Господарський суд
Житомирської області
______________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "27" квітня 2007 р.                                                     Справа № 11/49"на"

Господарський суд Житомирської області у складі:

Судді Гансецького В.П.

при секретарі Байдала І.Г.

за участю представників сторін

від позивача Баладинська Г.М., дор. №177 від 01.03.07р., Чудновець В.І.,дор. №178від 01.03.07р.

від відповідача Гуменюк І.О., дор. №249/Г/10 від 06.04.06р.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі справу за позовом Державного комунального підприємства "Інспекція з благоустрою м.Житомира" (м.Житомир)

до Державної податкової інспекції у м.Житомирі (м.Житомир)

про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень від 29.10.02р. №39252/10/2601/23-2 та №39253/10/2602/23-2

Позивач звернувся з позовом про визнання недійсними податкових повідомлень - рішень Житомирської ОДПІ від 29 жовтня 2002р. №39252/10/2601/23-2 та №39253/10/2602/23-2 про застосування фінансових санкцій, відповідно, у розмірах 5415,00 грн. та 5268,95 грн.

Згідно заяв про уточнення позовних вимог, позивач просив визнати частково недійсними зазначені податкові повідомлення - рішення, зокрема №39252/10/2601/23-2  в частині застосування фінансових санкцій у розмірі 5075,00грн. та № 39253/10/2602/23-2 в частині застосування фінансових санкцій у розмірі 4928,95грн.

Представники позивача в судовому засіданні уточненні позовні вимоги підтримали з викладених у позовній заяві та заявах про уточнення позовних вимог підстав. На виклику та отриманні пояснень від свідків не наполягали, зазначили, що в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття рішення у справі.

Відповідач у відзивах за час розгляду справи та його представник в судовому засіданні проти позову заперечили. Представник, зокрема, зазначила, що відповідач погоджується з тим, що оспорювані податкові повідомлення-рішення можуть бути визнані недійсними саме як податкове зобов'язання позивача. Вважає, що в решті вимог позивачу слід відмовити, оскільки оспорювані податкові повідомлення-рішення прийняті відповідно до вимог Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування і послуг" від 06.07.95р. № 265/95-ВР.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Працівниками ДПА у Житомирській області 18.09.2002р. проведена позапланова перевірка у позивача щодо контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері готівкового та безготівкового обігу суб'єктами підприємницької діяльності.

Зокрема, перевірялись питання справляння ринкового збору і плати за послуги ринку та збору за паркування автотранспорту і плати за послуги з паркування автомобілів, за наслідками чого складено два акта від 18.09.02р. (т.1 а.с.11,12).

Перевіркою встановлено, що позивач знаходиться на загальній системі оподаткування. При розрахунках по сплаті ринкового збору і наданні послуг ринку використовувався реєстратор розрахункових операцій (далі "РРО") типу Mini-600.04.ME, по сплаті збору за паркування автотранспорту і наданні послуг з паркування - РРО типу Samsung ER-350 FUA.

В акті перевірки щодо проведення розрахункових операцій по сплаті ринкового збору і оплати послуг ринку зазначено про незабезпечення щоденного друку фіскального звітного чеку за 20 листопада 2001 року та про невідповідність суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена у денному звіті РРО (нестача) у розмірі 985грн. 79 коп. (2024,25 грн. - 1038,46 грн.), де 2024,25грн. - кошти згідно денного звіту РРО  Mini-600.04 ME, а 1038,46грн. - готівка на місці проведення розрахунків.

На підставі цього акта перевірки Житомирською ОДПІ прийнято податкове повідомлення - рішення від 29.10.2002р. №39253/10/2602/23-2, яким з посиланням на п.4 ст.17 і ст.22 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування і послуг" (далі "Закон") комунальному підприємству визначено податкове зобов'язання з штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 5268,95 грн., з яких 4928,95 грн. - штрафна санкція за невідповідність суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, які зазначені в денному звіті (п'ятикратний розмір суми, на яку виявлено невідповідність), та 340 грн. - штрафна санкція за невиконання щоденного друку фіскального звітного чеку (двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 340 грн.).

В акті перевірки щодо проведення розрахунків по сплаті збору за паркування автотранспорту і оплати послуг з паркування вказано про незабезпечення щоденного друку фіскального  звітного чеку за 28.08.2002р. та невідповідність суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена у денному звіті РРО (нестача), у розмірі 1015 грн. (1015 грн. - 0 грн.), де 1015 грн. - кошти згідно денного звіту РРО Samsung ER-350 FUA і 0,0 грн. сума готівки на місці проведення розрахунків.

