ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

"11" січня 2007 р.                                                                              Справа № 511/20-06

За позовом
Відкритого акціонерного товариства „Укртелеком”  в особі Київської обласної філії ВАТ „Укртелеком”, м. Київ

до
Києво-Святошинського районного відділу Головного управління МВС України в Київській області, м. Боярка

про
стягнення 90519,07грн.

Суддя  Іваненко Я.Л.

В засіданні приймали участь:

від позивача
Рибіна Г.Г., довіреність №56 від 02.01.2007р.

від відповідача

не з’явився

суть спору:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява Відкритого акціонерного товариства „Укртелеком”  в особі Київської обласної філії ВАТ „Укртелеком” (далі - позивач) до Києво-Святошинського районного відділу Головного управління МВС України в Київській області (далі - відповідач) про стягнення 90519,07грн. за надані згідно з договором №397 від 15.04.2004р. телекомунікаційні послуги (у тому числі 88601,15грн. основної заборгованості, 1650,02грн. –пені, 267,90грн. –три відсотки річних).
Ухвалою господарського суду Київської області від 01.12.2006р. розгляд справи було призначено на 18.12.2006р. Розгляд справи відкладався у зв’язку з неявкою представника відповідача в судове засідання та необхідністю витребування додаткових матеріалів справи.
Позивач позовні вимоги підтримує, вважає їх обґрунтованими і правомірними та такими, що підлягають задоволенню з підстав, зазначених в позовній заяві. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх обов’язків по оплаті наданих з серпня 2004р. по вересень 2006р. телекомунікаційних послуг за договором №397 від 15.04.2004р.
Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце проведення судових засідань відповідно до п. 3.5.11 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Вищого господарського суду України від 10.12.2002 р. за № 75, що підтверджується журналом вихідної кореспонденції канцелярії господарського суду Київської області та відповідною відміткою на перших примірниках ухвал суду від 01.12.06р., 18.12.06р., в судові засідання 18.12.06р. та 11.01.07р. свого представника не направив, відзиву та витребуваних ухвалами суду документів без поважних причин не надав. Тому справа відповідно до ст. 75 ГПК України розглядається без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті.
Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлено наступне.
Згідно з договором про надання послуг електрозв’язку №397 від 15.04.2004р. (далі - договір), укладеним Києво-Святошинським РВ ГУ МВС України (споживач) з позивачем (підприємство зв’язку), останній надає послуги електрозв’язку споживачеві. Даний договір набирає чинності з дня підписання і діє п’ять років.
Відповідно до п.5. ч.1 ст.33 Закону України "Про телекомунікації” послуги операторами зв'язку всіх форм власності надаються споживачам згідно з чинним законодавством, умовами відповідної ліцензії та договору між споживачем і оператором, а також за умови дотримання споживачем правил користування мережами зв'язку і оплати послуг.
Пунктом 145 Правил користування міжміським та міжнародним телефонним зв’язком, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 28.06.1997р. № 639, які діяли на момент укладання сторонами договору  (Пунктом 170 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 09.08.2005р. № 720) передбачено, що оплату міжміських телефонних розмов з телефонів підприємств здійснюють юридичні особи, з якими укладено договір користування місцевим телефонним зв’язком.
Відповідно до п.15 Правил користування місцевим телефонним зв'язком, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 385 від 22.04.1997р. діючих на момент виникнення договірних відносин між сторонами, у разі встановлення телефону підприємство зв’язку укладає з юридичною або фізичною особою договір на надання послуг телефонного зв’язку, в якому визначаються права, обов’язки і відповідальність сторін, умови надання послуг, порядок взаємних фінансових розрахунків тощо.
Відповідно до п. 4.3  договору відповідач зобов’язаний своєчасно оплачувати надані послуги. Згідно п. 4.1 та п.4.5 договору вартість наданих послуг визначається згідно з діючими тарифами, встановленими і затвердженими згідно з чинним законодавством. Оплата послуг здійснюється на протязі 10 днів з дня одержання рахунка, але не пізніше 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим.
Позивачем належним чином виконувались договірні зобов’язання щодо надання послуг зв’язку, що підтверджується нарядами на установку телефонів, виставленими рахунками за надані телекомунікаційні послуги, роздруківками телефонних розмов, копії яких знаходяться в матеріалах справи.
