ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2007 р.
№ 20/287-06

Вищий  господарський  суд  України  у складі колегії суддів:

головуючого
Т.Б.  Дроботової,

суддів :
Н.О. Волковицької,
Л. І.  Рогач

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Державного підприємства “Виробничого об’єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова

на  постанову
Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15.11.2006р.

у справі
№ 20/287-06

господарського суду
Дніпропетровської області

за позовом
Підприємства з іноземною інвестицією товариства з обмеженою відповідальністю “Уінденерго ЛТД”

до
Державного підприємства “Виробничого об’єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова”

про
стягнення 34897,62грн.

за участю представників:

позивача
Ткач І.В., дов. від 21.08.2006р.

відповідача
Галаніна В.М., дов. від 22.12.06р.

ВСТАНОВИВ:

Підприємство з іноземною інвестицією товариства з обмеженою відповідальністю “Уінденерго ЛТД” звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Державного підприємства “Виробничого об’єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова” про стягнення 34897,62грн. заборгованості за договором поставки в зв’язку з невиконанням відповідачем грошових зобов’язань, посилаючись на статті 525, 526, 655, 712 Цивільного кодексу України та статтю 265 Господарського кодексу України.

Відповідач, не надавши заперечень по суті позовних вимог, вказав про порушення позивачем приписів статті 54 Господарського процесуального кодексу України (позовну заяву підписану особою, чиї повноваження не є документально підтвердженими), з огляду на що наполягав на залишенні позову без розгляду.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 26.09.06р. (суддя Пархоменко Н.В.) позов задоволено повністю; з відповідача на користь позивача стягнуто 34897,62грн. боргу та 466,97грн. судових витрат.

Судове рішення вмотивоване виникненням у відповідача грошового зобов’язання по оплаті поставленого товару, яке підлягає виконанню відповідно до вимог статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України. Доводи відповідача стосовно повноважень особи, що підписала позовну заяву, суд відхилив, пославшись на належні та допустимі докази, що підтверджують підписання позовної заяви належно уповноваженою особою.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15.11.2006р. (судді: Голяшкін О.В. –головуючий, Білецька  Л.М., Науменко І.М.) рішення місцевого господарського суду залишено без змін з огляду на повноту, всебічність та об’єктивність дослідження обставин справи, відповідність вимогам законодавства.

Не погоджуючись з прийнятими судовими актами, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити позовну заяву без розгляду.

Скаргу мотивовано доводами про порушення та неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, а саме, статей 54, 81, 101 Господарського процесуального кодексу України, статті 238 Цивільного кодексу України, пункту 7 статті 21 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців”.

Позивач у відзиві на касаційну скаргу заперечив її доводи повністю, вказавши на відсутність порушень норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення та постанови.

Заслухавши доповідь судді –доповідача, та пояснення представників сторін, присутніх у судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судовому рішенні, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Водночас порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Як встановлено судами та вбачається з матеріалів справи, сторонами було укладено договір від 20.10.2003р. № 1890/122/941, відповідно до умов якого позивач зобов’язався поставити та передати у власність відповідача щит ввідний ИДМН.656231.003 у кількості 1.од., а відповідач –прийняти та оплатити його на умовах цього договору шляхом передоплати.

Також судами встановлено, що позивач належним чином виконав зобов’язання за договором, передавши за товарно-транспортною накладною від 20.10.03р. № 02ААЦ щит ввідний ИДМН.656231.003 особі, що діяла на підставі довіреності від 28.10.2003р. № 1890/122/941.

З огляду на несплату відповідачем грошових коштів позивач направив йому претензію № 438 від 11.04.2006р. з вимогою про оплату товару, на яку одержав відповідь від 07.06.2006р. № 157/281 з відмовою у задоволенні претензії.

З огляду на викладене, місцевий та апеляційний господарські суди дійшли висновку, що відповідачем не виконані зобов’язання по оплаті вартості отриманого товару, та задовольнили позовні вимоги.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов’язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких договорів та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов’язання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Покупець зобов’язаний оплатити товар після його прийняття чи прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором не встановлено інший строк оплати товару. Якщо  термін виконання зобов’язання не встановлено, кредитор вправі вимагати виконання зобов’язання в будь-який час, а боржник повинен виконати такий обов’язок у семиденний строк від дня пред’явлення вимоги (статті  530 та 692 Цивільного кодексу України).

Отже, висновки господарських судів в частині визначення правової природи та  змісту зобов’язальних правовідносин сторін є вірними; судами правильно застосовано норми матеріального права, що визначають наслідки неналежного виконання грошових зобов’язань, та правомірно задоволено позов.

