Харківський апеляційний господарський суд
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Адміністративна                                               Головуючий по 1-й інстанції

справа № АС-03/124-06                                          Подобайло З.Г.

Доповідач  по 2-й інстанції

Істоміна О.А.

«09»січня 2007 року

Колегія суддів у складі:

головуючого судді Олійника В.Ф., суддів Істоміної О.А., Кравець Т.В.

при секретарі  Тяпкіній В.А.

за участю представників сторін:

позивача – Несміян В.Є., дов. № 11978/10/10-017 від 09.01.07 р. (у справі)

1-го відповідача –Хамінця В.В., дов. ВСР№059999 від 13.04.06 р. (копія у справі)

2-го відповідача –Баранчука В.В., дов. б/н від 09.06.06 р. (копія у справі)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова (вх. № 4267Х/2-5)

на постанову господарського суду Харківської області від 02 листопада 2006 року по адміністративній справі № АС-03/124-06

за позовом  Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Машексім", м. Харків

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Кірін", м. Харків

про визнання недійсним господарського зобов'язання, -

встановила:

У березні 2006 року Державна податкова інспекція у Дзержинському районі м. Харкова звернулася до господарського суду Харківської області з позовом про визнання повністю недійсними господарських зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю "Машексім" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Кірін" (правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю "Абант"), які виникли на підставі вчиненого між ними у 2004 році правочину купівлі-продажу товарів на загальну суму 140300,00 грн. та застосувати наслідки визнання господарських зобов'язань недійсними, які передбачені статтею 208 Господарського процесуального кодексу.

Постановою господарського суду Харківської області від 02 листопада 2006 року в задоволені позовних вимог було відмовлено.

Не погоджуючись з постановою господарського суду, Державна податкова інспекція у Дзержинському районі м. Харкова звернулась з апеляційною скаргою, в якій порушує питання про її скасування та прийняття нової постанови, якою у позові відмовити, посилаючись на те, що постанова суду першої інстанції є необґрунтованою та прийнята з порушенням норм матеріального права, а саме: статтей 207-208 Господарського кодексу України.

Відповідачі, Товариство з обмеженою відповідальністю "Машексім" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Кірін" заперечень на апеляційну скаргу не надали, проте їх представники під час судового засідання просили постанову господарського суду Харківської області від 02 листопада 2006 року залишити без змін, як законну та обґрунтовану, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та докази на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, правильність застосування господарським судом Харківської області норм матеріального та процесуального права та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, заслухавши суддю-доповідача та представників сторін, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, фахівцями Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова було проведено позапланову документальну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Машексім", яким було заявлено до відшкодування з державного бюджету України суму податкового кредиту по податку на додану вартість та з питань дотримання підприємством норм податкового та валютного законодавства при проведенні фінансово-господарської діяльності. В ході перевірки було встановлено, що у 2004 році між підприємствами ТОВ "Абант" та ТОВ "Машексім" було вчинено правочин купівлі-продажу на загальну суму 140300,00 грн., на підставі якого у ТОВ "Абант" виникло господарське зобов'язання продажу ТОВ "Машексім" товарів, а у ТОВ "Машексім", відповідно, виникло господарське зобов'язання придбання ТОВ "Абант" товарів та оплати їх вартості. Пізніше, ТОВ "Абант" було ліквідовано шляхом злиття з ТОВ "Кірін", таким чином ТОВ "Кірін" є правонаступником ТОВ "Абант" (що підтверджується копією змін до статуту ТОВ "Кірін").

Факт укладення та виконання вищезазначеного правочину між сторонами підтверджується виданими на користь ТОВ „Машексім" та оформленими від імені ТОВ „Абант" податковими накладними, а саме: податковою накладною за №128 від 02 квітня 2004 року; податковою накладною за №179 від 14 квітня 2004 року; податковою накладною за №302 від 05 травня 2004 року; податковою накладною за № 352 від 13 травня 2004р.; податковою накладною за №473 від 02 червня 2004 року; податковою накладною за №663 від 29 червня 2004 року; податковою накладною за №380 від 19 травня 2004 року; податковою накладною за №770 від 06 липня 2004 року, записами книги обліку придбання товарів ТОВ „Машексім" та договорами між ТОВ „Абант" та ТОВ „Машексім" : від 13 квітня 2004 року на суму 15 000 грн.; від 20 лютого 2004 року на суму 12 000 грн.; від 05 травня 2004 року на суму 12 000 грн.; від 13 травня 2004 року на суму 20 000 грн.; від 19 травня 2004 року на суму 12 000 грн.; від 02 червня 2004 року на суму 44 000 грн.; від 29 червня 2004 року на суму 7 300 грн.; від 06 липня 2004 року на суму 30000 грн.

