ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
РІШЕННЯ

"07" травня 2007 р.

справа № 20-12/111-9/232

За позовом: Військового прокурора
Севастопольського гарнізону (99011, м. Севастополь, вул. Суворова, 27) в
інтересах держави в особі

Головного
квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України  (м. Київ, вул. Курська, 13)

до:
Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1(м. Севастополь,  АДРЕСА_1)

про
стягнення  заборгованості за користування
майном  у розмірі  15336,55 грн.,

та зустрічним позовом: Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1

до відповідача Міністерство
оборони України

про стягнення 39167,33 грн.

представники
сторін:

представник Військової прокуратури Севастопольського
гарнізону -Кузьмінов С.В., довіреність
б/н  від 11.04.2007,

позивача (Голов КЕУ МОУ) - не
з'явився;

відповідача
- ОСОБА_1., паспорт серія НОМЕР_1 ;

відповідача за зустрічним позовом
(Міністерство оборони України) -ОСОБА_2, довіреність № 220/д-82
від 01.02.2007;

третьої особи
-ОСОБА_2, довіреність НОМЕР_2.

Суть спору.
Військовий прокурор Севастопольського гарнізону
звернувся до суду з позовною заявою в інтересах держави в особі
Головного квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України
(далі -ГоловКЕУ МОУ) до Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 (далі -СПД
ОСОБА_1.) про стягнення заборгованості за користування майном  в розмірі
15336,55 грн.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує
тим, що у відповідності із статтею 785 Цивільного кодексу України відповідач
після визнання недійсним договору оренди                                     № НОМЕР_3
безпідставно користувався майном, тому повинен сплатити неустойку в розмірі
15336,55 грн.

Протягом розгляду спору по суті
прокурор уточнив підстави заявленого позову та просить стягнути в порядку
статті 525 Цивільного кодексу України орендну плату та компенсацію земельного
податку за період до визнання договору оренди недійсним в розмірі 7009,99 грн.
та в порядку статті 785 Цивільного кодексу України неустойку в розмірі 7986,83
грн.

Відповідач позовні вимоги не
визнає, пояснює, що даним приміщенням не користувався, тільки почав здійснювати
в ньому ремонтні роботи.

Протягом розгляду спору по суті
відповідач звернувся із зустрічним позовом про стягнення з позивача в порядку
статті 216 Цивільного кодексу України збитків в розмірі 39167,33 грн., які
заподіяні йому з вини позивача в зв'язку з визнанням недійсним договору оренди
№ НОМЕР_3.

Позивач за первісним позовом,
відповідач за зустрічним позовом -Головне квартиро-експлуатаційне управління
Міністерства оборони України -заявив що не є належним відповідачем з тих
підстав, що не є юридичною особою.

Ухвалою суду  від 13 березня 2007 року суд замінив
відповідача за зустрічним позовом на належного відповідача -Міністерство
оборони України.

Міністерство оборони України
зустрічні позовні вимоги не визнає, вважає їх такими, що не підлягають
задоволенню з тих підстав, що дозвіл на проведення реконструкції та
капітального ремонту був наданий за умовою, що збільшення вартості орендованого
майна в разі припинення або розірвання договору оренди орендодавцем орендарю не
компенсується. Крім того, відповідач вважає, що при зверненні із зустрічним
позовом ОСОБА_1. був пропущений строк позовної давності.

Ухвалою суду від 19 лютого 2007
року за клопотанням військового прокурора суд залучив до участі у справі в
якості третьої особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на
стороні позивача Севастопольську квартирно-експлуатаційну частину морську.

Представник третьої особи первісний
позов підтримує, вважає заявлену суму такою, що підлягає стягненню в повному
обсязі. Проти заявленого зустрічного позову заперечує, вважає, що ОСОБА_1.
безпідставно витребує відшкодування збитків.

Згідно ст. ст.  20, 22, 811 Господарського процесуального
кодексу України  прокурору та сторонам
були роз'яснені їх  процесуальні  права та обов'язки.

За клопотанням прокурора та
представників сторін, відповідно до статті 10 Конституції України, статті 10
Закону України “Про судоустрій України”, пояснення та клопотання по справі
надавалися ними  російською мовою.

Строк вирішення спору по справі
продовжувався за клопотанням сторін.

У судовому засіданні оголошувалася
перерва з 04 травня 2007 року по 07 травня 2007 року.

Розглянувши
матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши представників
сторін, суд встановив :

21 травня 2002 року між
Міністерством оборони України в особі начальника Головного
квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України , що діяв на
підставі Доручення Міністерства оборони України від 13.02.02р. № 148/292 та
Суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 було укладено договір          № НОМЕР_3  оренди окремо визначеного нерухомого майна
(далі -Договір).

