ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.07                                                                                        Справа №  14/52д/06

Хоролець Т.Г.

За позовом             Акціонерного товариства “Наш банк”, м. Запоріжжя

До відповідача      Товариства з обмеженою відповідальністю “Українська керуюча компанія”, м. Запоріжжя

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача –Громадська організація “Вкладники банку “Наш банк”, м. Запоріжжя

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача – Товариство з обмеженою відповідальністю “Твердиня”, м. Запоріжжя

Про визнання договору недійсним

Суддя  Хоролець Т.Г.

Представники:

Позивача          Смирнова Ю.В., довіреність б/н від 23.06.2006

Відповідача      Мартиненко К.І., довіреність б/н від 31.08.2006

Від третьої особи на стороні позивача -      Варфоломєєва О.Є., дов. б/н від 10.05.2006

Від третьої особи на стороні відповідача -  Кобець О.С., довіреність б/н від 10.05.2006

Заявлено позов про визнання недійсним договору №67-06/03 від 19.06.2003, укладеного між Акціонерним товариством  “Наш банк” та  Товариством  з обмеженою відповідальністю “Українська керуюча компанія”.

30.01.2006 порушено провадження у справі №14/52д/06, судове засідання призначено на 09.03.2006.

09.03.2006 провадження у справі зупинялося до розгляду господарським судом Запорізької області справи №21/9 та підтвердження кандидатури Біляченко О.В. чи будь-якої іншої кандидатури на посаду ліквідатора АТ “Наш банк”.

11.07.2006 провадження у справі поновлено, судове засідання призначено на 29.09.2006.

Судом  розглянута та задоволена  заява Товариства з обмеженою відповідальністю “Твердиня” про залучення  останнього до участі у справі  у якості третьої особи, яка   не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача.

11.07.2006 задоволено  клопотання позивача про забезпечення позову  шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно розташоване за адресою м.Запоріжжя, вул. Грязнова, 53 та заборонено відповідачу та іншим особам  вчиняти  будь-які дії направлені на відчуження  або обтяження цього нерухомого майна.

19.09.2006 провадження у справі зупинено до повернення  матеріалів справи господарському суду Запорізької області, в зв’язку з витребуванням її для розгляду апеляційної скарги  на ухвалу про забезпечення позову.

Ухвалою від 19.02.2007 провадження у справі поновлено, судове засідання призначено на 19.03.2007.

У судовому засіданні 19.03.2007 подано заяву від Громадської організації “Вкладники банку “Наш банк” про залучення її у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача. Заява обґрунтована тим, що рішення по даній справі може вплинути на права та майнові інтереси вкладників АТ “Наш банк” як кредиторів банку, оскільки визнання договору недійсним надасть можливість АТ “Наш банк” звернути стягнення на майно внаслідок чого банк отримає грошові кошти, які будуть спрямовані на погашення майнових вимог вкладників АТ “Наш банк” як кредиторів банку, що знаходяться в першій черзі. Клопотання не суперечить ст.ст. 22,27 ГПК України, судом задоволено, ухвалою від 19.03.2007  до участі у справі в якості третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору залучено Громадську організацію “Вкладники банку “Наш банк”.

В судовому засіданні  19.03.2007 представник позивача заявив клопотання про виготовлення та оголошення  рішення в повному обсязі, в зв’язку з чим  оголошувалася перерва до 26.03.2007.

26.07.2007  рішення по справі оголошено в судовому засіданні в присутності представників сторін в повному обсязі.

