СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20.04.07                                                                                 Справа № 18/85пд-ад.

Суддя Корнієнко В.В., розглянувши матеріали справи за позовом спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Луганську, м. Луганськ

до: 1-го відповідача  – відкритого акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат», м. Алчевськ Луганської області

2-го відповідача  – дочірнього підприємства «У.П.К.-ресурс», м. Київ

про визнання недійсним  господарського зобов’язання

за участю представників сторін:

від позивача:                        Руденко Л.В. за дов. від 20.11.2006;

Кравченко М.В. за дов. від 10.01.2007;

Врембяк А.Ч. за дов. від 01.02.2007;

Ткаченко Л.Л. за дов. від 13.03.2007;

від 1-го відповідача:    Бєлах С.С. за дов. від 04.12.2006;

від 2-го відповідача:          не прибув.

Суть спору: позивачем на підставі ст. ст. 207, 208 Господарського кодексу України заявлено вимоги про визнання недійсним господарського зобов’язання, яке передбачено угодою від 26.09.2005, укладеною між відповідачами за позовом, та про застосування наслідків передбачених ч. 1 ст. 208 Господарського кодексу України.

1-й відповідач проти позову заперечує посилаючись на необґрунтованість та недоведеність позовних вимог.

2-й відповідач витребувані матеріали суду не подав, його представник в судове засідання не прибув.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представників позивача та 1-го відповідача, суд

В С Т А Н О В И В:

26.09.2005 між відповідачами за позовом був укладений договір купівлі-продажу природного газу № 018/2267 згідно якому, 2-й відповідач зобов’язався поставити 1-му відповідачу 48 млн. м3 природного газу, одержаного 2-м відповідачем за договором с ДК «Газ України»НАК «Нафтобаз України»від 23.05.2005 № 06/05-1402.

1-й відповідач зобов’язався оплатити 2-му відповідачу вартість поставленого газу в загальній сумі 20.805.120,00 грн. (433,44 грн. за 1000 м3).

На виконання вказаного договору та додаткових угод до нього від 30.09.2005 № 1, від 08.11.2005 № 2 та від 24.11.2005 № 3 (якими збільшувався обсяг газу та його вартість; остаточно 2-й відповідач зобов’язався поставити 57 млн. м3 вартістю  455,04 грн. за 1 м3) 2-й відповідач поставив 1-му відповідачу природний газ на загальну суму 39.403.400,00 грн. (яка сплачена 1-м відповідачем 2-му відповідачу), що підтверджується актами прийому-передачі та актами звірення розрахунків між сторонами за позовом (їх завірені копії залучені до матеріалів справи).

На операції з постачання газу був нарахований податок на додану вартість за ставкою 20 % в сумі 8.038.300,00 грн.

Позивач вказав, що 2-й відповідач купував природний газ у ДК «Газ України»НАК «Нафтобаз України»з нульовою ставкою податку на додану вартість (далі –ПДВ), а потім продавав його промисловим підприємствам, в т.ч. 1-му відповідачу, з нарахуванням 20 % ПДВ. При цьому суми отриманого ПДВ (8.038.300,00 грн.) до бюджету не сплачувались.

Позивач зазначив, що 2-й відповідач (дочірнє підприємство «У.П.К.-ресурс») уклав вищевказаний договір з 1-м відповідачем з метою незаконного заволодіння коштами Державного бюджету України в сумі 8.038.300,00 грн., тобто з метою,  яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

За вказаними фактами органами прокуратури порушено кримінальну справу № 70/63-06.

Позивачем на підставі ст. ст. 207, 208 Господарського кодексу України заявлено вимоги про визнання недійсним господарського зобов’язання (як такого, що вчинено з метою,  яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства), яке передбачено договором купівлі-продажу від 26.09.2005, укладеним між відповідачами за позовом, та про застосування наслідків передбачених ч. 1 ст. 208 Господарського кодексу України.

1-й відповідач проти позову заперечує посилаючись на необґрунтованість заявлених вимог та на недоведеність умислу 2-го відповідача щодо укладення договору саме з метою,  яка суперечить інтересам держави і суспільства.

2-й відповідач витребувані матеріали суду не подав, його представник в судове засідання не прибув.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників позивача та 1-го відповідача, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав:

Позивач в позовній заяві вказав, що 2-й відповідач (дочірнє підприємство «У.П.К.-ресурс») уклав вищевказаний договір з 1-м відповідачем з метою незаконного заволодіння коштами Державного бюджету України в сумі 8.038.300,00 грн., тобто з метою вчинення злочину.

Органами прокуратури за вказаним в позовній заяві фактом заволодіння грошовими коштами в особо великих розмірах порушено кримінальну справу стосовно посадових осіб ДП «У.П.К.-ресурс».

Позивач просить суд визнати недійсним господарське зобов’язання в зв’язку з тим, що воно вчинено 2-м відповідачем з метою,  яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, тобто з метою вчинити злочин, по факту вчинення якого прокуратурою вже порушено кримінальну справу.

При чому, не зважаючи на те, що по вказаній кримінальній справі уповноваженими органами ведеться досудове слідство, позивач доводить наявність злочинної мети у 2-го відповідача в адміністративному судочинстві (шляхом пред’явлення адміністративного позову).

Суд вважає, що єдиним доказом вчиненням зазначеного злочину, і відповідно мети 2-го відповідача, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, є вирок суду, який набрав законної сили (ст. 62 Конституції України).

Якщо господарський суд, який здійснює в даному випадку повноваження адміністративного суду, буде перевіряти правильність висновків позивача, а потім робити висновки, які по суті є висновками про наявність або відсутність події злочину та вини осіб в його вчиненні, то в такому випадку господарський суд перевищить свою компетенцію, так як вказані функції притаманні виключно судам загальної юрисдикції при здійсненні кримінального судочинства.

Згідно ч. 4 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду в кримінальній справі, який набрав законної сили, є обов'язковим для адміністративного суду,  що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Вказані позивачем обставини, на підставі яких заявлено вимогу про визнання недійсним господарського зобов’язання, на думку господарського суду можуть доказуватися лише вироком суду в кримінальній  справі, який набрав законної сили, так як мова йде про вчинення злочину.

Позивач не подав господарському суду вироку суду в кримінальній справі, який набрав законної сили, в якому б було вирішено питання про наявність у посадових осіб 2-го відповідача умислу на вчинення вказаного злочину (протиправне заволодіння коштами Державного бюджету України в сумі 8.038.300,00 грн.), в тому числі і умислу на вчинення господарського зобов’язання з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Враховуючи викладене, в позові про визнання недійсними господарського зобов’язання слід відмовити за недоведеністю обставин на яких ґрунтується позовна вимога.

Відповідно до ч. 4 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, в яких позивачем є суб’єкт владних повноважень, а відповідачем –фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

В зв’язку з тим, що позивач не сплачував державне мито, так як він звільнений від його сплати, а також в зв’язку з ненаданням сторонами суду свідчень та доказів наявності у них витрат, пов’язаних з розглядом справи, питання про розподіл судових витрат не вирішується.

На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 158-163, 257, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1.          В позові відмовити.

20 квітня 2007 р. було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови. Постанова, оформлена відповідно до ст. 163 КАСУ, підписана 25 квітня 2007 р.

Дана постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Сторонами по справі протягом десяти днів з 25 квітня 2007 р. може бути подана заява про апеляційне оскарження даної постанови до Луганського апеляційного господарського суду через господарський суд Луганської області.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається  протягом  двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                                                                В.В. Корнієнко