ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

23 травня 2007 р.

№ 9/162

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:

Кравчука Г.А.

суддів:

Мачульського
Г.М.

Шаргала В.І.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні

касаційну скаргу

Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1

на постанову

Дніпропетровського апеляційного
господарського суду

від

16.02.2007р.

у справі  господарського суду

№ 9/162  Кіровоградської області

за позовом

Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1

до

Великоандрусівської сільської
ради Світловодського району Кіровоградської області

про

визнання недійсним договору
оренди техніки, -

В С Т А Н О В
И В:

Оскарженою постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 16.02.2007р. (колегія суддів у складі:
головуючого -судді Виноградник О.М., суддів Джихур О.В., Герасименко І.М.)
залишено без змін рішення Господарського суду Кіровоградської області від
27.11.2006р. (суддя Шевчук О.Б.), яким позов задоволено частково, постановлено
визнати недійсними підпункти 3 та 5 пункту 1.1 Договору оренди техніки від
03.02.2004р., укладеного між Великоандрусівською сільською радою та фізичною
особою -підприємцем ОСОБА_1. В іншій частині позову постановлено відмовити.
Також постановлено стягнути з Великоандрусівської сільської ради на користь
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 42, 50 грн. державного мита та 59 грн.
витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В своїй касаційній скарзі позивач
просить змінити рішення Господарського суду Кіровоградської області від
27.11.2006р. та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду
від 16.02.2007р. у справі №9/162 в частині відмови в задоволенні позовних вимог
щодо визнання недійсним договору оренди техніки від 03.02.2004р. в частині
оренди техніки: автомобіля марки САЗ 35-07, вартістю 3 107 грн.; автомобіля
марки ГАЗ 52-04, вартістю 1 763 грн.; трактора Т-40, вартістю 1 823 грн.;
причепа 2 ПТС-4 вартістю 1 018 грн. та визнати недійсним договір оренди техніки
від 03.02.2004р., укладений Великоандрусівською сільською радою та суб'єктом
підприємницької діяльності -фізичною особою ОСОБА_1, з моменту його укладання,
посилаючись на порушення господарськими судами попередніх інстанцій норм
матеріального права, а саме: ст.284 Господарського кодексу України та ст.ст.10,
11, 13 Закону України "Про оренду державного та комунального майна",
ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України, п.п.4, 7, 12 Методики розрахунку і порядку
використання плати за оренду державного майна, затвердженої Постановою Кабінету
Міністрів України від 04.10.1995р. №786.

Відзиву на касаційну скаргу не
надійшло.

Сторони не використали наданого
законом права на участь своїх представників у судовому засіданні.

Переглянувши у касаційному порядку
судові рішення, колегія суддів Вищого господарського суду України, приймаючи до
уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, приходить до висновку, що
касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено господарськими судами
попередніх інстанцій, 03.02.2004р. між відповідачем та позивачем було укладено
договір оренди техніки, за умовами якого відповідач (орендодавець) передає, а
орендар (позивач) приймає в тимчасове користування наступну техніку: автомобіль
марки САЗ 35-07 вартістю 3 107 грн.; автомобіль марки ГАЗ 52-04 вартістю 1 763
грн.; автомобіль без зазначення його марки та вартості; трактор Т-40 вартістю 1
823 грн.; трактор П'Є вартістю 5 612 грн.; причіп 2 ПТС-4 вартістю 1 018 грн.;
технічний стан та вартість техніки, що орендується, на момент передачі в оренду
визначається експертним шляхом та відображається в акті технічного стану
(Додаток №1) який є невід'ємною частиною даного договору; передача техніки в
оренду здійснюється відповідними фахівцями сторін за актом приймання-передачі
(Додаток №2) який є невід'ємною частиною даного договору; термін оренди складає
5 років з моменту прийняття техніки, що орендується, за актом
приймання-передачі; орендна плата складає 100 грн. на місяць за одну одиницю
техніки. Позивач, дійшовши до висновку що вказаний договір оренди не відповідає
вимогам чинного законодавства, а саме: відповідач не мав права на укладення
договору оренди техніки через те, що орендоване майно не є комунальною
власністю, вартість об'єкту оренди визначена без врахування її індексації,
орендна плата визначена без врахування її індексації, акти технічного стану
техніки та акт її приймання до договору не додані, звернувся до господарського суду
з позовом про визнання цього договору недійсним.