На підставі цього акта перевірки Житомирською ОДПІ прийнято податкове повідомлення - рішення від 29.10.2002р. №39252/10/2601/23-2, яким з посиланням на п.4 ст. 17 і ст. 22 Закону визначено комунальному підприємству податкове зобов'язання з штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 5415,00 грн., з яких 5075 грн. - штрафна санкція за невідповідність суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, які зазначені в денному звіті, та 340 грн. - штрафна санкція за невиконання щоденного друку фіскального звітного чеку (а.с. 11, 14, 55).

Позивач погодився із застосуванням штрафних санкцій за незабезпечення щоденного друку денних звітів за 17.07.2001р. і 28.08.2002р., сплативши платіжним дорученням від 20.02.2003р. №104 кошти в сумі 680 грн.

Заявою про уточнення позовних вимог позивач просив визнати недійсними податкові повідомлення-рішення від 29.10.2002р. в частині фінансових санкцій щодо невідповідності суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, які зазначені у денних звітах (Z-звіт) (т.1 а.с. 129,130).

Господарський суд вважає, що оспорювані податкові повідомлення-рішення частково не відповідали чинному на час їх прийняття законодавству, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування і послуг" від 06.07.95р. № 265/95-ВР, реєстратори розрахункових операцій застосовуються фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності або юридичними особами (їх філіями, відділеннями, іншими відокремленими підрозділами), які здійснюють операції з розрахунків у готівковій та/або безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів, тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

Згідно із статтями 3, 4 Декрету Кабінету Міністрів України "Про місцеві податки і збори" платниками збору за парковку автотранспорту є юридичні особи та громадяни, які паркують автомобілі в спеціально обладнаних або відведених для цього місцях. Збір за парковку автотранспорту сплачується водіями на місці парковки.

Ринковий збір - це плата за торгові місця на ринках і в павільйонах, на критих та відкритих столах, майданах для торгівлі з автомашин, візків, мотоциклів, ручних візків, що справляється з юридичних осіб і громадян, які реалізують сільськогосподарську і промислову продукцію та інші товари. Ринковий збір справляється працівниками ринку до початку реалізації продукції.

Як вбачається з матеріалів справи, крім справляння ринкового збору і збору за парковку автотранспорту, комунальне підприємство додатково брало плату за надання послуг з паркування автотранспортних засобів і послуг ринку.

Оскільки ринковий збір і збір за парковку автотранспорту за своєю правовою природою є платою за певні послуги, та зважаючи на те, що комунальне підприємство отримувало з юридичних і фізичних осіб кошти із зазначених видів місцевого збору, акумулювало їх у себе і перераховувало до місцевого бюджету разом з коштами, отриманими як плата за послуги з паркування та послуги ринку, то справляння збору з паркування і ринкового збору є невід'ємною частиною отримання плати за надання послуг по паркуванню і послуг ринку, а тому при здійснення всіх згаданих операцій необхідно застосовувати РРО.

Про це свідчить і сам факт застосування комунальним підприємством реєстраторів розрахункових операцій при справлянні ринкового збору і збору за паркування автотранспорту.

На здійснення, в тому числі й цих операцій, позивачу були видані відповідні реєстраційні посвідчення.

Статтею 2 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" визначено, що місце проведення розрахунків - це місце, де здійснюються розрахунки із покупцем за продані товари (надані послуги) та зберігаються отримані за реалізовані товари (надані послуги) готівкові кошти, а також місце отримання покупцем попередньо оплачених товарів (послуг) із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів, тощо.

Підпунктом 4.4 пункту 4 Порядку реєстрації, опломбування та застосування реєстраторів розрахункових операцій за товари (послуги), затвердженого наказом ДПА України від 01.12.2000р. №614 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.02.2001р. за №107/5298, встановлено, що реєстрація продажу товару (надання послуг) через РРО проводиться одночасно з розрахунковою операцією. Розрахунковий документ повинен видаватися покупцеві не пізніше завершення розрахункової операції.

Тому посилання позивача на те, що адміністративне приміщення ринку, в якому проводилася перевірка та розташовані реєстратори розрахункових операцій, не є місцем проведення розрахунків, так як справляння ринкового збору та збору за паркування автотранспорту проводилось безпосередньо в місцях торгівлі та паркування автранспорту, є таким, що суперечить законодавству.