Згідно умов пункту 1.1 Договору
орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме
військове майно -будівлі уборної (№ 2 за генпланом) загальною площею 75,0 кв.м,
їдальні (№ 3 за генпланом) загальною площею 605,0 кв.м, казарми (№ 6 за
генпланом) загальною площею 659,0 кв.м, штабу (№ 7 за генпланом) загальною
площею 285,0 кв.м, казарми (№ 10 за генпланом) загальною площею 524,0 кв.м,
асфальтового покриття 3000,0 кв.м та огорожі з залізобетонних панелей 232,5
погонних метрів, яке розмішено за адресою: м. Севастополь, АДРЕСА_2, що
знаходиться на балансі та обліковується 9 ВМІС ВМСУ, вартість якого визначена
згідно з актом оцінки і становить за експертною оцінкою 328990,0 грн.

Відповідно до Директиви начальника
Головного штабу ВМС ЗС України від 03.02.2004р. № ДГлШ-14/1/026 9 відділення
МІС ВМС України переформовано у Севастопольську квартирно-експлуатаційну
частину морську.

Рішенням господарського суду міста
Севастополя від 03.07.2003 по справі № 20-8/084 за позовом Військового
прокурору ВМС України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України
до Головного квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони
України, СПД ОСОБА_1, Регіонального відділення Фонду державного майна України в
м. Севастополі про визнання договору оренди                             № НОМЕР_3   недійсним у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Севастопольського
апеляційного господарського суду від 13.10.2003 по справі № 20-8/084 скасовано
рішення господарського суду міста Севастополя від 03.07.2003, позов Військового
прокурору ВМС України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України
до СПД ОСОБА_1. задоволений, визнаний недійсним на майбутнє договір оренди №
НОМЕР_3 нерухомого військового майна. Постанова набрала законної сили
13.10.2003.

Відповідно до статті 785 Цивільного
кодекс України у  разі  припинення
договору  найму  наймач
зобов'язаний негайно
повернути  наймодавцеві  річ  у
стані,  в якому вона була одержана,  з урахуванням нормального зносу, або у стані,
який було обумовлено в договорі.

20.01.2004 9 відділення МІС ВМС
України звернулось до СПД ОСОБА_1. з проханням погасити заборгованість по
орендної платі та звільнити займанні фонди, але СПД ОСОБА_1. на зазначене
повідомлення не відреагувала.

07 квітня 2004 року комісія з
представників 9 МІС ВМС України за участю СПД ОСОБА_1. склала акт прийому
фондів НОМЕР_4.

З урахуванням того, що майно та
земельна ділянка фактично знаходилась в користуванні СПД ОСОБА_1. до складання
вищезазначеного Акту прийому фондів,
вона, на думку прокурора, зобов'язана сплатити кошти за користування
майном та земельною ділянкою згідно договору оренди.

На цей час сума заборгованості  відповідача за період з 12.09.2003 по
07.04.2004 склала 15336,55 грн., в тому числі 7009,99 грн. -залишок боргу за
договором оренди, 7986,83 грн. -неустойка згідно статті 785 Цивільного кодексу
України.

Це стало підставою для звернення
прокурора до суду з даним позовом.

Листом від 12 грудня 2002 року
Головне квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України
направило на адресу СПД ОСОБА_1. лист                       № НОМЕР_5, в якому надало
дозвіл ОСОБА_1. на проведення реконструкції та капітального ремонту орендованих
нежитлових будівель згідно затвердженого кошторису за умов виконання зазначених
робіт за рахунок власних коштів орендаря.

СПД ОСОБА_1. був виконаний певний
перелік робіт, які, вважаючи, що визнання недійсним договору оренди відбулося з
вини орендодавця, вона просить у зустрічному позові стягнути з відповідача.
Вартість збитків визначена СПД ОСОБА_1. в розмірі 39167,33 грн.

Суд вважає що провадження за
первісним позов підлягає припиненню, а зустрічний позов задоволенню не підлягає
з наступних підстав.

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних
положень Цивільного кодексу України передбачено, що Цивільний   кодекс
України  застосовується  до цивільних відносин, що виникли після
набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин,
які виникли  до  набрання
чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу
застосовуються до тих прав і обов'язків, що
виникли  або  продовжують
існувати після набрання ним чинності.