Позивач підтримав заявлені вимоги, обґрунтувавши їх   наступним. Вважає, що договір 67-06/03 купівлі-продажу нежитлового приміщення від 19.06.2003 є мнимою угодою, тобто угодою, що укладена лише для виду без наміру створити юридичні наслідки, і він на підставі ч. 1 ст. 58 ЦК УРСР  підлягає визнанню недійсним.  Посилається на  недодержання  вимог п.1.5, 3.3, 5.6 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно. Пунктом 3.3. Положення  передбачено що підставою для відмови у реєстрації прав на нерухоме майно є відчуження нерухомого майна, яке відбулося без отримання витягу з реєстру прав власності нерухомого майна. Отже навіть на 01.07.2003 власником об’єкту нерухомості був позивач. Якби сторони мали на меті фактичне укладення договору купівлі-продажу, а не вчиняли дії направлені  на виведення  активу з проблемного банку, то посадові  особи позивача повинні були б завчасно звернутися до  БТІ за отриманням витягу та проведенням  інвентаризаційних робіт, в свою чергу відповідач, знаючи про існування таких вимог законодавства щодо переоформлення  права власності і бажаючи  настання реальних наслідків по отриманню об’єкта нерухомості у власність, повинен був теж вимагати від позивача вчинення всіх передбачених законодавством дій.

Відповідач  вимоги не визнає, виходячи з наступного АТ “Наш банк” невірно застосовує  положення ст. 58 ЦК УРСР, який діяв на момент укладення спірного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦК УРСР недійсною є угода, яка укладена про людське око без наміру створити юридичні наслідки. За такою угодою сторони не бажають та не мають на увазі настання правових наслідків, які породжують угоди такого виду. В обґрунтування такого висновку АТ “Наш банк” робить посилання на Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно. Зазначене Тимчасове положення лише регламентує порядок реєстрації права власності, і сама по собі реєстрація такого права власності не є правовою підставою виникнення або припинення права власності на нерухоме майно. Крім того, Тимчасове положення не містить граничних термінів для подання документів для реєстрації права власності. Підстави виникнення цивільних прав та обов’язків передбачені ст. 4 ЦК УРСР, який діяв на момент укладення спірного договору (аналогічні підстави містить і ст. 11 ЦК України). На момент укладення спірного договору діяв ЦК УРСР, ст. 227 якого передбачалась державна реєстрація тільки договорів купівлі-продажу жилого будинку. Реєстрація інших договорів купівлі-продажу не передбачалась. Після укладення договору купівлі-продажу нежитлового будинку № 67-06/03 від 19.06.2003 ТОВ “Українська керуюча компанія” свої зобов’язання виконало належним чином в повному обсязі, тобто сплатило вартість придбаного нежитлового будинку, а саме перерахувало за договором грошові кошти  в період з 20.06.2003 по 10.07.2003. Згідно п.1.5. Договору від 19.06.2003 право власності на Будинок з належними до нього спорудами виникає у ТОВ “Українська керуюча компанія” з моменту підписання Сторонами цього Договору. Таким чином, сторони договору купівлі-продажу реалізували свої наміри на виникнення та реалізацію цивільно-правових відносин, пов’язаних з купівлею-продажем нежитлового будинку, а саме: для АТ “Наш банк” - передача у власність ТОВ “Українська керуюча компанія” нежитлового будинку і отримання за нього грошових коштів;   для ТОВ “Українська керуюча компанія” - отримання у власність від АТ “Наш банк” нежитловий будинок і сплати за нього грошових коштів. Всі умови сторонами виконані в повному обсязі. Таким чином, висновок АТ “Наш банк” щодо неподання  спірного договору до БТІ для реєстрації права власності, свідчить про недійсність договору і який нібито укладений про людське око є хибним, не ґрунтується на нормах матеріального права, які діяли на момент укладення спірного договору. АТ “Наш банк” неправомірно підмінює поняття “державна реєстрація правочину” на “державну реєстрацію права власності”, які не є рівнозначними.  Ствердження АТ  “Наш  банк”  про  збитковість  спірного договору  не  відповідає   дійсності і не може бути підставою для визнання договору недійсним на підставі ст. 48 ЦК УРСР.                                                                                                                                              'Відповідно до п. 1.1. договору АТ “Наш банк” продало, а ТОВ “Українська керуюча компанія” придбало у власність нежитловий будинок, що розташований за адресою: 69002, м. Запоріжжя, вул. Грязнова, 53. Вартість нежитлового будинку становила 890000 грн. (в т.ч. ПДВ 148333,33 грн.). ТОВ “Українська керуюча компанія” сплатило вартість придбаної будівлі  в повному обсязі. Таким чином, ствердження АТ “Наш банк” про збитковість спірного договору спростовується матеріалами справи. Згідно зі ст. 48 ЦК УРСР недійсною може бути визнана угода, яка не відповідає вимогам закону. Жодного закону, який був порушений сторонами при укладенні та виконанні спірного договору АТ “Наш банк” не наведено і не встановлено. Просить в позові відмовити.

