ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

12.02.2007
Справа №2-17/395-2007

За позовом Прокурора Залізничного району м. Сімферополь (м. Сімферополь, вул. К. Лібкнехта 2) в інтересах Держави в особі ДПІ в м. Сімферополь (м. Сімферополь, вул. М. Залки 1/9)

До  відповідача   Асоціації суддів АР Крим (95006, м. Сімферополь, вул. Павленка 2)

про  припинення  юридичної  особи

Суддя В.І. Гайворонський

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

Від позивача –  Єльцов  В.В., старш. податк. інспектор., дов. від 06.11.2006 року № 19409/9/10

Від відповідача –  не  з’явився

Прокурор – Домнікова Я.І., посв. пост

Сутність спору:  Прокурор Залізничного району м. Сімферополь  в інтересах Держави в особі ДПІ в м. Сімферополь  звернувся  до Господарського суду АР Крим  з позовом, згідно з яким просить припинити підприємницьку діяльність Асоціації суддів АР Крим згідно п. 2 ст. 38 Закону України  “Про державну реєстрацію юридичних осіб  та фізичних осіб-підприємців”, та статті 11 Закону України “Про державну податкову службу в Україні” у зв’язку з тим, що  відповідач не знаходиться  за юридичною адресою і не надає позивачу  більше року податкову звітність.

Відповідач явку свого представника у судове засідання не забезпечив, відзиву на позов не представив, про час слухання справи  наперед  повідомлений належним чином -  рекомендованою поштою, направлену на його юридичну адресу. Згідно ст.  93 ЦК України  юридична особа  повинна знаходитися  за своєю юридичною адресою.  Повернення кореспонденції до суду не було, що свідчіть про її  вручення адресату.

При  указаних обставинах суд вважає можливим  розглянути справу по наявним матеріалам.

По справі проголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, суд -

ВСТАНОВИВ:

Згідно довідки Головного Управління статистики в АР Крим, з ЄДРПОУ та Статуту відповідача, він є громадською організацією

Суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, при цьому виходить з наступних підстав:

Згідно ч. 2 статті 19 Конституції України Органи державної влади та  органи  місцевого  самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти  лише  на  підставі,  в  межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією  та  законами України.

Згідно   ст. 8  Конституції  України   вона має вищу юридичну силу та її норми являються нормами прямої дії.

П. 17 статті 11 Закону України “Про державну  податкову службу в Україні” передбачено, що  органи Державної податкової служби  вправі звертатися  у передбачених Законом  випадках  до судових органів  із заявою (позовною заявою) про скасування державної реєстрації суб’єкта підприємницької діяльності.

Згідно ч. 2 статті 3  Господарського Кодексу України Господарська діяльність,  що здійснюється  для  досягнення економічних   і   соціальних  результатів  та  з  метою  одержання прибутку, є   підприємництвом,   а   суб'єкти   підприємництва   - підприємцями.  Господарська  діяльність  може  здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Однак,  прокурор та позивач не довели, що відповідач здійснював господарську діяльність з метою  отримання прибутку.

Більш того, із Статуту відповідача вбачається, що він не є суб’єктом господарської діяльності.

Так, в Статуті  указано, що відповідач є громадською організацією.

Метою  указаної громадської організації, згідно п.п. 2.1 Статуту є :  посібництво становленню  цивільного суспільства в Україні;  розвиток правосуддя; підвищення авторитету судової влади; створення належних умов для ефективної діяльності судів; укріплення та захист незалежності суддів; розвиток правової теорії та юридичної освіти; посібництво підвищенню кваліфікації суддів, захист їх прав та інтересів; задоволення інформаційних, культурно-досвідних та інших потреб робітників судів та захист їх інтересів.