Задовольняючи позов частково місцевий
господарський суд виходив з того, що оспорюваний договір оренди техніки
укладений сільським головою в межах повноважень, визначених Законом України
"Про місцеве самоврядування в Україні"; об'єкти оренди знаходились в
правомірному володінні сільської ради і вказане майно є комунальною власністю
територіальної громади відповідача; сторонами в п/п 3 п.1.1 Договору не
визначено чітко об'єкт оренди та його вартість а в п/п 5 п.1.1 зазначено
неіснуючу марку трактора; ч.2 п.20 Методики оцінки об'єктів оренди,
затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України №629 від 10.08.1995р. не
виключає можливість використання незалежної оцінки окремого індивідульно
визначеного майна (окрім нерухомого); позивачем не доведено, що незазначення в
спірному договорі вартості майна і орендної плати з урахуванням індексації та
відсутність визначеної сільською радою методики розрахунку пропорції розподілу
між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем та порядку
використання орендної плати для об'єктів, що перебувають у комунальній
власності, як то передбачено ч.2 ст.19 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна", призвели до порушення прав та охоронюваних
законом інтересів позивача; технічний стан техніки підтверджується актом від
09.10.2003р. та актами судового експерта-автотоварознавця згідно актів НОМЕР_1,
що виключає можливість визнання договору оренди техніки недійсним через
відсутність окремого додатку до договору щодо визначення технічного стану
переданої техніки, а відтак місцевий господарський суд, посилаючись на приписи
ч.1 ст.10, п.16 ч.3 ст.42 Закону України "Про місцеве самоврядування в
Україні", ч.ч.1, 2 ст.4, ст.49 Закону України "Про власність",
ст.328 Цивільного кодексу України, ч.1 ст.284 Господарського кодексу України,
ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України, ст.10, ч.2 ст.19 Закону України
"Про оренду державного та комунального майна", п.20 Методики оцінки
об'єктів оренди, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України №629 від
10.08.1995р. дійшов до висновків про наявність правових підстав для визнання
недійсними підпунктів 3 та 5 пункту 1.1 Договору та відмови у зв'язку з цим в
задоволенні іншої частини позовних вимог про визнання недійсним Договору в
частині оренди автомобілів САЗ 35-07 вартістю 3 107 грн., ГАЗ 52-04 вартістю 1
763 грн., трактору Т-40 вартістю 1 823 грн. та причепа 2 ПТС-4 вартістю 1 018
грн.

Апеляційний господарський суд
погодився з висновками місцевого господарського суду, зазначивши також в своїй
постанові, що 03.01.2003р. п'ять одиниць сільськогосподарської техніки, які є
предметом оренди за спірним Договором, перебували в оренді Приватного
підприємця ОСОБА_2 за договором від 03.01.2003р.; актом від 09.10.2003р. між
відповідачем, приватним підприємцем ОСОБА_2, позивачем та комісією сільської
ради було здійснено технічний огляд транспортних засобів, які орендувались ПП
ОСОБА_2 згідно договору від 03.01.2003р. та передаються в оренду позивачеві
згідно з переліком в кількості сім одиниць; вказаний акт підписано позивачем
без зауважень, зокрема, щодо кількості, технічного стану, індивідуалізації
майна; цим же актом особи, які його підписали, в т.ч. позивач, визначили, що
експертна оцінка наведених в акті транспортних засобів вже виконана судовим
експертом-автотоварознавцем із зазначенням індивідуальних ознак п'яти одиниць
транспортних засобів; позивач погодився з розміром орендної плати підписуючи
договір; фактично сільськогосподарська техніка на момент укладання договору
оренди з позивачем вже знаходилась у останнього.

