РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2007 р.
Справа № 5/18-186

Господарський суд Тернопільської області

у складі

Розглянув справу

за позовом  Відкритого акціонерного товариства "Миколаївцемент", вул. Стрийське шосе, 1, м. Миколаїв, Львівської області, 81600

до   Лановецького районного споживчого товариства, вул. Грушевського, 2, м.Ланівці, Тернопільської області, 47400

За участю представників сторін:

Позивача: Борачко В.М. –юрисконсульт (довіреність №03674  від 01.09.06 р.)

Відповідача: не з’явився

Суть справи :

В розпочатому судовому засіданні представнику позивача роз’яснено права і обов’язки сторін, передбачені ст.ст. 20, 22, 81-1 ГПК України.

Відкрите акціонерне товариство "Миколаївцемент" звернулося в господарський суд з позовом про стягнення з  Лановецького районного споживчого товариства 3992грн.92коп. збитків (інфляційних нарахувань) в зв”язку з невиконанням останнім рішення господарського суду Тернопільської області про стягнення з нього 8055грн.40коп. боргу за отриманий товар (цемент).

Відповідач відзиву на позов не надав, його повноважний представник в судове засідання не з’явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (повідомлення про вручення поштового відправлення – ухвали суду про порушення провадження у справі, знаходиться в матеріалах справи).

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній документами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, судом встановлено наступне:

Згідно з приписами ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України, зобов’язання мають бути виконані належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, а одностороння відмова від виконання зобов’язань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Порушенням зобов’язання відповідно до ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Згідно з приписами с. 35 ГПК України факти встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 16.12.2002р. у справі № 12/173-1543 за позовом ВАТ „Миколаївцемент” до Ланівецького споживчого товариства встановлено факт неналежного виконання відповідачем зобов’язань щодо оплати отриманого товару на загальну суму  8055грн.40коп. і стягнуто з Ланівецького районного споживчого товариства на користь Відкритого акціонерного товариства "Миколаївцемент" 8055грн.40коп. заборгованості, 80грн.55коп. в рахунок повернення сплаченого державного мита, про що видано відповідний наказ від 08.01.2003р, який позивачем був переданий на виконання у Державну виконавчу службу у Лановецькому районі.

Як слідує з матеріалів справи, а саме: листа Державної виконавчої служби у Лановецькому районі  від 15.09.2006р. №М-2,  вищезазначене рішення господарського суду від 16.12.2002 року станом на 15.09.2006р. не виконане.

Відповідач відповідно до вимог ст.33 ГПК України не надав суду будь-яких доказів, які б свідчили про виконання ним рішення господарського суду Тернопільської області від 16.12.2002р., тобто доказів погашення боргу в сумі 8055грн.40коп. за отриманий від позивача цемент.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно положень ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив  виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням  встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, що за період (який зазначений позивачем) з 01.01.2003р. по 31.12.2006р. становить 3992грн.92коп.

При таких обставинах позов підлягає задоволенню як обґрунтовано заявлений і неоспорений відповідачем.

Державне мито і витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, згідно ст. 49  ГПК України, покладаються  на відповідача.

Враховуючи викладене та ст.ст. 43, 49, 82, 84, 85 ГПК України , господарський суд

В И Р І Ш И В :

1.          Позов задовольнити.

2.          Стягнути з Лановецького районного споживчого товариства, вул. Грушевського, 2, м.Ланівці, Тернопільської області, код 01767301,  на користь Відкритого акціонерного товариства "Миколаївцемент", вул. Стрийське шосе, 1, м. Миколаїв, Львівської області, код 00293025 -  3992грн.92коп. збитків (інфляційних нарахувань), 102грн.00коп. витрат по сплаті державного мита, 118грн.00коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення _____дата______ року через місцевий господарський суд.

Суддя