Для досягнення  своїх цілей Асоціація вирішує задачі у відповідності с поставленими цілями, у томі числі:  приймає участь в роботі, яка пов’язана з судовою реформою, вдосконаленням відповідного законодавства; співпрацює  з іншими громадськими формуваннями юристів, в тому числі міжнародними;  захищає соціальні, професійні, побутові, матеріальні інтереси суддів – членів організації (у тому числі суддів у відставці); бере участь в роботі з підготовки судових кадрів, підвищенню кваліфікації  суддів, наданню їм методичної допомоги.

Таким чином, здійснення господарської діяльності  з метою отримання прибутку не указано не в цілях, ні в задачах відповідача, згідно його Статуту.

Таким чином, прокурор та позивач не довели, що відповідач є суб’єктом підприємницької діяльності.

Таким чином, позивач, згідно п. 17 статті 11 Закону України “Про державну податкову службу в Україні” не вправі звертатися з позовами  про скасування державної реєстрації у відношенні осіб, які не є суб’єктами підприємницької діяльності.

Крім цього, згідно статті 16 ЦК України з позовом до суду вправі звертатися особа за захистом  свого права або інтересу.

Однак, оскільки позивач не має права звертатися з позовом у даному випадку, відповідно, його право та інтерес не порушені.

Оскільки право та інтерес позивача у даному випадку не порушені, відповідно, немає підстав для  задоволення  позову.

Оскільки позивач не вправі звертатися з відповідним позовом, відповідно, немає підстав прокурору пред’являти такий позов в особі позивача.

Згідно статті 124 Конституції України юрисдикція судів розповсюджується на всі правовідносини в державі.

Таким чином, суд  зобов’язаний  розглядати позов по суті, тобто,  задовольнити його або  відмовити повністю або частково.

Оскільки підстав для задоволення позову немає, відповідно, у позові необхідно відмовити.

Таким  чином, по тим підставам, якими  обґрунтовується позов, він задоволенню не підлягає.

При цьому  також необхідно відмітити, що згідно закріпленому ст. 129 Конституції України  принципу диспозитивності сторін, суд не вправі  обґрунтовувати за позивача (прокурора) позовні вимоги, а також  розглядати будь-які інші підстави, якими позов не обґрунтовується.

Крім цього, не доказано, що  не тільки відповідач є суб’єктом підприємницької діяльності, але і що відповідач взагалі веде господарську діяльність.

Ст. 129 Конституції України  передбачено, що  сторона вільна в наданні суду доказів та доказуванні перед судом їх переконливості, а також закріплений принцип змагальності сторін, та їх рівності перед Законом та судом.

Згідно   ст. 8  Конституції  України   вона має вищу юридичну силу та її норми являються нормами прямої дії.

Про необхідність дотримання принципу диспозитивності  сторін також указується в постанові  Верховного Суду України від 20.05.2002 року № 02/132. (справа № Д12/12), а в постанові  Пленуму  Верховного суду України від 01.11.1996 року “Про застосування  норм Конституції України при здійсненні  правосуддя” вказується, що  суди вправі  застосовувати безпосередньо  норми Конституції як норми прямої  дії.

Таким чином, суд вправі  розглядати справу по тим матеріалам, які представлені зацікавленими сторонами.

Оскільки відповідні докази не  представлені до прийняття цього рішення, немає підстав їх залучати до  матеріалів справи  після  прийняття рішення.

Більш того, із Статуту відповідача витікає, що він господарську діяльність не веде.

Так, згідно ч. 1 статті 3 Господарського Кодексу України Під господарською діяльністю у цьому  Кодексі  розуміється діяльність    суб'єктів   господарювання   у   сфері   суспільного виробництва,  спрямована на виготовлення та реалізацію  продукції, виконання  робіт чи надання послуг вартісного характеру,  що мають цінову визначеність.

Однак, згідно Статуту  діяльність відповідача не спрямована на виготовлення та реалізацію  продукції, виконання  робіт чи надання послуг вартісного характеру,  що мають цінову визначеність.

Судові витрати у даному випадку згідно ч. 5 статті 49 ГПК України відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, а також керуючись  ст. ст. 44, 49, 75, 82, 84, 85 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ :

У позові відмовити повністю.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Гайворонський В.І.