Під час проведення перевірки виявлено, що частина грошей зберігалась у грошовій скринці реєстратора розрахункових операцій Mini - 600.04 ME, що є однією з ознак місця проведення розрахунків.

Відповідно до п.13 ст.3 того ж Закону, суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або  в  безготівковій  формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при  продажу  товарів   (наданні   послуг)   у   сфері   торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані  забезпечувати  відповідність  сум  готівкових  коштів  на місці проведення розрахунків сумі коштів,  яка зазначена в денному звіті реєстратора розрахункових операцій, а у випадку використання розрахункової  книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня.

Наведені доводи комунального підприємства не впливають на правильність висновку  податкової інспекції щодо розміру невідповідності сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті, а саме:

- з ринкового збору і плати за послуги ринку - на суму 985,79 грн.;

- із збору за паркування автотранспорту і плати за послуги з паркування - на суму 1015,00 грн.

Суд вважає, що за вчинені порушення Житомирською ОДПІ правомірно визначені позивачу фінансові санкції у п'ятикратному розмірі суми, на яку виявлено невідповідність, що передбачено статтею 22 Закону.

Відповідно до преамбули Закону  України  "Про  порядок  погашення  зобов’язань  платників  податків  перед  бюджетами  та  державними  цільовими  фондами" від 21.12.2000р. №2181-ІІІ, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, цей закон є спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов’язань юридичних чи фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків, зборів, обов’язкових платежів, нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Саме цим Законом і запроваджене поняття  податкового  повідомлення,  як  письмового  повідомлення  контролюючого  органу  про  обов’язок  платника  податків  сплатити  суму, визначену  контролюючим  органом.

Виходячи зі змісту зазначених норм, суд вважає, законодавець не розповсюдив сферу дії цього Закону на правовідносини, що врегульовані Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", а відтак у податкової інспекції були відсутні правові підстави щодо прийняття податкових повідомлень-рішень на підставі  пп.4.2.2 п.4.2 ст.4 Закону України від 21.12.2000р. №2181-ІІІ та порядку стягнення  щодо нарахованих оспорюваними податковими повідомленнями-рішеннями санкцій за процедурою, яка передбачена цим Законом.

Відповідно до п.7 ст.11 Закону України "Про державну податкову службу в Україні", органи державної податкової служби мають право застосовувати до підприємств, установ, організацій і громадян фінансові санкції у порядку та розмірах, встановлених законом.

Тобто, в даному випадку, встановивши порушення, податкова інспекція повинна була прийняти рішення про застосування санкцій у порядку та розмірах, встановлених законом, який регулює спірні правовідносини.

Приписи  Інструкції  про  порядок  застосування  та  стягнення  сум  штрафних (фінансових) санкцій  органами  державної  податкової  служби, зареєстрованої  в Міністерстві  юстиції  України  23.03.2001  року  за  № 268/5459, не  можуть розширювати  коло  правовідносин,  на  які  поширюється названий  Закон.

Неправильне застосування податковим органом норм чинного законодавства та недотримання форми прийнятого акту є підставою для визнання оспорюваних податкових повідомлень-рішень недійсними саме як податкового зобов'язання позивача сплатити застосовані фінансові санкції.

В решті позову відмовити у зв'язку з безпідставністю позовних вимог. по позовних вимог

Судові витрати стягненню не підлягають, оскільки на їх стягнення господарським судом видані накази № 11/49"на" від 27.04.04р. та від 10.05.05р. (т.1 а.с.106,151).

Керуючись ст.ст.158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати недійсними податкові повідомлення - рішення  Житомирської ОДПІ (правонаступник ДПІ у м.Житомирі) від 29 жовтня 2002р. №39252/10/2601/23-2 та №39253/10/2602/23-2 в частині визначення їх саме як податкового зобов'язання позивача сплатити застосовані фінансові санкції.

3 В решті позову відмовити.

Постанова господарського суду може бути оскаржена до Житомирського апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її проголошення шляхом подачі заяви, а в разі складення постанови суду у повному обсязі відповідно до ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України - з дня складення в повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого КАС України, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений КАС України, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя

Дата виготовленняпостанови в повному обсязі 28.04.07р.

Віддрукувати: 3 прим.

1 - у справу,

2,3  - сторонам.