податкової інспекції у Бородянському районі, смт. Бородянка

про
визнання нечинним податкового повідомлення-рішення
№ /0 від 22.01.2007р.

секретар судового засідання: Холоденко Н.О.

за участю представників:

позивача
Бондар І.Г. дов. від 7.01.2007р.

відповідача
Башинська О.П. дов від 29.12.2006р. № 75551010.

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні 30.03.2007р. о 14 год. 20 хв. проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено на 11.04.2007р., про що повідомлено сторін після проголошення вступної та резолютивної частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

Комунальним підприємством Київської обласної ради «Бородянкатепловодопостачання»(надалі –позивач) заявлений позов до Державної податкової інспекції у Бородянському районі (надалі –відповідач), в якому позивач просить визнати нечинним податкове повідомлення-рішення №/0 від 22.01.2007р. про визначення позивачеві суми штрафу в розмірі 36147,5 грн. за затримку сплати суми узгодженого податкового зобов’язання з податку на додану вартість на 365 днів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що застосований до нього штраф не може вважатись податковим зобов’язанням, а є адміністративно-господарською санкцією, яка повинна застосовуватись не шляхом прийняття податкового повідомлення-рішення, а на підставі рішення суду протягом 6 місяців з дня виявлення порушення відповідно до статті 250 Господарського кодексу України. Оскільки граничний строк сплати позивачем узгодженої суми податкового зобов’язання припадає на 30.12.2005р., оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 22.01.2007р. прийняте з порушенням встановленого статтею 250 Господарського кодексу України 6-місячного строку. Крім того, позивач зазначає, що він на підставі наказу Мінпаливенерго України № 568 від 10.11.2005р. внесений до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості, а тому відповідачем при прийнятті оскарженого податкового повідомлення-рішення порушено вимоги п.10.5 статті 10 Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу», згідно якого на заборгованість позивача перед бюджетом не нараховуються штрафні санкції.

Відповідач –ДПІ у Бородянському районі проти позову заперечує, просить суд відмовити у його  задоволенні, оскільки  позивач, подавши податкову декларацію з податку на додану вартість № 15978 від 20.12.2005р., самостійно узгоджену суму податкового зобов’язання з ПДВ в розмірі 72295, 00 грн. сплатив лише 30.12.2006р., тобто строк затримки сплати становить 365 днів, а відтак штрафні санкції в розмірі 50 % погашеної суми податкового боргу застосовані до позивача у відповідності до вимог пп.17.1.7 п.17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами». Крім того відповідач зазначає, що до застосування штрафу в даному випадку слід застосовувати строк 1095 днів, встановлений спеціальною нормою статті 15 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», а не 6-місячний строк, встановлений ст.250 ГК України.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено наступне:

Позивач самостійно узгодив податкове зобов’язання з ПДВ за листопад 2005 року в розмірі 72 295, 00 грн. шляхом подання податкової декларації з ПДВ № 15978 від 20.12.2005р. (копія залучена до матеріалів справи).

Спірним податковим повідомленням-рішенням від № /0 від 22.01.2007р. до позивача на підставі пп.17.1.7 п.17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»застосовано штраф в розмірі 36147,5 грн., що складає 50 % погашеної суми податкового боргу.

Як зазначалось вище, незаконність спірного рішення, на думку позивача, обґрунтовується порушенням податкової служби при його прийнятті вимог п.10.5 статті 10 Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу».

Господарський суд вважає, що спірне податкове повідомлення рішення прийняте з дотриманням вимог законодавства, а позов є таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне:

Відповідно до приписів п.5.1 статті 5 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації.

Подаючи податкову декларацію з ПДВ № 15978 від 20.12.2005р. позивач самостійно узгодив податкове зобов’язання з ПДВ в розмірі 72 295, 00 грн.

Згідно вимог пп.5.3.1 п.5.3 статті 5 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації.

Відповідно до пп.4.1.4 «а»п.4.1 статті 4 цього Закону податкові  декларації подаються за базовий податковий (звітний) період, що дорівнює календарному місяцю (у тому числі при сплаті місячних авансових внесків), - протягом 20 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця;

Враховуючи викладені приписи Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», граничним строком сплати суми узгодженого податкового зобов’язання слід вважати 30.12.2005р., з чим позивач погоджується у наданих суду поясненнях.

