СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.07                                                                                 Справа № 16/15.

Суддя Шеліхіна Р.М., розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ”Торгово –експортна компанія”, м. Луганськ

до  Державного підприємства “Донбасантрацит”, м. Красний Луч Луганської області

про  стягнення 107090 грн. 55  коп.,

при секретарі судового засідання Кочетовій О.М.

за участю представників сторін:

від позивача – Голоп’ят О.В., довіреність б/н від 25.01.07;

від відповідача – Магденко Т.П., довіреність № 1-1/46 від 12.01.07;

в с т а н о в и в :

Суть спору: заявлена вимога про стягнення  боргу у сумі 69142 грн. 01 коп. відповідно укладеного сторонами договору поставки продукції від 08.10.02. № 193, 3% річних у сумі 8217 грн. 48 коп., 29731 грн. 06 коп. інфляційних нарахувань.

Відповідач відзивом від 24.01.07 № 1/94 та доповненням до відзиву 05.03.07. №1/207 на позовну заяву заперечує проти позову з підстав спливу строку позовної давності.

Між сторонами у справі укладено договір на поставку продукції від 08.10.02. №193, на підставі якого продавець (позивач) зобов’язався поставити покупцю (відповідачу) товар –в асортименті, у кількості, в строки та по ціні, обумовленими у специфікаціях, що є невід’ємною частиною до вказаного договору, а покупець (відповідач) зобов’язався прийняти товар і сплатити за нього грошову суму протягом 30 календарних днів з дня отримання продукції.

Позивач в позовній заяві стверджує, що на виконання умов саме вказаного договору він продав відповідачу товар на суму 102237,59грн., а відповідач отримав продукцію на таку суму, але частково розрахувався  - було проведено взаємозалік вимог сторін одна до однієї на суму 33095,58грн., у зв’язку з чим за відповідачем утворився борг у сумі 69142,01грн., який позивач просить стягнути на свою користь.

Крім того, за несвоєчасне виконання грошового зобов’язання по оплаті вартості отриманого товару, позивачем нараховано та на підставі правил ст.625 ЦК України заявлено до стягнення три відсотки річних у сумі 8217,48грн. та інфляційні нарахування у сумі 29731,06грн.

Відповідач проти позову заперечує з підстав пропуску трирічного строку позовної давності позивачем у результаті чого борг по відношенню до позивача було списано з бухгалтерського обліку, вказує, що взаємовідносини з позивачем по поставці та продажу товару відбувалися по декільком договорам і акти звіряння від 31.08.05., від 22.11.05. не містять описання господарських операцій, проведених сторонами, і не зазначено за якими саме договорами.

Позивач заперечив доводи відповідача і вказав, що підписання актів звіряння взаємних розрахунків протягом 2005 року сторонами по справі, є вчиненням відповідачем дій по визнанню боргу у сумі 69142,01грн.

Враховуючи вищевикладене, повно, всебічно і об’єктивно дослідивши матеріали та обставини справи,  вислухав представників сторін, оцінивши надані сторонами докази своїх вимог і заперечень до суті спору, їх  належність, допустимість, достовірність кожного  окремо і у сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до правил ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень до суті спору. Згідно з вимогами ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказами.

Так, позивач зобов’язаний довести продаж продукції відповідачу за договором на поставку продукції від 08.10.02. №193 на суму 102237,59грн.

Відповідно до вимог ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»облік господарських операцій здійснюється на підставі первинних документів, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо –безпосередньо після її закінчення. Первинний документ –документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення (ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні») –повинен матиме обов’язкові реквізити: назву, дату і місце складання, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Суд, у відповідності до ст.43 ГПК України і з урахуванням викладених правил Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оцінив докази, визначені позивачем і додані до матеріалів справи, якими він підтверджує продаж товарів відповідачу за договором на поставку продукції від 08.10.02. №193 на суму 102237,59грн., а саме –накладні та довіреності покупця на отримання товару, акти звіряння.

Оцінивши надані позивачем докази, суд дійшов висновку, що належні докази здійснених продавцем (позивачем) господарських операцій по продажу відповідачу продукції за договором  на поставку продукції від 08.10.02. №193 на суму 102237,59грн. в матеріалах справи відсутні.

При оцінці доказів суд враховував правила  Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»і виходив з того, що поставка (продаж) продукції повинна бути підтверджена видатковими накладними або накладними, які повинні містити обов’язкові реквізити, вказані в законі. Накладні та довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей, акти звіряння взаємних розрахунків, які додав позивач до матеріалів справи, суд оцінює як неналежні докази продажу товару відповідачу за вказаним договором і вчиненням ним дій по визнанню боргу у сумі 69142,01грн. –накладні  містять посилання на інший договір, в актах звіряння відсутній перелік господарських операцій, за підсумком яких утворився борг, заявлений до стягнення. В даному випадку акти звіряння взаємних розрахунків від 31.08.05., від 22.11.05. є тільки документами, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій, а наявність чи відсутність будь-яких зобов’язань сторін повинні підтверджуватись первинними документами у відповідності до правил ст.ст.11,509 ЦК України та умов вказаного договору.

Крім того, відповідно до положень укладеного сторонами договору, акт звіряння взаємних розрахунків складається кожного місяця за результатами поставки товару (п.2.6 договору), а оплата товару здійснюється за кожну партію товару, оформлену відповідними документами (п.2.2 договору). При цьому слід вказати, що сторони мали відносини по продажу (поставці) товару за декількома договорами, і за яким саме договором складено вказані акти звіряння встановити з тексту актів неможливо.

За таких підстав, доводи позивача про підписання відповідачем актів звіряння взаємних розрахунків як про вчинення відповідачем дій по визнанню боргу не відповідають дійсним правовідносинами сторін за вказаним договором і не можуть бути визнані судом як визнання відповідачем боргу на суму 69142,01грн., тому у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст.49 ГПК України судові витрати слід покласти на позивача.

На підставі викладеного, ст.11,509,629 ЦК України, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», керуючись ст.ст.49,82,84,85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1.          Відмовити у позові.

2.          Судові витрати покласти на позивача.

Рішення підписане 12.03.07.

Суддя                                                                                 Р.М. Шеліхіна