Як свідчать матеріали справи, внаслідок неналежного виконання своїх зобов’язань по оплаті наданих послуг зв’язку за відповідачем утворилась заборгованість з серпня 2004р. по вересень 2006р., яка  станом на день розгляду справи становить 88601,15грн., що також підтверджується актом звіряння розрахунків станом на 01.12.2006р., скріпленим печатками та підписами уповноважених представників сторін.
Згідно п.4 Прикінцевих положень Господарського кодексу України і Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 16.01.2003р. Господарський кодекс України та Цивільний кодекс України застосовуються до правовідносин, що виникли після набрання ними чинності. Щодо правовідносин, які виникли до набрання ними чинності, їх положення застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ними чинності.
У зв’язку з наявністю на час розгляду справи обов’язку відповідача сплатити заборгованість позивачеві господарський суд у прийнятті даного рішення керується положеннями ГК України та ЦК України від 16.01.2003р.
Відповідно до ст. 173 ГК України господарським визнається зобов’язання, що виникає між суб’єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб’єкт (зобов’язана сторона, у тому числі боржник) зобов’язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб’єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб’єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов’язаної сторони виконання її обов’язку.
Відповідно до ч.1 та ч.7 ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники   господарських    відносин   повинні    виконувати  господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.
Згідно ст. ст. 526,527 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору і одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.
За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 88601,15грн. основного боргу, є обґрунтованими та документально підтверджуються, а таму підлягають задоволенню.
Відповідач своїми процесуальними правами, наданими йому ГПК України, не скористався, в судові засідання не з’явився, жодних доказів повного (часткового) погашення заборгованості не надав.
Згідно з ч. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов’язання.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
У сфері господарювання згідно з ч.2 ст.217 та ч.1 ст.230 ГК України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання.
Як зазначається в ч. 4 ст. 231 ГК України, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Штрафні санкції за порушення грошових зобов’язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку  України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір не передбачено законом або договором (ч.6 ст.231 ГК України).
Відповідно до п. 5.8. Договору  у разі несплати  за надані послуги електрозв’язку  понад установлений термін (з 21 числа місяця, що настає після розрахункового періоду) споживач сплачує пеню в розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня.
Відповідно до ч.2.ст.36 Закону України „Про телекомунікації” від 18.11.03р. №1280-1-V у разі затримки плати за надані оператором, провайдером телекомунікаційні послуги споживачі сплачують пеню, яка обчислюється від вартості неоплачених послуг у розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла на період, за який нараховується пеня.
За розрахунком позивача сума пені складає 1650,02грн., є обґрунтованою і підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За розрахунком позивача сума трьох відсотків річних складає 267,90грн, що є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
З урахуванням наведеного, вимоги про стягнення з відповідача 88601,15грн. основного боргу, 267,90грн. трьох відсотків річних, 1650,02грн. пені є обґрунтованими, документально підтвердженими і підлягають задоволенню.
Згідно ст.49 ГПК України судові (господарські) витрати покладаються на відповідача.
Керуючись  ст.ст. 44, 49, 75, 82-84 ГПК України, господарський суд,–

вирішив:
1.          Позов задовольнити.
2.          Стягнути з Києво-Святошинського районного відділу Головного управління МВС України в Київській області (Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. К.Маркса, 88, код 08673129) на користь Відкритого акціонерного товариства „Укртелеком” в особі Київської обласної філії ВАТ „Укртелеком” (02098, м. Київ, п-р. П. Тичини, 6, ) 88601,15грн. (вісімдесят вісім тисяч шістсот одну грн. 15 коп.) основного боргу, 267,90грн. (двісті шістдесят сім грн. 90коп.) трьох відсотків річних, 1650,02грн. (одну тисячу шістсот п’ятдесят грн. 02коп.) пені та судові витрати: 905,19грн. державного мита та 118,00грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя
Іваненко Я.Л.

Суддя                                                                                Іваненко Я.Л.