3-я особа на  стороні позивача  підтримує вимоги позивача, просить визнати договір недійсним, пояснивши наступним. Вважає, що договір 67-06/03 купівлі-продажу нежитлового приміщення від 19.06.2003 є мнимою угодою, тобто угодою, що укладена лише для виду без наміру створити юридичні наслідки, і він на підставі ч. 1 ст. 58 ЦК УРСР (в редакції 1963р. зі змінами та доповненнями) підлягає визнанню недійсним. На момент укладення договору купівлі-продажу діяло Тимчасове положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, п. 3.3, якого передбачено що підставою для відмови у реєстрації прав на нерухоме майно є відчуження нерухомого майна, яке відбулося без отримання витягу з реєстру прав власності нерухомого майна. Виходячи з того, що АТ  “Наш банк” звернулося до ОП ЗМБТІ за отриманням витягу лише в день укладення угоди, у наступний день після закриття кореспондентських рахунків банку, можна зробити лише один висновок, сторони мали єдину мету - виведення ліквідних активів з проблемного банку. Якби сторони мали на меті фактичне укладення та здійснення договору купівлі-продажу об’єкта нерухомості, а не вчиняли дії, направлені на виведення активів з проблемного банку, то посадові особи позивача повинні були б завчасно звернутися до БТІ за проведенням інвентаризаційних робіт та отриманням витягу. Відповідно, не виконання всіх вимог закону та інших нормативних актів при укладенні договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, потягло за собою і не настання реєстрації права власності за договором № 67-06/03 від 19.06. 2003 року за ТОВ “Українська керуюча компанія”. Тобто, за оспорюваним договором не настали та й не могли настати юридичні наслідки по перереєстрації власника нежитлового приміщення розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Грязнова 53. До того ж, грошові кошти за нежитлову будівлю від ТОВ “Українська керуюча компанія” до банку з інших банків не надходили. У судовому засіданні 19.03.2007 року (єдиному судовому засіданні) не було досліджено питання отримання грошових коштів за нерухоме майно. Виписка з банківського рахунку не підтверджує отримання позивачем грошових коштів за договором, а є лише доказом проведення розрахунків в середині банку. Згідно п. 14 Роз’яснень Вищого арбітражного суду України № 02-5/111 від 12.03.1999 року “Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з визнанням угод недійсними” у разі коли за мнимою угодою було передано якесь майно, сторони не позбавлені права звернутися з позовом про його витребування, тому що у зв’язку з відсутністю у такої угоди будь-яких правових наслідків, сторони повинні бути приведені до попереднього стану. Тобто, визнання угоди мнимою не ставиться в залежність від її виконання.  Аналогічний договір купівлі-продажу № 67-06/03 від 02.07.2003 року на той самий об’єкт нерухомості, з тими самими умовами є предметом розгляду у господарській справі № 14/396д-17/59д-20/143д/06. Тобто на купівлю-продаж одного й того ж майна було укладено дві угоди між одними й тими ж юридичними особами, що взагалі є незрозумілим. Якби сторони мали на меті фактичне укладання та здійснення договору купівлі-продажу об’єкта нерухомості, то між Позивачем та Відповідачем було б укладено один договір купівлі-продажу, з додержанням усіх вимог законодавства, який і був би підставою для настання юридичних наслідків за ним. Виходячи з вищевказаного, вважаємо, що оспорюваний договір є недійсним з моменту укладення, відповідач по справі ТОВ “Українська керуюча компанія” та третя особа ТОВ “Твердиня” не можуть вважатися належними власниками нежитлового приміщення, розташованого за адресою: м. Запоріжжя вул. Грязнова, 53, яке неправомірно вибуло з володіння банку, чим зменшено обсяг ліквідаційної маси і порушено права вкладників, які власне є єдиною постраждалою особою від таких дій як банку, так і відповідача по цій справі.