Правовідносини сторін виникли з
договору № НОМЕР_3 та не припинені в порядку, встановленому статтями 216-223
Цивільного кодексу УРСР, з огляду на що спір підлягає вирішенню на підставі
норм діючого Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 121
Конституції України на прокуратуру покладається представництво інтересів
громадян та держави в судах у випадках, передбачених законом. Згідно статті 2
Господарського процесуального кодексу України, прокурор має право звертатися до
господарського суду в інтересах держави. Рішенням Конституційного суду України
№ 3-рп/99 від 0804.99р. про офіційне тлумачення статті 2 ГПКУ визначено, що
прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає, у
чому саме є порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтує в
позовної заяві необхідність їх захисту та визначає орган, уповноважений
державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Згідно пункту 2
резолютивної частини Рішення Конституційного суду України під поняттям „орган,
уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах”,
визначеним у частини другої статті 2 ГПК України, слід розуміти орган державної
влади або орган місцевого самоврядування, якому законом надані повноваження
органа виконавчої влади.

Згідно з Законом України “Про
оборону” Збройні сили України -це військова державна структура, яка призначена
для збройного захисту суверенітету, незалежності, територіальної цілісності
України. Зазначений закон визначає, що організаційно Збройні сили України
складаються з військових з'єднань, об'єднань, частин, підрозділів, військових
закладів. Міністерство Оборони України -орган управління Збройних сил України.
Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і
військового управління, в підпорядкуванні якого перебувають Збройні сили
України.

Згідно заявленого прокурором позову
в якості позивача ним визначено Головне квартирно-експлуатаційне управління
Міністерства оборони України.

При розгляді спору по суті судом
встановлено, що позивач -ГоловКЕУ МОУ -не є юридичною особою.

Згідно із ст. ст. 1, 21
Господарського процесуального кодексу України, сторонами господарського процесу
можуть бути підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому
числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи та в установленому порядку набули статус суб'єкту
підприємницької діяльності.

У відповідності з пунктом 1 частини
1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд
припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських
судах України.

Господарським процесуальним
кодексом України непередбачена можливість суду заміняти позивача, тому
провадження за первісним позовом підлягає припиненню на підставі пункту
1частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою від 07.05.2007  суд припинив провадження за первісним
позовом.

У задоволенні зустрічного позову
суд відмовив з наступних підстав.

СПД ОСОБА_1., посилаючись на статтю
216 Цивільного кодексу України та статтю 27 Закону України “Про оренду
державного та комунального майна”,
просить стягнути на її користь збитки, які заподіяні їй з вини
орендодавця в зв'язку із визнанням недійсним договору оренди № НОМЕР_3 .

До складу збитків в розмірі
39167,33 грн. СПД ОСОБА_1. включені такі витрати:

-          витрати на виконання технічних умов
для електропостачання орендованого майна в розмірі 5750,0 грн.,

-          роботи по ремонту м'якої крівлі в
розмірі 10400,0 грн.,

-          витрати на спожиту електроенергію за
період з жовтня 2003 року по березень 2004 року в розмірі 413,32 грн.,

-          заробітна плата сторожам в розмірі
6216,0 грн.,

-          невід'ємні поліпшення орендованого
майна з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в розмірі 14830,91 грн., в
тому числі 9710,4 грн. -вартість поліпшень, 4347,93 грн. -інфляційне
відшкодування, 772,58 грн. -3% річних,

-          витрати на страхування орендованого
майна за 2003 рік в розмірі 1557,10 грн.

Частиною другою статті 216
Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зв'язку із вчиненням
недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та
моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

У відповідності із статтею 27
Закону України “Про оренду державного та комунального майна” якщо орендар за
рахунок власних коштів здійснив за згодою орендодавця поліпшення орендованого
майна, які неможливо відокремити від майна без заподіяння йому шкоди,
орендодавець зобов'язаний компенсувати йому зазначені кошти в межах збільшення
в результаті цих поліпшень вартості орендованого майна, визначеної в
установленому законодавством порядку, яке відбулося в результаті таких
поліпшень, якщо інше не визначено договором оренди.

Згідно статті 22 Цивільного кодексу
України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права,
має право на їх відшкодування. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена
вигода).

Суд вважає, що збитками позивача за
зустрічним позовом є фактичні витрати, які він здійснив протягом дії договору.

Розглянувши заявлені СПД ОСОБА_1.
вимоги суд встановив, що в період дії договору оренди позивачем визначені
наступні витрати:

-          витрати на виконання технічних умов
для електропостачання орендованого майна в розмірі 5750,0 грн.,

-          роботи по ремонту м'якої крівлі в
розмірі 10400,0 грн.,

-          витрати на страхування орендованого
майна за 2003 рік в розмірі 1557,10 грн.

Розглянувши кожну вимогу окремо суд
встановив наступне.

Сума 5750,0 грн. визначена
позивачем як витрати на виконання технічних умов  для електропостачання орендованого майна на
виконання пункту 7 технічних умов.

