ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2007 р.
№ 2-29/7923.1-2006

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:
Кравчука Г.А.

суддів:
Мачульського Г.М.

Шаргала В.І.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні

касаційні скарги
1. Фонду комунального майна Ялтинської міської ради
2. Ялтинської міської ради

на постанову
Севастопольського апеляційного господарського суду
від 02.11.2006р.

у справі
№2-29/7923.1-2006

господарського суду
Автономної Республіки Крим

за позовом
Акціонерної компанії "Харківобленерго"

до
Виконавчого комітету Лівадійської селищної ради

треті особи

1). Колективне підприємство "Ялтакурорттеплоенерго"
2). Дочірнє підприємство "Ялтакурорт" Закритого акціонерного товариства "Укрпрофоздоровниця"
3). Закрите акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця"
4). Виконавчий комітет Ялтинської міської ради
5). Ялтинська міська рада
6). Фонд комунального майна Ялтинської міської ради
7). Комунальне підприємство "Ялтинське бюро технічної інвентаризації"

про

визнання недійсним рішення та визнання права власності на будівлі та споруди

за зустрічним позовом

Ялтинської міської ради

до
Акціонерної компанії "Харківобленерго"

треті особи
1). Комунальне підприємство "Ялтакурорттеплоенерго"
2). Дочірнє підприємство "Ялтакурорт"
3). Закрите акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця"
4). Виконавчий комітет Ялтинської міської ради
5). Виконавчий комітет Лівадійської селищної ради
6). Фонд комунального майна Ялтинської міської ради

про
визнання права власності на майновий комплекс –будови та споруди бази відпочинку "Тюзлер"

за участю представників

- позивача:

Солдатенка А.М. (довіреність №01-62ЮР/3661 від 14.06.06р.)

- відповідача:

- третіх осіб:

не з'явився

1). не з'явився
2). Чураченка Д.О. (довіреність від 08.02.07р.)
3). Чураченка Д.О. (довіреність №04-12/466 від 20.02.07р.)
4). Койкова Д.Г. (довіреність №02.9-2/19 від 16.01.06р.)
5). Койкова Д.Г. (довіреність №08.9-2/20 від 16.01.06р.)
6). не з'явився
7). не з'явився, -

В С Т А Н О В И В:

Справа розглядалась судами неодноразово.

Останнім рішенням Господарського суду Автономної Республіки Крим від 11.09.2006р. (суддя Башилашвілі О.І.) замінено першу третю особу КП "Ялтакурорттеплоенерго" на правонаступника –Колективне підприємство Ялтинської міської ради "Ялтакукорттеплоенерго" Ліквідаційна комісія по припиненню КП "Ялтакукорттеплоенерго". У задоволенні первісного позову Акціонерної компанії "Харьківобленерго" –відмовлено в повному обсязі. Зустрічний позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору –Ялтинської міської ради задоволено у повному обсязі. Визнано право власності на комплекс будівель та споруд бази відпочинку "Тюзлер" на об'єкти нерухомості: літери: "И", "К", "Л", "М", "Н", "О", "П", "Р", "Ш", "Щ", "Ф", "Э", розташованих за адресою: м. Ялта, сел. Куйбишева, Бахчисарайське шосе, 40, за Ялтинською міською радою. Скасовано реєстрацію права власності від 11.07.05р. на підставі рішення суду за Акціонерною компанією "Харківобленерго" на об'єкти нерухомості: "И", "К", "Л", "М", "Н", "О", "П", "Р", "Ш", "Щ", "Ф", "Э", що розташовані за адресою: м. Ялта, сел. Куйбишева, Бахчисарайське шосе, 40. Також, вирішено стягнути з Акціонерної компанії "Харьківобленерго" на користь Ялтинської міської ради 85 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 02.11.2006 року (головуючий –Антонова І.В., судді: Прокопанич Г.К., Лисенко В.А.) апеляційну скаргу Акціонерної компанії "Харківобленерго" задоволено частково. Рішення Господарського суду Автономної Республіки Крим від 11.09.2006р. скасовано частково. Постановлено прийняти нове рішення. Позов Акціонерної компанії "Харківобленерго" задоволено. Визнано недійсним рішення Виконавчого комітету Лівадійської селищної ради від 13.10.04р. №256 про відмову у реєстрації права власності на будівлі та споруди бази відпочинку "Тюзлер", розташованої по Бахчисарайському шосе, 40 в с. Куйбишево м. Ялта за Акціонерною компанією "Харківобленерго". Визнано за Акціонерною компанією "Харківобленерго" право власності на будівлі та споруди бази відпочинку "Тюзлер", а саме на корпус під літерою "І" загальною площею 154,6 кв.м, спортивний зал –ігротека літ. "К" загальною площею 224,6 кв. м, літній будиночок літ. "Л" загальною площею 46,9 кв.м, літній будиночок літ "М" загальною площею 46,9 кв.м, корпус літ. "Н" загальною площею 197,7 кв.м, корпус літ. "О" загальною площею 426,7 кв.м, сауна літ. "П" загальною площею 135,9 кв.м, корпус літ. "Р" загальною площею 439,6 кв.м,  літній будиночок літ. "Ш" загальною площею 46,1 кв.м,  літній будиночок літ. "Щ" загальною площею 46,1 кв.м, склад літ "Ф" та бактерицидна споруда літ. "Є", розташовані по Бахчисарайському шосе 40 в с. Куйбишево, місто Ялта. У зустрічному позові Ялтинської міської ради відмовлено. Пункт 1 рішення суду залишено без змін.