3-я особа на  стороні  відповідача позовні вимоги не визнає з тих же підстав, що й відповідач.

Розглянувши  матеріали справи, заслухав пояснення представників сторін суд -

ВСТАНОВИВ:

19.06.2003  між Акціонерним товариством “Наш банк” –Продавець (позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Українська керуюча компанія” –Покупець (відповідач у справі) укладено договір № 67-06/03 купівлі-продажу нежитлового будинку з належними до нього спорудами, розташованого за адресою: м.Запоріжжя, вул. Грязнова, 53, а саме: приміщення будинку, загальною площею 1309,5 кв.м., зазначене на плані літерою “А-2” (п.1.1. договору).

Позивач просить визнати договір № 67-06/03 купівлі-продажу недійсним  з підстав визначених ст.ст. 50,58 ЦК УРСР, який діяв на момент укладення договору.

Статтею 50 цього Кодексу встановлено, що недійсною є угода, укладена юридичною особою в суперечності з встановленими цілями її діяльності.

За визначенням ст. 58 ЦК УРСР угода, укладена лише про людське око, без наміру  створити юридичні наслідки є мнимою угодою і, як наслідок, є  недійсною.

Мнимою є угода,  якщо  при її здійснені  відсутня   головна  ознака  - направленість угоди на  виникнення, зміну чи припинення  цивільних правовідносин, тобто суб’єкти угоди не бажають  і не мають на меті настання  правових наслідків.  Внутрішня воля сторін  не відповідає зовнішньому  її прояву, сторони угоди не приймають  ніяких дій для здійснення мнимої угоди.

Як вбачається з умов договору № 67-06/03 від 19.06.2003, Продавець зобов’язався передати  Покупцю, а Покупець прийняти  протягом 3-х діб з моменту підписання  договору будинок згідно з Актом прийому-передачі, а також усю документацію на будинок  (п.п.2.1., 3.1. договору).

Відповідно до п.4.1 договору Покупець сплачує Продавцю вартість, зазначену в п. 1.3. договору протягом тридцяти календарних днів.

За умовами  п.1.3. договору  вартість  будинку становить 890000 грн., у тому числі ПДВ –148333,33 грн.

Згідно Акту прийому-передачі, складеного 19.06.2003 в момент підписання договору,   Продавець передав, а Покупець на виконання умов договору (п.3.1.) прийняв нежитловий будинок, з належними до нього спорудами, що розташований за адресою: м.Запоріжжя, вул.Грязнова, 53, а також усю документацію на будинок.

Починаючи з 20.06.2003, на виконання п.4.1 договору, відповідач  перерахував Продавцеві вартість придбаного за договором будинку  -  890000 грн., здійснивши останній платіж 10.07.2003. Зазначене підтверджується платіжними дорученнями, банківськими виписками з призначенням платежу: оплата за нежитловий будинок дог. №67-06/03 від 19.06.2003..

Відповідно до п.8.1 договору купівлі-продажу від 19.06.2003р. цей договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобов’язань.

За приписами ст.ст.33,34 ГПК України обов’язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести  ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивач в судовому засіданні заперечував і щодо отримання коштів, і щодо передачі будинку, проте жодного доказу в підтвердження своїх доводів не надав.

