ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2007                                                                                                              Справа № 14/247

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кузнецової І.Л.,

суддів: Швець В.В. (доповідач), Чимбар Л.О.

при секретарі судового засідання: Гайдук Ю.А.

за участю представників:

позивач: Пасічник І.В., довіреність №9/789  від 14.06.06,  представник;

відповідач: Панфілов О.Г., довіреність №123 від 04.04.07, заступник начальника юридичного відділу.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Кіровограді;

на постанову господарського суду Кіровоградської області від 12 лютого 2007 року;

у справі №14/247;

за позовом казенного підприємства “Кіровгеологія” в інтересах геологорозвідувальної експедиції №37 казенного підприємства “Кіровгеологія”, місто Кіровоград;

до Державної податкової інспекції у місті Кіровограді;

про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, казенне підприємство “Кіровгеологія” в інтересах геологорозвідувальної експедиції №37 казенного підприємства “Кіровгеологія”, місто Кіровоград звернувся до господарського суду з позовом, в якому просить визнати нечинним податкове повідомлення-рішення №/1 від 5 травня 2006 року, яким позивачу нараховано штраф в розмірі 37 637,45 гривень за затримку граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання, прийнятого відповідачем Державною податковою інспекцією у місті Кіровограді.

Позовні вимоги мотивовані тим, що терміни сплати розстрочених податкових зобов’язань регулюється не Законом України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” на який посилається відповідач, а договором про розстрочення та визначаються у кожному конкретному договорі.

Постановою господарського суду у справі №14/247 від 12 лютого 2007 року (суддя Колодій С.Б.) позовні вимоги задоволені повністю.

Приймаючи спірну постанову господарський суд виходив з того, що застосування відповідачем підпункту 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” при нарахуванні штрафних санкцій на розстрочені суми, що залишилися не сплаченими після розірвання договору є неправомірним, оскільки строк сплати податкового боргу визначався не вказаним Законом, а укладеним сторонами договором про розстрочення податкових зобов’язань.

Відповідач не погодившись з постановою господарського суду подав апеляційну скаргу.

Вважає, що вона винесена з порушенням закону.

Господарський суд при винесенні постанови неповно з’ясував усі обставини справи, тому неправильно застосував норми матеріального права.

Відповідач просить спірну постанову скасувати та у позовних вимогах відмовити посилаючись на те, що при проведенні перевірки було виявлено, що суми, які згідно графіка повинні були бути сплачені не погашались.

Тому на підставі підпункту 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” до позивача була застосована штрафна санкція за несплату узгодженої суми податкового зобов’язання протягом граничних строків визначених законодавством.

На апеляційну скаргу позивач надав заперечення, в якому посилається на те, що висновки, викладені в апеляційній скарзі безпідставні і необгрунтовані, тому просить постанову залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення оскільки відповідальність згідно підпункту 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” встановлена для тих випадків, коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов’язання протягом граничних строків, визначених названим Законом.

Позивач вважає, що в даному випадку терміни сплати розстрочених податкових зобов’язань не регулюється вищевказаним Законом, а повинні регулюватися договором про розстрочення податкових зобов’язаннь і визначаються у кожному конкретному договорі.

У зв’язку з цим, застосування відповідачем штрафних санкцій на підставі підпункту 17.1.7. пункту 17.1. статті 17 вищевказаного Закону є неправомірним.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши представників сторін, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, вважає необхідним в задоволені апеляційної скарги відмовити.

Постанову господарського суду Кіровоградської області залишити без змін.

Відмовляючи в задоволенні апеляційної скарги судова колегія виходила з наступного:

Господарським судом у судовому засіданні встановлено, що 30 травня 2003 року відповідно до рішення ДПА у Кіровоградській області №8 на підставі статті 14 Закону України  “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” між відповідачем та позивачем укладено договір №20 про розстрочення (відстрочення) податкових зобов’язань на загальну суму 131731 гривень під проценти.

Відповідно до умов договору позивач відповідно зобов’язався сплачувати податкове зобов’язання, а відповідач зобов’язався прийняти рішення про дострокове розірвання договору і скасування рішення про розстрочення податкового боргу та пред’явити до сплати невнесену суму податкового боргу, а також, процентів, якщо платник податків накопичує новий податковий борг, тобто не сплачує поточних платежів до бюджету після укладення договору про розстрочення, не сплачує чергову частку розстроченого суми та нарахованих на неї процентів.

Позивач сплачував розстрочені суми податкового зобов’язання з затримкою.

У зв’язку з затримкою сплати розстроченої суми 15 грудня 2003 року відповідач прийняв рішення №1/1 про скасування рішення №8 ДПА у Кіровоградській області від 30 травня 2003 року про розстрочення податкових зобов’язань по податку на додану вартість у сумі 131731 гривень з 15 грудня 2003 року.

За результатами перевірки дотримання граничних строків сплати узгодженого податкового зобов’язання, за яким було укладено договір №20 про розстрочення податкових зобов’язань, відповідачем були донараховані штрафні санкції у сумі 37637,45 гривень на розстрочені суми, що залишилися не сплаченими на день розірвання договору.

Судова колегія погоджується з висновком господарського суду про те, що термін сплати розстрочених податкових зобов’язань не регулюється Законом України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, а повинен регулюватися договором про розстрочення подоткового зобов’язання і визначається у кожному конкретному договорі.

Застосування відповідачем підпункту 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” при нарахуванні штрафних санкцій на розстрочені суми, що залишилися не сплаченими після розірвання договору є неправомірним, оскільки строк сплати податкового боргу визначався договором про розстрочення податковго зобов’язання, а не вищевказаним Законом.

Відповідальність відповідно до підпункту 17.1.7. пункту 17.1. статті 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” встановлена для тих випадків, коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов’язання протягом граничних строків, визначених вказаним Законом.

Стосовно нарахування пені та штрафних санкцій в разі розірвання договору про розстрочення податкового боргу, то чинне законодавство не містить норм щодо порядку та розміру нарахування пені та штрафних санкцій в таких випадках.

З урахуванням вищевикладеного судова колегія вважає апеляційну  скаргу залишити без задоволення, постанову залишити без змін.

На підставі наведеного та керуючись статтями 160, 167, 200, 205, 206 КАС України суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Кіровограді, залишити без задоволення.

Постанову господарського суду Кіровоградської області від 12 лютого 2007 року у справі №14/247, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом одного місяця до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий                                                                            І.Л. Кузнецова

Судді:                                                                                        В.В. Швець

Л.О. Чимбар