З матеріалів справи вбачається, що в зазначений строк позивач суму узгодженого податкового зобов’язання не сплатив, а погасив суму податкового боргу з ПДВ лише 27.12.2006р., що підтверджується платіжним дорученням № 66 від 27.12.2006р. та вказує на порушення позивачем вимог пп.5.3.1 п.5.3 статті 5 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Відповідно до приписів пп.17.1.7 п.17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов'язаний сплатити штраф при затримці, що є більшою 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі п'ятдесяти відсотків погашеної суми податкового боргу.

Оскільки граничним строком сплати узгодженого податкового зобов’язання слід вважати 30.12.2005р., а фактично позивач погасив суму податкового боргу лише 27.12.2006р., тобто строк затримки становить більше 90 днів, господарський суд вважає, що відповідачем правильно застосовано до позивача штраф саме в розмірі 50 % погашеної суми податкового боргу.

Посилання позивача на порушення відповідачем встановленого статтею 250 Господарського кодексу України 6-місячного строку для застосування адміністративно-господарських санкцій суд вважає необґрунтованим та таким, що не спростовує законності прийнятого податкового повідомлення-рішення з огляду на таке:

Як вбачається зі змісту статті 1 Господарського кодексу України, цей Кодекс визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, а також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

Відповідно до статті 2 ГК України учасниками відносин у сфері господарювання  є суб'єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб'єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

В даному випадку податкова інспекція не здійснює організаційно-господарських повноважень щодо суб’єкта господарювання та діє не як суб’єкт, наділений господарською компетенцією, а як орган стягнення податкового боргу.

Згідно вимог статті 4 ГК України не є предметом регулювання цього кодексу адміністративні та інші відносини управління за участі суб'єктів господарювання, в яких орган державної влади або місцевого самоврядування не є суб'єктом, наділеним господарською компетенцією, і безпосередньо не здійснює організаційно-господарських повноважень щодо суб'єкта господарювання.

Згідно приписів ч.2 статті 241 ГК України перелік порушень, за які з суб'єкта  господарювання стягується штраф, розмір і порядок його стягнення визначаються законами, що регулюють податкові та інші відносини, в яких допущено правопорушення.

Відповідно до преамбули Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»цей Закон є спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), включаючи збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, та визначає процедуру оскарження дій  органів  стягнення.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що до застосування штрафних санкцій, передбачених пп.17.1.7 п.17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», слід застосовувати не 6-місячний строк, встановлений статтею 250 ГК України, а спеціальний строк давності, встановлений приписами пп.15.1.1 п.15.1 статті 15 Закону України № 2181-ІІІ, який відповідачем не порушено, оскільки складає 1095  днів, починаючи з наступного за останнім днем граничного строку подання податкової декларації.

Не погоджується суд також з доводами позивача стосовно того, що застосування до нього штрафу не може здійснюватись шляхом прийняття податкового повідомлення-рішення, оскільки відповідно до п.17.3 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»сплата (стягнення) штрафних санкцій, передбачених цією статтею, прирівнюється до сплати (стягнення) податку та оскарження їх сум.

Щодо посилань позивача на вимоги п.10.5 статті 10 Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу», згідно якого на заборгованість позивача перед бюджетом не нараховуються штрафні санкції, слід зазначити, що зазначена норма стосується такого механізму погашення заборгованості як реструктуризація, тоді як до позивача застосовується механізм погашення заборгованості як взаєморозрахунки, порядок здійснення якого не регулюється даною нормою.

Викладене підтверджується залученими до матеріалів справи та дослідженими в судовому засіданні договорами № 10/22 від 22.06.2006р. та № 10/66 від 15.12.2006р. про організацію взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.05.2006р. № 705.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення № /0 від 22.01.2007р. про застосування до позивача штрафу в розмірі 36147,5 грн. прийняте відповідачем в межах компетенції та з дотриманням чинного законодавства, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог  Комунального підприємства «Бородянкатепловодопостачання”.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи наведене, керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 71, 94, 158 –163, Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову Комунального підприємства Київської обласної ради «Бородянкатепловодопостачання»відмовити.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складання в повному обсязі за правилами, встановленими статтями   185-187 КАС України.

Суддя

Дата складення та підписання постанови в повному обсязі – 11 квітня 2007р.