АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

07.03.07
Справа  № 4/1829-7/285

Львівський
апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого-судді          Городечної М.І.

суддів          Юркевича М.В.

Кузя В.Л.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю "Данута- Плюс" б/н і без дати (вх. № 2927 від
22.11.2006 року)  на рішення
господарського суду Львівської області від 26.10.2006 року у справі №
4/1829-7/285 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю
"Данута-Плюс", м.Львів, до суб"єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_1, м.Львів, про стягнення 289000 грн.

за участю представників: від позивача - Корнят Б.В., від
відповідача -ОСОБА_1

Предстаникам
сторін роз'яснено права та обов'язки сторін передбачені ст. 22 ГПК України.

Рішенням господарського суду Львівської області від 26.10.2006
року у справі № 4/1829-7/285 зобов'язано суб"єкта підприємницької
діяльності - фізичну особу ОСОБА_1 сплатити впродовж шести місяців на користь
Товариста з обмеженою відповідальністю "Данута-Плюс" 89000 грн. Також
даним рішенням суду першої інстанції стягнено з відповідача на користь позивача
судові витрати: 890 грн. державного мита та 39 грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись з даним рішенням місцевого господарського суду,
позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Данута-Плюс"
(позивач у справі, надалі ТОВ) не погоджуючись з вищезазначеним рішенням
місцевого суду подало апеляційну скаргу, в якій вважає, що оскаржуване рішення
є незаконним та необгрунтованим, а тому просить його скасувати та прийняти нове
рішення, яким повністю задоволити поданий ним позов.  При цьому апелянт посилається на те, що cудом
не досліджено того, що позивачем помилково по всіх трьох договорах перераховано
кошти з призначенням платежу “безпроцентна та безповоротна фінансова допомога”
замість “поворотна”,  а не лише по
договору від 25.01.2005 року.  Позивачем
було повідомлено Львівську обласну дирекцію банку “АВВАЛЬ”, який обслуговує
позивача, про зазначену помилку, з проханням виправити призначення платежу в
платіжних дорученнях. Відповідач не виконав передбаченого п. 5 угод та ст. 1049
ЦК України обов”язку щодо поверення позики.

Суб"єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_1
(відповідач у справі, надалі - Підприємець) вимоги апеляційної скарги
заперечив, з підстав наведених у відзиві на апеляційну скаргу від 07.03.2007
року (вх. № 2472 від 07.03.2007 року). Просить рішення господарського суду
Львівської області від 26.10.2006 року у справі № 4/1829-7/285 залишити без
змін.

В судовому засіданні 28.02.2007 року оголошено перерву до
07.03.2007 року до 11 год. 15 хв.

Крім цього, у відзиві відповідач заявив клопотання про відкладення
розгляду справи для надання йому можливості подати додаткові докази, які
відповідач не мав можливості подати через неможливість з'явитись в судове
засідання. Однак апеляційний суд, враховуючи, що ним надавалась апелянту можливість
з'явитись в судове засідання та подати додаткові докази з відповідним
обгрунтуванням неможливості їх подання суду першої інстанції, виходячи з вимог
ч. 1 ст. 101 ГПК України, для чого розгляд справи відкладався, оголошувалась
перерва в судовому засідання, а також той факт, що відповідач мав можливість
подати всі необхідні докази суду першої інстанції на протязі двохмісячого
розгляду даної справи, однак наданим законом та забезпеченим судами двох
інстанцій правом не скористався, хоча відповідно до ч. 3 ст. 22 ГПК України
зобов'язаний добросовісно користуватись наданими йому процесуальними правами, а
тому  дане клопотання не підлягає до
задоволення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечення другої
сторони, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши
наявні докази у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому  задоволенню. При
цьому суд встановив наступні обставини та виходив з таких мотивів.

Відповідно до укладених між сторонами договорів НОМЕР_1, НОМЕР_2,
НОМЕР_3 (надалі Договори), позивач зобов'язувався надати відповідачу
безвідстокову зворотню фінансову допомогу (п. 1 Договорів) на загальну суму
347000 грн. Строк надання позивачем позики сторони визначили протягом 5 днів з
моменту пидписання Договорів (п. 4.2 Договорів). Згідно п. 7.1 Договорів вони
набирають чинності з моменту підписання і є дійсними до їх остаточного
виконання -до 31.12.2005 року.

Таким чином, дані Договори по своїй правовій природі містять
ознаки договору позики, оскільки відповідає всім правовим вимогам відносин між
сторонами, що регулюються главою 71 ЦК України. Крім цього, дані Договори
вчинені в належній формі, підписані повноважними представниками обох сторін та
засвідчені їх печатками, що відповідає положенням ст.ст. 205-209 ЦК України,
тобто є правомірними правочинами.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема копій платіжних
доручень НОМЕР_4,НОМЕР_5, НОМЕР_6, та банківських виписок, позивачем було
виконано умови Договорів щодо перерахування відповідачу 347000 грн. Однак,  в наведених вище платіжних дорученнях
позивачем помилково зазначено, що призначенням платежів є безвістокова
безповоротня фінансова допомога згідно Договорів НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3.  Проте позивач, листом від 08.06.2005 року,
адресованим Львівській обласній дирекції АППБ “АВАЛЬ”, що здійснює його
банківське обслуговування, просив змінити в платіжних дорученнях
НОМЕР_4,НОМЕР_5, НОМЕР_6 призначення платежів з “безвідсоткова безповоротня
фінансова допомога” на “безвідсоткова поворотня фінансова допомога” через
помилку. Такі дії позивача повністю відповідають вимогам ст. 319 ЦК України
щодо права власника майна, в даному випадку грошових коштів, вільно
розпоряджатись належним йому майном, та умовам Договорів. Крім цього,
зазначений вище факт підтверджується листами Львівської обласної дирекції АППБ
“АВАЛЬ” НОМЕР_7, Львівського регіонального управління КБ “Надра” НОМЕР_8.