При цьому саме технічні умови були
надані орендарю 07.08.2002, в той час, як оплата матеріалів, згідно пункту 7
даних технічних умов,  була здійснена у
травні 2002 року.

Згідно ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть бути підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем не надані суду належні
докази відношення придбаних у травні 2002 року матеріалів до затверджених у
серпні 2002 року технічних умов.

Сума 10400,0 грн. визначена
позивачем як витрати, які він поніс за договором підряду на ремонтні роботи від
15 серпня 2002 року.

Дана сума не може бути визнана
судом як реальні збитки з тих підстав, що позивачем не надані суду належні
докази сплати вартості робіт за договором.

Не можуть бути прийняті судом
доводи позивача, що сплата робіт за договором підтверджується розписками  (а.с.149 т.1 на зворотній стороні листа), так
як вони не є допустимими доказами розрахунків між суб'єктами підприємницької
діяльності в розумінні статті 34 Господарського кодексу України.

Витрати на страхування орендованого
майна за 2003 рік в розмірі 1557,10 грн. фактично є реальними збитками, які
понесла позивач в зв'язку із визнанням договору оренди майна недійсним, бо вони
були здійснені в період дії договору оренди та є докази їх фактичної сплати.

Однак, відповідач за зустрічним
позовом заявив, що позивачем пропущений строк позовної давності щодо заявлених
вимог, тому він просить у позові відмовити.

Згідно статей 257, 261 Цивільного
кодексу  України загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення
свого права або про особу, яка його порушила.

Статтею 264 Цивільного кодексу
України визначені випадки переривання перебігу позовної давності:

1. Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

2. Позовна давність переривається у
разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо
предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

У статті 267 Цивільного кодексу
України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.  Сплив позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд
визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає
захисту.

Суд вважає, що перебіг строку
позовної давності почався з моменту, коли особа дізналася про визнання
недійсним договору оренди № НОМЕР_3, а саме - з 13.10.2003. Зустрічний позов
поданий СПД ОСОБА_1. 23.11.2006, тобто після спливу позовної давності.

Враховуючи, що позивач за
зустрічним позовом не надав суду належних доказів поважної причини пропущення
строку позовної давності  або переривання
перебігу позовної давності, а відповідач наполягає на застосуванні строку
позовної давності, суд застосовує до позовних вимог в розмірі 1557,10 грн. за
страхування майна строк позовної давності та відмовляє в цієї частині позову.

Що стосується інших вимог позивача
за зустрічним позовом:

-          витрати на спожиту електроенергію за
період з жовтня 2003 року по березень 2004 року в розмірі 413,32 грн.,

-          заробітна плата сторожам в розмірі
6216,0 грн. за період з жовтня 2003 року по березень 2004 року,

-          невід'ємні поліпшення орендованого
майна з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в розмірі 14830,91 грн., в
тому числі 9710,4 грн. -вартість поліпшень, 4347,93 грн. -інфляційне відшкодування,
772,58 грн. -3% річних, які зроблені у лютому 2004 року,

суд також визнає їх не підлягаючими
задоволенню з тих підстав, що вони зроблені після того як позивач -СПД ОСОБА_1.
-узнала про визнання договору оренди недійсним (після 13.10.2003). Таким чином,
дані витрати були здійснені в період, коли договірних відносин між сторонами не
існувало, тому немає підстав вважати їх збитками позивача в розумінні статті
216 Цивільного кодексу України.

Крім того, на підтвердження
здійснення невід'ємних поліпшень позивач надав суду акт виконаних робіт за
лютий 2004 року, який не підписаний замовником та підрядником та не надав
доказів прийняття робіт та їх сплати.

Таким чином, зустрічні позовні
вимоги визнаються судом такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись  ст. 49, 80, 82 -85, 115, 116 Господарського
процесуального кодексу України,   суд -

в и р і ш и в
:

1.          У задоволенні зустрічного позову
відмовити.

Копії рішення направити сторонам.

Суддя
С. А. Рибіна

Рішення оформлено відповідно до вимог ст. 84
Господарського

процесуального кодексу України і підписано 11.05.2007

розсилка:

Військова прокуратура
Севастопольського гарнізону (99011, м. Севастополь, вул. Суворова, 27)

Головне квартирно-експлуатаційне
управління Міністерства оборони України
(м. Київ, вул. Курська, 13)

СПД ОСОБА_1(м. Севастополь,  АДРЕСА_1)

Севастопольська квартирно -експлуатаційна частина
морська:99000, м. Севастополь, вул. Хрустальова, буд. 60

Міністерство оборони України: м. Київ, пр.
Повітрянофлотський, буд. 6