ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2007 р.  12:15              Справа № АС-42/61-07

вх. № 1304/1-42

Суддя господарського суду Харківської області Яризько В.О.

за участю секретаря судового засідання Гуцевич М.П.

представників сторін

позивача - Мандрика Л.М. (дов.)

відповідача - Петухова Т.В. (дов.), Мартиненко Н.В. (дов.)

по справі за позовом  Великобурлуцького хлібокомбінату, смт. В. Бурлук Харківської області

до  УПФУ в Великобурлуцькому районі Харківської області, смт. В-Бурлук Харківської області

про стягнення 42794,15 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач – Великобурлуцький хлібокомбінат, після уточнення позовних вимог, які прийняті судом, просить стягнути з УПФУ в Великобурлуцькому районі Харківської області помилково перераховані кошти в сумі 43068,13 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що він є платником єдиного податку та відповідно до Указу Президента „Про спрощену систему оподаткування, обліку і звітності суб’єктів малого підприємництва”, згідно якого суб’єкти малого підприємництва, які сплачують єдиний податок, звільняється від сплати внесків до Пенсійного фонду України.

Позивач вказує на те, що ним помилково нараховувалися та сплачувалися страхові внески до пенсійного фонду за найманих працівників, оскільки він знаходиться на сплаті єдиного податку.

Позивач зазначає, що він щомісяця сплачував єдиний податок, з якого робилися відрахування до пенсійного фонду.

Відповідач у відзиві на позов та представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечують, посилаючись на норми Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено, що позивач у 2006 році був платником єдиного податку, у вказаний період він використовував працю найманих працівників.

Протягом 2006 року позивач надавав до Пенсійного фонду розрахунки страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування, в яких визначав до сплати суми страхових внесків.

Протягом 2006 року позивач сплачував єдиний податок, 42% з якого перераховувалось до Пенсійного фонду, перераховані суми зараховувались відповідачем в рахунок сплати страхових внесків за відповідний період, а також позивач доплачував різницю між визначеною сумою страхових внесків та перерахованою сумою від єдиного податку, що не заперечується ні відповідачем ні позивачем.

Відповідачем до матеріалів справи наданий акт перевірки позивача № 22/6 від 03.03.2007р. за період з 01.07.05р. по 20.02.07р. В ході проведення вказаної перевірки підтверджено перерахування позивачем сум страхових внесків за перевірений період в повному обсязі.

Підставою виникнення спору є те, що  позивач вважає, що він є платником єдиного податку, отже не повинен сплачувати страхові внески до пенсійного Фонду в відповідних розмірах, а тому просить повернути помилково сплачену суму страхових внесків, а відповідач посилається на те, що позивач повинен сплачувати страхові внески в порядку і в розмірах передбачених Законом України "Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування".

Суд зазначає, що в своїх обґрунтуваннях  позивач посилається на Указ Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності” в редакції Указу Президента №746 від 28.06.1999 р., вважаючи що не є платником страхових внесків.

Механізм та підстави сплати внесків встановлений Законом України  „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”. Згідно ст. 1 наведеного закону страхові внески  - кошти відрахувань на соціальне страхування та збір на обов'язкове  державне  пенсійне  страхування,  сплачені згідно  із  законодавством,  що діяло раніше;  кошти,  сплачені на загальнообов'язкове державне пенсійне  страхування  відповідно  до цього Закону.

Закон України „Про систему оподаткування” передбачає вичерпаний перелік податків і зборів (обов’язкових платежів), страхові внески до них не віднесені.

Таким чином, сума перерахованих позивачем внесків не є збором на обов’язкове державне пенсійне страхування. Звільнення від сплати внесків наведеним Указом Президента України не передбачено. Крім того, сам Указ відноситься до податкового законодавства, яке на внески не розповсюджується.

Також суд зазначає, що Закону України  „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” є спеціальним актом регулюючим спірні відносини, прийнятим після Указу Президента та є актом більшої юридичної сили.

Згідно зі статтями  14  та  15 Закону України  "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" страхувальниками та відповідно,   платниками   страхових внесків   до   Пенсійного   фонду   є роботодавці, підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об'єднання громадян   профспілки, політичні партії (у тому   числі   філії,   представництва,   відділення   та   інші відокремлені підрозділи   зазначених   підприємств,   установ,   організацій, об'єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи суб'єкти підприємницької   діяльності    та    інші    особи    (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий  спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), які використовують працю фізичних осіб на умовах    трудового   договору    (контракту) або на інших умовах, передбачених  законодавством  або  за  договорами   цивільно-правового характеру.

На виконання вимог зазначеного Закону постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 № 21-1 було затверджено Інструкцію про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, зареєстровану в Міністерстві юстиції України  16 січня 2004 р.    за N 64/8663.

Таким чином, аналіз вищенаведених норм чинного законодавства свідчить про те, що підприємство позивача є страхувальником та відповідно зобов’язано сплачувати страхові внески на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування на загальних підставах.

Суд зауважує, що Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", як нормативно - правовий акт, має пріоритет перед Указом Президента України „Про спрощену систему оподаткування”, обліку і звітності суб’єктів малого підприємництва”, на який посилається позивач, як на обґрунтування заявлених вимог.

Відповідно до п. 6 ст. 18 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" законодавством не можуть встановлюватися пільги нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Відповідно до Прикінцевих положень (п.14, 15) Закону "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", усі законодавчі акти, у тому числі й ті, що регулюють спрощену систему оподаткування, повинні бути приведені у відповідність до вимог цього Закону, а до того часу закони України та інші нормативно - правові акти застосовуються в частині, що не суперечить вищезазначеному Закону.