Розглянувши доводи відповідача щодо підстав для залишення позовної заяви без розгляду за приписами статті 81 Господарського процесуального кодексу України з огляду на подання позовної заяви з порушенням статті 54 Господарського процесуального кодексу України (документ, підтверджуючий повноваження першого заступника генерального директора для підпису позовної заяви відсутній), місцевий господарський суд відхилив їх з мотивів підписання позовної заяви особою, повноваження якої визначено статутом підприємства.

Апеляційна скарга відповідача містила доводи про підписання позовної заяви особою без належних повноважень в силу відсутності в переліку документів, доданих до позовної заяви таких, що підтверджують повноваження першого заступника, та таких, що підтверджують відсутність генерального директора позивача на момент підписання позовної заяви; прийняття в підтвердження повноважень особи, що підписала позовну заяву, неналежного доказу - довідки, яка втратила свою чинність.

Переглядаючи справу в повному обсязі, апеляційний господарський суд відхилив доводи апеляційної скарги щодо процесуальних порушень, посилаючись на норми статуту позивача, Положення про дирекцію ПІІ ТОВ “Уінденерго”, довідку від 07.11.2006р. про місцезнаходження генерального директора позивача, довідку Головного управління статистики у м. Києві від 11.04.2006р. №3223.

Перевіривши доводи касаційної скарги про порушення судами положень процесуального законодавства та норм матеріального права, що визначають цивільну дієздатність юридичної особи, судова колегія також відхиляє їх з наступних підстав.

За пунктом 1 частини 1 статті 81 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд залишає позов без розгляду, якщо позовну заяву підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказане.

Відповідно до частини 1 статті 54 Господарського процесуального кодексу України позовна заява подається до господарського суду в письмовій формі і підписується повноважною посадовою особою позивача або його представником; справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють в межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника, керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, через свого представника (частини 1,2 статт1 28 Господарського процесуального кодексу України).

За статтею 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов’язків та здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Позаяк позивач створений у формі товариства з обмеженою відповідальністю, склад та повноваження його органів має бути визначено в установчих документах товариства (стаття 4 Закону України “Про господарські товариства” зі змінами та доповненнями).

Водночас частиною 5  статті 62 Закону України “Про господарські товариства” встановлено, що правом виконувати дії від імені товариства без довіреності, в силу свого посадового становища, може бути наділений не тільки генеральний директор товариства, але й інші члени дирекції.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що статутом позивача (пунктом 19.10) передбачено право першого заступника Генерального директора діяти без довіреності від імені товариства.

Доводи скаржника щодо можливості здійснювати таку діяльність без довіреності лише за відсутності Генерального директора є помилковими, оскільки перший заступник Генерального директора є постійно діючою посадовою особою (а не лише за відсутності Генерального директора), отже висновок апеляційної інстанції про його право самостійно представляти підприємство без довіреності відповідає положенням статуту, положення про дирекцію позивача, а також вище вказаним нормам законодавства.

Таким чином, перевіривши у відповідності до частини 2 статті 1115  Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що апеляційний господарський суд в порядку статей 43, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України повторно  розглядаючи справу, всебічно, повно та об’єктивно розглянув в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; належним чином проаналізував зобов’язальні правовідносини сторін, що виникли та існували між сторонами, та з урахуванням статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України дійшов законних та обґрунтованих висновків за наслідками розгляду апеляційної скарги.

Висновки апеляційного суду, якими спростовано доводи відповідача, ґрунтуються на оцінці наданих сторонами доказів, наведених у постанові.

Як наслідок, прийнята апеляційним судом постанова відповідає вимогам статті 105 Господарського процесуального кодексу України та Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 29.12.76 р. "Про судове рішення" зі змінами та доповненнями.

Доводи скаржника стосовно оцінки обставин справи судом апеляційної інстанції не приймаються колегією суддів до уваги з огляду на положення статті 1117 Господарського процесуального кодексу України.

Твердження заявника про порушення і неправильне застосування апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті постанови не знайшли свого підтвердження, з огляду на що підстав для скасування зазначеної постанови колегія  суддів не вбачає.

Керуючись статтями 43, 1117, пунктом 1 статті 1119, статтями 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий  господарський  суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу  Державного підприємства “Виробничого об’єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова” залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15.11.2006р. у справі № 20/287-06 господарського суду Дніпропетровської області та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.09.2006р. залишити без змін.

Головуючий                                                                                         Т. Дроботова

Судді:                                                                                                    Н. Волковицька

Л. Рогач