Посилання на те, що відповідачем не зареєстровано право власності   придбаного за спірним договором об’єкту, у зв’язку з відсутністю витягу про право власності  у позивача на  момент укладання договору  ( п.1.5,5.6  Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно)  не може бути  підставою  для визнання угоди недійсною внаслідок її мнимості, а  може лише  утруднити Покупцю  реєстрацію права власності, що і підтвердилося укладанням договору купівлі-продажу 02.07.2003 між тими ж сторонами на той же об’єкт та за тим же  номером  67-06/03.

Спростовуються  і доводи позивача щодо перебування  спірного об’єкту у власності позивача  на 01.07.2003., так як  п.1.5  договору визначено, що   право власності на будинок з належними спорудами виникає у Покупця з моменту підписання сторонами цього договору.

По суті вимоги позивача зводяться до порушень Тимчасового положення  та про набуття відповідачем права власності.

Не доведено позивачем і те, що угода, укладена в суперечності з встановленими цілями  діяльності АТ “Наш банк”.

Недійсність угоди за приписами ст.50 ЦК УРСР, на яку посилається позивач, передбачає, що  кожна юридична особа має спеціальну право- і дієздатність, підпорядковану  цілям та завданням, які стоять перед визначеною організацією. Статут  юридичної особи встановлює межі  її діяльності, вказує на ті дії, які повинні і можуть бути  здійснені даним суб’єктом. Суб’єктний склад нестатутної угоди має специфіку, яка полягає в тому, що не менш чим одна із сторін по угоді повинна бути юридичною особою, дії якої виходять за рамки статуту.  Зауваження позивача, що   банк  не намірювався звертатися  до  БТІ за отриманням витягу та проведенням  інвентаризаційних робіт об’єкту купівлі-продажу, спростовується  отриманням такого витягу з БТІ, що  і стало підставою укладання договору сторонами у справі 02.07.2003 та подальша реєстрація права власності за відповідачем на підставі договору № 67-06/03 від 02.07.2003. Укладання договору від 02.07.2003 є підтвердженням того, що договір від 19.06.2003 укладався  не для виду, а з наміром купівлі-продажу майна.

За таких обставин  в задоволенні позовних вимог з заявлених підстав слід відмовити.

Відповідно до ст.49 ГПК України судові витрати  покладаються на  позивача             Керуючись ст.ст. 49,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Забезпечення позову  у вигляді  накладення арешту на нерухоме майно,   а саме: нежитлову будівлю, розташовану  за адресою: м. Запоріжжя, вул. Грязнова, 53: будівлю з цегли, загальною площею 13116,9 кв.м, зазначену в плані  літерою “А-2”; склад, зазначений  в плані   літерою “Б”; склад, зазначений  в плані   літерою “Б-1”; тіньовими, зазначені  в плані   літерами  “В”, “Г”, “Д”,”Е”; паркан, зазначений  в плані  “№5”;  ворота, зазначені  в плані  “№6”, “№ 8”; замощення, зазначене   в плані   літерами  “I”; “II” та заборону Товариству з обмеженою відповідальністю “Українська керуюча компанія”  та іншим особам  вчиняти будь-які дії, направлені на відчуження та/або обтяження будь-якими зобов’язаннями   нерухомого майна, а саме: нежитлової будівлі, розташованої  за адресою: м. Запоріжжя, вул. Грязнова,53: будівлі з цегли, загальною площею 13116,9 кв.м, зазначеної в плані  літерою “А-2”; складу, зазначеного  в плані   літерою “Б”; складу, зазначеного  в плані   літерою “Б-1”; тіньовиків, зазначених  в плані   літерами  “В”, “Г”, “Д”,”Е”; паркану, зазначеного  в плані  “№5”;  воріт, зазначених  в плані  “№ 6”, “№ 8”; замощення, зазначеного   в плані   літерами  “I”; “II” -  скасувати.

Суддя                                                                                    Т.Г.Хоролець