Відповідно до п.1 ст.1119
ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має
право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без
змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що рішення або постанова
господарського суду прийняті з дотриманням вимог матеріального та
процесуального права.

Відповідно до частини 5 статті 16
Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від імені та в
інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють
відповідні ради.

До відання виконавчих органів,
зокрема, міських рад, належать повноваження щодо управління в межах, визначених
радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних
громад (пункт 1 статті 29 Закону України "Про місцеве самоврядування в
Україні").

Частиною 5 статті 60 зазначеного
Закону передбачено повноваження органів місцевого самоврядування від імені та в
інтересах територіальних громад здавати об'єкти права комунальної власності в
оренду відповідно до закону.

Згідно ст.284 ГК України істотними
умовами договору оренди є: об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням
її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з
урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань;
відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу. Частиною
другою цієї норми визначено, що оцінка об'єкта оренди здійснюється за відновною
вартістю. Умови договору оренди зберігають свою силу на весь строк дії
договору, а також у разі якщо після його укладення законодавством встановлено
правила, що погіршують становище орендаря.

Як встановлено судами сторони у
пп.3 п.1.1 спірного договору чітко не визначено одну одиницю об'єкта оренди та
його вартість, в у пп.5 п.1.1 цього договору зазначено неіснуючу марку
трактора, і за вказаних обставин суди дійшли висновку що в цій частині спірний
договір не відповідає вимогам закону, а тому в цій частині спірний договір визнано
недійсним на підставі ч.1 ст.215 ЦК України.

Як вбачається із договору, він був
підписаний обома сторонами, скріплений печатками, і набрав чинності.

При цьому, як встановлено судами,
поясненнями позивача підтверджено, що він вже користувався сільськогосподарською
технікою як ще до укладення спірного договору оренди, так і на день розгляду
спору судами.

Судами вірно встановлено що в іншій
частині спірний договір відповідає вимогам Закону України "Про оренду
державного та комунального майна" та ст.284 ГК України.

Доводи особи що подала касаційну
скаргу стосовно того, що спірний договір не відповідає вимогам ст.11 Закону
України "Про оренду державного та комунального майна" не ґрунтуються
на фактичних обставинах справи та на вимогах вказаної норми закону.

Так, згідно цієї статті оцінка
об'єкта оренди передує укладенню договору оренди. Судами встановлено що
укладаючи спірний договір оренди позивач вже користувався сільськогосподарською
технікою, а в матеріалах справи містяться судові висновки експерта-товарознавця
щодо вартості цього майна, яка була здійснена до укладення спірного договору.
Укладаючи спірний договір позивач погоджувався з такими умовами договору.

Відтак, досліджені судами матеріали
справи не дають підстав для висновку щодо порушення суб'єктивного цивільного
права позивача, яке потребує правового захисту, а доводи касаційної скарги не
спростовують висновків судів.

Враховуючи викладене, при ухваленні
рішень суди першої та апеляційної інстанцій дійшли вичерпних юридичних
висновків щодо встановлених обставин справи і правильно застосували до спірних
правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається що
суд апеляційної інстанції в порядку ст. ст.43, 47, 43,
101 ГПК України у їх сукупності, дослідив подані сторонами в обґрунтування
своїх вимог і заперечень докази.

За вказаних обставин постанова суду
апеляційної інстанції є законною і обґрунтованою, а тому підстав для її
скасування немає.

Керуючись ст.ст. 1115,
1117, 1119 п.1, 11111 Господарського процесуального
кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О
В И В:

Касаційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 залишити без задоволення, а
постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.02.2007р.
у справі № 9/162 Господарського суду Кіровоградської області -без змін.

Головуючий суддя
Г.А. Кравчук

С у д д і
Г.М.
Мачульський

В.І. Шаргало