Таким чином, Указ Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" відносно сплати страхових внесків до Пенсійного фонду суб'єктами підприємницької діяльності, діє в частині, що не суперечить Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Згідно роз’яснень Пенсійного фонду України до внесення відповідних змін до законодавства з метою уникнення подвійного оподаткування при сплаті страхових внесків платниками   єдиного податку за найманих   працівників   сума коштів, що спрямовується до Пенсійного Фонду у вигляді частини ставки єдиного податку, зараховується в рахунок сплати страхових внесків за відповідні періоди.

Міністерством юстиції України 22.04.2004 року за № 514/9113 були зареєстровані зміни до Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України (Постанова Правління ПФУ від 05.04.2004 № 5-1) якими, зокрема, встановлено, що суми надміру сплачених чи помилково сплачених страхових внесків та інших платежів (в тому числі частина єдиного податку, що надходить за найманих працівників суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування) повертаються страхувальникам, або, за їх згодою зараховуються в рахунок майбутніх платежів страхових внесків. Таким чином, платники єдиного податку мають уникнути подвійного оподаткування.

Відповідно до п.6 ст.20 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" сплата внесків здійснюється авансом при кожному отриманні коштів на оплату праці, а остаточний розрахунок платники проводять до 20 числа місяця, наступного за звітним.

Частиною 2 ст. 106 вищезазначеного Закону України № 1058 встановлено, що суми страхових внесків не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у зазначений строк, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (далі - недоїмка) стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Судом встановлено, що позивач своєчасно здійснював нарахування та перерахування страхових внесків протягом 2006 року. Судом встановлено, що позивач сплачував лише різницю між сумою нарахованих страхових внесків та сумою, що надходила від єдиного податку, а отже надмірна сплата страхових внесків за 2006 рік з боку позивача відсутня.

Щодо посилань позивача на те, що він не зареєстрований платником страхових внесків у Пенсійному фонді, а тому не повинен сплачувати страхові внески, суд зазначає, що відповідачем надані пояснення, з яких вбачається, що Хлібокомбінат Великобурлуцької райспоживспілки зареєстовано в управлінні Пенсійного фонду України в В - Бурлуцькому районі (рішення виконавчого комітету про реєстрацію № 469 від 24.12.1991) згідно заяви керівника та головного бухгалтера підприємства від 24.12.91 та присвоєно реєстраційний номер 54.

Згідно п. З Інструкції "Про порядок сплати і обліку страхових та інших внесків підприємств, установ, організацій і громадян до Пенсійного фонду України", затвердженої постановою Правління Пенсійного фонду України від 26.03.92 № 2-1, всі підприємства зобов”язані зареєструватись як платники внесків в органи Пенсійного фонду України у містах і районах. Для проведення реєстрації платники внесків, зазначені в пункті 3 цієї інструкції, подають органам Пенсійного фонду України у містах і районах заяву по формі відповідно до додатку № 1 Інструкції. Кожному платнику внесків присвоюється рееєстраційний номер і вручається письмове повідомлення про розміри і строки сплати внесків відповідно до додатку № 2 Інструкції.

В зв"язку з тим, що 18.08.2000 року Хлібокомбінат Великобурлуцької райспоживспілки було перереєстровано на Великобурлуцький хлібокомбінат, відповідно до п.п. 4.2.1 п.п. 4.2 п. 4 Інструкції "Про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами збору на обов"язкове державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду України", затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 03.06.99 №4-6 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 05.07.99 за № 436/3729, що діяла на момент перереєстрації, у разі зміни назви платника, організаційно-правової форми суб"єкта підприємницької діяльності, а також форми власності або зміни юридичної адреси орган Пенсійного фонду на підставі інформаційного повідомлення з органу державної реєстрації та заміненого свідоцтва про державну реєстрацію здійснює відповідні зміни в реєстраційних справах платників, відповідно чого і відбулася перереєстація Великобурлуцького хлібокобінату в управлінні Пенсійного Фонду України в В -Бурлуцькому районі. Згідно до п.п. 4.2.2. Інструкції якщо відповідні зміни відбулися у межах територіального обслуговування органу Пенсійного фонду, то вони вносяться до справи платника без зміни її реєстраційного номера.

Таким чином, реєстрація позивача в Пенсійному фонді відбулось в той час, коли Інструкція "Про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України", затверджена Постановою Пенсійного фонду України № 21-4 від 19.12.03 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 16.01.04 за № 64/8663, на яку посилається позивач ще не діяла.

Суд вважає за необхідне зазначити, що питання щодо правильності реєстрації підприємства позивача в органах Пенсійного фонду не є предметом розгляду даної справи. Підприємство позивача є платником страхових внесків згідно положень Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”, та в силу норм цього закону повинно сплачувати страхові внески до Пенсійного фонду.

На підставі вищевикладеного, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог.

Керуючись  4, 8, 17, 86, 94, 160 - 163  Кодексу адміністративного судочинства України , суд

ПОСТАНОВИВ:

В позові відмовити.

На постанову через суд першої інстанції можебути подана заява про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня складання постанови у повному обсязі.

Апеляційна скарга може бути  подана через суд першої інстанції протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Копія апеляційної скарги одночасно направляється до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків для подачі заяви про апеляційне оскарження.

Постанова в повному обсязі виготовлена 10.04.2007р.

Суддя                                                                                            Яризько В.О.