ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2007 р.
№ 6/476

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Карабаня В.Я. - головуючого,

Самусенко С.С.,

Чабана В.В.,

розглянувши матеріали касаційної скарги

ТОВ "Брянківський рудоремонтний завод"

на рішення
господарського суду Луганської області
08 грудня 2006 року

та постанову
Луганського апеляційного господарського суду

від 01 березня 2007 року

у справі
№ 6/476

господарського суду
Луганської області

за позовом
ДП "Первомайськвугілля"

до
ТОВ "Брянківський рудоремонтний завод"

про
стягнення 12 204 грн.

В С Т А Н О В И В:

ДП "Первомайськвугілля" звернулося до господарського суду Луганської області із позовом до ТОВ "Брянківський рудоремонтний завод" про стягнення пені в сумі 4644 грн. та штрафу у сумі 7560 грн.

Заявою № 01/4-2-2-215 від 27 жовтня 2006 року позивач зменшив позовні вимоги та просив стягнути пеню у сумі 4 428 грн. та штраф у сумі 7 560 грн.

Рішенням господарського суду Луганської області від 08 грудня 2006 року позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача пеню в сумі 2 214 грн. та штраф у сумі 3 780 грн., у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Господарський суд Луганської області мотивував своє рішення положеннями ст.ст. 231, 233 ГК України, вказуючи при цьому, що термін прострочення поставки товару склав 41 день, що відповідає вимогам позивача про нарахування відповідачу пені у розмірі 0,1 % вартості товару у сумі 4 428 грн. та штрафу у розмірі 7 % вказаної вартості у сумі 7 560 грн., але враховуючи те, що порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора та наявність доводів щодо несприятливих погодних умов судом першої інстанції застосовано положення ст. 233 ГК України та зменшено розмір пені до 2 214 грн., а також зменшено суму штрафу до 3 780 грн.

Постановою Луганського апеляційного господарського суду від 01 березня 2007 року залишено без змін рішення у справі № 6/476 господарського суду Луганської області від 08 грудня 2006 року.

У касаційній скарзі ТОВ "Брянківський рудоремонтний завод" просить скасувати рішення господарського суду Луганської області 08 грудня 2006 року та постанову Луганського апеляційного господарського суду від 01 березня 2007 року по справі № 6/476 і прийняти нове рішення, яким відмовити ДП "Первомайськвугілля" в задоволенні позовних вимог.

В обгрунтування касаційної скарги ТОВ "Брянківський рудоремонтний завод" посилається, зокрема, на невірне застосування господарськими судами попередніх інстанцій ст.ст. 538, 550, 617, 693 ЦК України, ст.ст. 52, 53, 73 КЗпП України та умов договору.

Вищим господарським судом України ухвалою від 05 квітня 2007 року у справі № 6/476 порушено касаційне провадження.

Позивач та відповідач правом участі їх повноважних представників в судовому засіданні касаційної інстанції не скористалися.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, правильність застосування норм матеріального та процесуального права місцевим та апеляційним господарськими судами, колегія суддів Вищого господарського суду України прийшла до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобов’язання, в якому хоча б одна сторона є суб’єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов’язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов’язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у вказаній в цій статті, зокрема, за порушення строків виконання зобов’язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено наступні обставини у даній справі.

Між позивачем та відповідачем 05 грудня 2005 року укладено договір №109/05 про закупівлю товару на підставі тендерних торгів, проведених 06 вересня 2005 року.

За п.3.2 договору сторони встановили, що постачальник зобов`язується передати товар протягом 30 днів з моменту перерахування грошових коштів на рахунок постачальника за товар згідно специфікацій.

Господарські суди попередніх інстанцій встановили, що строк дії договору передбачено договором до 31 грудня 2005 року, а в частині виконання зобов`язань даний договір діє до повного й належного виконання цих зобов`язань.

Відповідно до п.5.2 договору сторони встановили відповідальність постачальника за порушення термінів поставки у вигляді пені у розмірі 0, 1 % від вартості непоставленого товару за кожен день прострочки, а при простроченні поставки більше ніж 30 діб додатково - сплату штрафу у розмірі 7 % вартості непоставленого товару.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що платіжним дорученням від 19 грудня 2005 року № 527 позивачем перераховано на розрахунковий рахунок відповідача вартість товару згідно договору від 05 грудня 2005 року № 109/05, специфікації №1 та рахунку від 14 грудня 2005 року № 5/12-4.

Судами встановлено, що відповідно до п.3.1 договору відповідач повинен був передати товар до 17 січня 2006 року, але відповідач виконав свої зобов`язання за договором 01 березня 2006 року за накладною № РН-171.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що господарський суд Луганської області та Луганський апеляційний господарський суд дійшли вірного висновку щодо правомірності вимоги про стягнення пені та її розміру виходячи з фактичної дати отримання товару.

Обґрунтованим судова колегія вважає і висновки господарських судів попередніх інстанцій в частині задоволення вимог позивача у стягненні штрафу, оскільки на підставі встановлених обставин у справі вбачається, що прострочення зобов’язання мало місце.

Колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками господарських судів попередніх інстанцій щодо необґрунтованості посилання відповідача на форс-мажорні обставини, які виключають відповідальність сторони за невиконання або неналежне виконання обов`язків за даною угодою на підставі п.п.6.1, 6.2, 6.3 договору, враховуючи, що п.6.2 договору передбачено порядок і обов`язковість повідомлення другої сторони про настання обставин непереборної сили.

При цьому, суди встановили, що відповідачем не надано безспірних доказів прийняття заходів відповідно до п.6.2 договору про повідомлення позивача про настання обставин непереборної сили.

Згідно ст. 1117 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права сама встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові місцевого чи апеляційного господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Виходячи із встановлених обставин та досліджених матеріалів справи господарськими судами першої та апеляційної інстанцій, оскільки доводи касаційної скарги ТОВ "Брянківський рудоремонтний завод" не знайшли свого підтвердження, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками місцевого та апеляційного господарських судів і залишає без змін оскаржувані у даній справі судові рішення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ТОВ "Брянківський рудоремонтний завод" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Луганської області від 08 грудня 2006 року та постанову Луганського апеляційного господарського суду від 01 березня 2007 року у справі № 6/476 залишити без змін.

Головуючий суддя                                                            В. Карабань

Судді:                                                                                С. Самусенко

В. Чабан