В своїй касаційні скарзі Фонд комунального майна Ялтинської міської ради просить постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 02.11.2006 року скасувати, а рішення Господарського суду Автономної Республіки Крим від 11.09.2006 року залишити в силі, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухомість, затверджене наказом Мінюсту від 07.02.02р. №7/5, ст.415, 328 ЦК України, ст.4 Закону України “Про власність”, ст.ст.26, 60 ГПК України.

В своїй касаційній скарзі Ялтинська міська рада просить визнати поважною причину пропуску строку подання касаційної скарги та відновити строк оскарження по причини неможливості подачі у встановлені строки касаційної скарги. Також скаржник просить скасувати постанову Севастопольського апеляційного господарського суду України від 02.11.2006 року та залишити в силі рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 11.09.2006 року, посилаючись на порушення Севастопольським апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права, а саме: ч. 1 ст. 2, ст. 4, ст. 21, ч.1 ст. 25 Закону України "Про власність", ст. ст.26, 27, 60, 111, 11111, 11112  Господарського процесуального кодексу України, п. 2 Роз'яснення Президії ВАСУ від 26.01.2000р. №02-5/35 "Про деякі питання практики розгляду спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів", п.6.1 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухомість, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.02р. №7/5, п. 2 ст. 415 Цивільного кодексу України, ст. 95 Земельного кодексу України

Відзиви на касаційні скарги не надійшли.

Відповідач, треті особи –1, 6, та 7 не використали наданого законом права на участь своїх представників у судовому засіданні.

Переглянувши у касаційному порядку судові рішення, колегія суддів Вищого господарського суду України, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, приходить до висновку, що касаційні скарги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій 04 липня 1986 року між Загальнокурортною об'єднаною котельнею Ялтинської територіальної ради по управлінню курортами профспілок (орендодавець) та підприємством "Харківські ТЄЦ" виробничого енергетичного об'єднання "Харківенерго" (орендар) був укладений договір оренди турбази "Тюзлер", відповідно до якого орендодавець здає, а орендар приймає строком на п'ять років в оренду турбазу "Тюзлер" з 01.09.1986р. по 01.09.1991р.

Відповідно до пункту 2.2.6 зазначеного договору орендар здійснює проектування та нове будівництво на території турбази "Тюзлер" в узгоджених орендодавцем об'ємах.

10 серпня 1991 року між підприємством "Ялтакурорттеплоенерго" та підприємством "Харківські теплові мережі" був укладений договір, згідно з яким підприємство "Ялтакурорттеплоенерго" надає в тимчасове користування землю (відповідно до документів) та основні засоби бази "Тюзлер" підприємству "Харківські теплові мережі".

Вказаним договором було визначено, що підприємство "Ялтакурорттеплоенерго" зобов'язується здійснити сприяння в проектуванні підприємством "Харківські теплові мережі" технічного переозброєння та реконструкції бази відпочинку "Тюзлер", крім того, відповідно до пункту 2.2.6 договору передбачалось, що підприємство "Харківські теплові мережі" зобов'язується здійснювати технічне переозброєння та реконструкцію бази відпочинку "Тюзлер" за рахунок власних засобів та коштів, які надаються учасниками договору.