Тобто, правочини купівлі-продажу між підприємствами підтверджуються не тільки накладними, але й договорами. Загальна сума товару по укладеним договорам та податковим й видатковим накладним складає 152300,00 грн.

В своїй апеляційній скарзі позивач наполягає на визнанні недійсними господарських зобов'язань, що не відповідають вимогам закону або вчинені з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства на підставі статей 207-208 Господарського кодексу України.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи та заслухавши представників сторін під час судового засідання, дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Частиною 1 статті 207 Господарського кодексу України встановлено, що господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Частиною 1 статті 208 Господарського кодексу України встановлено, що якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

З аналізу наведених норм можна зробити висновок, що позивачем не доведено наявність умислу у сторін або сторони за оскаржуваною угодою, судом встановлено, що по всім взаємовідносинам в рамках оскарженого правочину та договорів сторони дійшли згоди, будь-яких претензій, а відповідно вимоги про визнання недійсним правочину купівлі-продажу товарів на загальну суму 140300,00 грн. з підстав, передбачених статтею 207 Господарського Кодексу, а також застосування наслідків недійсності угод, передбачених статтею 208 Господарського Кодексу є неправомірними та необґрунтованими.

В своїй апеляційній скарзі позивач вказує, що ТОВ "Абант" розрахунки з постачальником товарів проводив у вексельній формі, зобов'язання ТОВ "Абант" перед постачальником по векселям виконано не було.

Згідно зі статтею 21 Закону України "Про цінні папери і фондову біржу" вексель - це цінний папір, який засвідчує безумовне грошове зобов'язання векселедавця сплатити після настання строку визначену суму грошей власнику векселя, а Закон України "Про обіг векселів в Україні" передбачає порядок обігу векселів в Україні.

Крім того, матеріалами справи, а саме копіями банківських виписок, підтверджено, що ТОВ "Абант" проводило розрахунки з постачальниками в грошовій формі.

Таким чином, твердження позивача стосовно того, що ТОВ "Абант" виписувало податкові накладні з відображенням ПДВ у сумі реалізованої продукції, але фактично не сплачувало його до бюджету є неправомірним, необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсності та первинним документам, що залучені до матеріалів справи.

Крім того, згідно акту Державної податкової інспекції  у Дзержинському районі від 10 березня 2005 року „Про результати комплексної планової документальної перевірки дотримання вимог податкового та валютного законодавства України ТОВ „Машексім" за період з 01 липня 2003 року по 31 грудня 2004 року, порушень норми процесуального чи матеріального права під час виконання господарських зобов'язань між ТОВ „Абант" та ТОВ „Машексім" не встановлено, відхилень визначення повноти нарахування та своєчасності сплати податку на додану вартість за перевіряємий період не встановлено.

Отже, ані матеріалами справи, ані документами, доданими до апеляційної інстанції не підтверджується того факту, що між відповідачами був укладений правочин з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, тому підстави для визнання господарських зобов'язань недійсними згідно зі статтею 207 Господарського кодексу України відсутні.

Як зазначено в Постанові Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" дія цієї норми (статті 49 Цивільного кодексу України 1963 р., яка є тотожною статті 207 Господарського кодексу України) поширюється на угоди, які порушують принципи існуючого суспільного ладу, до них, зокрема належать угоди, спрямовані на приховування фізичними та юридичними особами від оподаткування доходів.

Проте, з наявних матеріалів справи вбачається, що сторони за договорами діяли в межах проведення своєї господарської діяльності та без порушень податкового законодавства.

Отже, Державною податковою інспекцією у Дзержинському районі м. Харкова не було надано доказів, які б спростували доводи відповідачів, а тому її вимоги задоволенню не підлягають.

Приймаючи до уваги викладене вище, колегія суддів приходить висновку, що заперечення Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова, наведені в апеляційній скарзі, позбавлені фактичного та правового обґрунтування, на їх підтвердження не було надано відповідних доказів, тому постанова господарського суду Харківської області від 02 листопада 2006 року по справі № АС-03/124-06 була ухвалена без порушень норм матеріального та процесуального права, що не дає підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 195, 196, пунктом 1 статті 198, пунктом 1 статті 205, статтями 206, 209, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова залишити без задоволення.

Постанову господарського суду Харківської області від 02 листопада 2006 року по адміністративній справі № АС-03/124-06 залишити без змін.

Дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Адміністративну справу № АС-03/124-06 повернути до господарського суду Харківської області.

Роз’яснити сторонам, що вони мають право на дану ухвалу подати касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя                                                             Олійник В.Ф.

суддя                                                              Істоміна О.А.

суддя                                                             Кравець Т.В.