Як вбачається з матеріалів справи, Відповідач своїх зобов'язань по
Договорах щодо повернення наданих йому коштів повністю не виконав. Як
вбачається з наявних в матеріалах справи копій банківських виписок,
відповідачем було повернено позивачу лише 58000 грн.. Залишок заборгованості
відповідача перед позивачем по Договорах складає 289000 грн. Доказів
протилежного відповідачем у відповідності до ст.ст. 4-3, 33 ГПК України суду не
подано.

В той же час апеляційний суд не може погодитись з висновком
місцевого суду про те, що відсутні підстави для стягнення 200000 грн. згідно
договору НОМЕР_1, оскільки даним договором сторони домовились про надання
відповідачу безвідсоткової безповоротної фінансової допомоги. Як
вбачається  колегією суддів апеляційного
суду такий висновок зроблений місцевим судом в порушення вимог ст. 43 ГПК
України, зокрема за неповного з'ясування обставин справи, невідповідністю його
обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 9.2 договору НОМЕР_1 даний Договір укладений в
двох примірниках, що мають одинакову юридичну силу.

Зокрема, як вбачається судом апеляційної інстанції з матеріалів
справи, місцевим судом було оцінено поданий відповідачем суду примірник даного
договору, однак не дано оцінки тому, що позивачем до позовної заяви подано
копію договору НОМЕР_1, в п. 1.1 якого сторони домовились саме про надання
позивачем відповідачу безвідсоткової зворотньої фінансової допомоги.
Апеляційним судом в судовому засідання було оглянуто оригінал даного примірника
Договору і встановлено його відповідність доданій до позовної заяви копії.
Колегія суддів враховуючи в сукупності вищенаведене, а також те, що позивачем
було змінено в платіжному дорученні НОМЕР_4 призначення платежу, іншими двома
договорами, укладеними сторонами в лютому-березні 2005 року передбачено було
саме надання позивачем відповідачу безвідсоткової зворотньої фінансової
допомоги, вважає, що волевиявлення сторін під час укладення договору НОМЕР_1
було спрямоване саме на надання відповідачу безвідсоткової зворотньої
фінансової допомоги.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання
сторонами. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності
за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК
України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений
договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі,
визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей
того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання
грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. (ст. 1046 ЦК України).

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі,
визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та
такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку,
що встановлені договором.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу
України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами
або договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.
525 цього ж Кодексу, Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або
законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем у відповідності до
ст.ст. 4-3, 33 ГПК України не подано ні суду першої інстанції, ні суду
апеляційної інстанції доказів повернення позики в сумі 289000 грн.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що судом першої
інстанції безпідставно не було задоволено позову в частині стягнення 200000
грн. боргу по договору НОМЕР_1.

Таким чином,  апеляційний
суд, виходячи з наданих йому п. 2 ч. 1 ст. 103 ГПК України повноважень, прийшов
до висновку за наслідками скасування рішення господарського суду Львівської
області від 26.10.2006 року у справі № 4/1829-7/285 в частині відмови в позові
про стягнення 200000 грн. боргу, прийняти нове рішення, яким позов щодо
стягнення 200000 грн. боргу задоволити. В решті рішення господарського суду
Львівської області від 26.10.2006 року у справі № 4/1829-7/285  залишити без змін.

Судові витрати по розгляду апеляційної скарги відповідно до ст.ст.
49, 99 ГПК України розподіти між сторонами пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України,

Львівський апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю
"Данута- Плюс" частково задоволити.

2. Рішення господарського суду Львівської області від 26.10.2006
року у справі № 4/1829-7/285 в частині відмови в позові про стягнення 200000
грн. боргу скасувати. Прийняти нове рішення, яким позов щодо стягнення 200000
грн. боргу задоволити. Рішення господарського суду Львівської області від
26.10.2006 року у справі № 4/1829-7/285 в частині стягнення 89000 грн. залишити
без змін.

3.          Стягнути з
суб"єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, м.Львів, на
користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Данута-Плюс",
м.Львів,  200000 грн. боргу, 2890 грн. 00
коп. в відшкодування витрат по сплаті державного мита за подання позовної
заяви, 1450 грн. 00 коп. в відшкодування витрат по сплаті державного мита за
подання апеляційної скарги, 118 грн. 00 коп. в відшкодування витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

4.          Доручити
господарському суду Львівської області видати згідно ст. 116 ГПК України накази
на виконання даної постанови.

5.          Постанова
набирає законної сили з дня її прийняття.

6.          Постанова може
бути оскаржена в касаційному порядку.

7.           Справу
повернути в Господарський суд Львівської області.

Головуючий- суддя                                                                  М.І.Городечна

Судді
М.В.Юркевич

В.Л.Кузь