01 листопада 1991 року виконавчим комітетом Ялтинської міської ради було прийнято рішення за №810 (26), яким об'єднанню "Ялтакурорттеплоенерго" надано дозвіл на здійснення проектно-дослідницьких робіт з реконструкції бази відпочинку "Тюзлер".

З метою розроблення генерального плану реконструкції бази відпочинку "Тюзлер" в 1992р. підприємство "Харківські теплові мережі" звернулось з листом до інституту "Крим НІІ проект", а також склало робочий проект організації будівництва першої черги благоустрою фундаментів та опорних малих конструкцій під будиночки з блоків кімнат БК-118 під літери "Л", "М", "Ш", "Щ"; зведені розрахунки та кошториси процедурного корпусу літери "П", "З"; локальні кошториси по будівництву котеджів літери "И", "К", "Н", "Р", локальні кошториси по будівництву об’єкту, позначеного в документації під літерою "Ф".

23 грудня 1996 року протоколом спільної наради комунального підприємства "Ялтакурорттеплоенерго" та підприємства "Харківські теплові мережі" були узгоджені витрати виконаних робіт по новим об'єктам, побудованим підприємством "Харківські теплові мережі": спортивно-оздоровчий павільйон, сауна – процедурний корпус, збірні будиночки, корти, будиночки одноквартирні, сховище для зберігання продуктів, погоджено здійснення благоустрою прилеглої території та асфальтування проїзних доріг, складені акти про приймання об'єктів в експлуатацію, а також акти приймання-передачі основних засобів.

22 грудня 1997 року наказом №53 Міністерства енергетики України було постановлено створити з 01 листопада 1997 року на базі частини майна відособленого підрозділу "Харківські теплові мережі" Державної Акціонерної енергопостачальної Компанії "Харківобленерго" без збільшення чисельності персоналу відособлений підрозділ компанії на правах структурної одиниці - База відпочинку "Тюзлер" за адресою: Автономна республіка Крим, місто Ялта, Бахчисарайське шосе 11-й кілометр.

25.12.1997р. Державною Акціонерною енергопостачальною Компанією "Харківобленерго" був виданий наказ № 155 про створення з 01.01.1998р. Бази відпочинку "Тюзлер".

На підставі зазначеного наказу був підписаний акт приймання-передачі, відповідно до якого структурній одиниці Державної Акціонерної енергопостачальної Компанії "Харківобленерго" База відпочинку "Тюзлер" був переданий баланс станом на 01.04.1998р. на суму 1641 тис. грн.

25 березня 1998 року між комунальним підприємством "Ялтакурорттеплоенерго" Об'єднання "Ялтакурорт" (орендодавець) та Базою відпочинку "Тюзлер" (орендар) був укладений договір, відповідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове користування будови бази відпочинку "Тюзлер", розташовані в с. Куйбишево, Бахчисарайське шосе 11 км, місто Ялта.

До зазначеного договору був підписаний акт приймання-передачі, за яким при передачі об'єктів, спірні об'єкти не передавались.

Відповідно до статуту Акціонерної компанії "Харківобленерго", компанія є правонаступником Державної Акціонерної енергопостачальної Компанії "Харківобленерго".

Рішенням №256 від 13 жовтня 2004 року виконавчий комітет Лівадійської міської ради відмовив Акціонерній компанії "Харківобленерго" в реєстрації права власності на будови бази відпочинку "Тюзлер" з посиланням на неможливість встановлення строку будівництв споруд та не проведенням первісної реєстрації права власності на будівлі, вказані в переліку об'єктів нерухомого майна.

Між тим, судові рішення прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так, відповідно до частини першої статті 4-7 ГПК України судове рішення приймається суддею за результатами обговорення усіх обставин справи. Частина перша статті 43 названого Кодексу містить вимоги щодо всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності. Згідно приписів частини першої статті 38 ГПК України за недостатності поданих сторонами доказів господарський суд зобов'язаний витребувати документи і матеріали, необхідні для вирішення спору. З огляду на викладені вимоги ГПК України господарський суд повинен з'ясувати усі обставини справи, що входять до предмету доказування в ній та мають значення для її розгляду, хоча б сторони та інші учасники судового процесу й не посилалися на відповідні обставини. Відповідно до вимог ст.84 ч.1 п.3 цього кодексу обставини справи, встановлені місцевим господарським судом, вказуються в мотивувальній частині рішення суду, а встановлені судом апеляційної інстанції, згідно ст.105 ч.2 п.7 вказаного кодексу, в постанові.

В своїй касаційній скарзі Ялтинська міська рада посилається на те, що суд апеляційної інстанції не дав належної правової оцінки тому факту, що підставою для визнання акту місцевого самоврядування недійсним, є його невідповідність вимогам діючого законодавства, а обов'язковою умовою для цього є порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача по справі у зв'язку із прийняттям такого акту.

Переглядаючи в касаційному порядку судові рішення колегія суддів Вищого господарського суду України виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Частиною 3 статті 22 Закону України "Про судоустрій України" передбачено, що місцеві господарські суди розглядають справи, які виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності.

Статтею 143 Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування з питань здійснення ними повноважень органів виконавчої влади підконтрольні відповідним органам виконавчої влади.

Згідно ст.182 ч.1 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Частиною другою цієї норми визначено, що державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, а частина третя визначає що відмова у державній реєстрації права на нерухомість або правочинів щодо нерухомості, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду.

Пунктом 6.1 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухомість, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.02р. №7/5 встановлено, що для юридичних та фізичних осіб оформлення права власності з видачею свідоцтва про право власності на об'єкти нерухомості, здійснюється органами місцевого самоуправління на збудовані, переобладнані чи реконструйовані об'єкти нерухомості –при наявності державного акту про право власності на землю чи прийняття рішення про відвід земельної ділянки для цих цілей, при наявності акту комісії про прийняття об'єкту чи вводу його в експлуатацію. Згідно з Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно підприємства бюро технічної інвентаризації здійснюють державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць.

Виходячи з положень п. 1 ст. 3, п. 1 ч.1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України, спори юридичних осіб із суб’єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності є справою адміністративної юрисдикції (адміністративною справою).

Таким чином із викладеного вбачається, що в частині вирішення спору щодо скасування реєстрації права власності від 11.07.05р. на підставі рішення суду за Акціонерною компанією "Харківобленерго" на об'єкти нерухомості, та в частині визнання недійсним рішення Виконавчого комітету Лівадійської селищної ради від 13.10.04р. №256 про відмову у реєстрації права власності на будівлі та споруди бази відпочинку "Тюзлер", судами як першої так і апеляційної інстанції безпідставно розглянуто справу за правилами Господарського процесуального кодексу України оскільки спірні правовідносини в цій частині виникли не у зв’язку із здійсненням сторонами господарської діяльності, а у зв’язку із здійсненням владних повноважень органами місцевого самоврядування.

За вказаних обставин суди в порушення вимог норм процесуального права розглянули в порядку господарського судочинства позовні вимоги, розгляд яких мав здійснюватись за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, судами не з’ясовано на землях якого органу місцевого самоврядування знаходиться спірне нерухоме майно. З пояснень представника Ялтинської міської ради, наданих суду касаційної інстанції, вбачається, що частина спірного майна знаходиться на землях Ялтинської міської ради, а частина - Лівадійської селищної ради.

Згідно ст.140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Відповідно до ст.142 Конституції України матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об'єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад, а статтею 143 Конституції визначено, зокрема, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.

Відповідно до приписів ст.111-5 ч.2 ГПК України касаційна інстанція перевіряє юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду. Судами ж попередніх інстанцій неповно з’ясовано обставини справи щодо дійсних прав та обов’язків сторін у вказаній частині, а судові рішення, у зв’язку з цим, прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права.

З врахуванням меж повноважень касаційної інстанції, встановлених ч.2 ст.111-5 та ст.111-7 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України у складі колегії суддів дійшов висновку, що допущені судом як першої, так і апеляційної інстанції вищезазначені порушення норм матеріального та процесуального права відповідно до ч.1 ст.111-10 Господарського процесуального кодексу України є підставою для скасування прийнятих у справі судових рішень і направлення справи на новий розгляд.

Під час нового розгляду справи суду першої інстанції слід взяти до уваги викладене в цій постанові, всебічно, повно й об'єктивно встановити обставини справи та вирішити спір відповідно до вимог чинного законодавства.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 п.3, 11110 ч.1 11110 ч.2 п.3, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Фонду комунального майна Ялтинської міської ради та касаційну скаргу Ялтинської міської ради задовольнити частково.

Постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 02.11.2006 року та рішення Господарського суду Автономної Республіки Крим від 11.09.2006р. у справі №2-29/7923.1-2006 Господарського суду Автономної Республіки Крим скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий                                                                            Г. Кравчук

С у д д і                                                                                     Г. Мачульський

В. Шаргало