ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

12.02.07                                                                                           Справа  № 5/41-9/11

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючої-судді                                  Дубник О.П.

суддів                                                      Орищин Г.В.

Якімець Г.Г.

При  секретарі  судового  засідання     Ніколайчук С.В.

розглянувши
апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м.Львова № 24558/10-010 від 26.10.2006 року

на постанову
Господарського суду Львівської області від 04.10.2006 року

у справі
№5/41-9/11

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальність «Українські акумулятори»(надалі ТзОВ «Українські акумулятори»), м.Львів

до
Державної податкової інспекції (надалі ДПІ) у Шевченківському районі м.Львова, м.Львів

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Державна податкова інспекція у м.Львові, м.Львів

про
визнання нечинним податкового повідомлення-рішення

за участю представників

від  позивача – Стадник А.Л. - представник (дов. у справі);

від  відповідача – Мельничук В.А. - представник (дов. у справі);

від третьої особи –не з’явився.

Причини відкладення розгляду справи викладено в ухвалі суду від 22.01.07р.

Права та обов’язки згідно ст.ст. 49, 51 КАС України роз’яснено, заяв про відвід суддів не поступало.

Сторони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, докази цього містяться в матеріалах справи.

Технічна  фіксація  судового  процесу  здійснювалась з  допомогою  програмно-апаратного  комплексу “Оберіг”.

Постановою господарського суду Львівської області від 04.10.2006 року у цій справі (суддя Л.С.Данко) частково задоволено позов ТзОВ «Українські акумулятори»до ДПІ у Шевченківському районі м.Львова і визнано нечинним податкове повідомлення-рішення відповідача №/0/25891 від 12.09.05р. В частині вимог позивача щодо покладення на податковий орган судових витрат відмовлено.

Постанова суду в частині задоволених позовних вимог мотивована ч.1 п.п.7.7.3 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»від 03.04.97р. №168/97-ВР, із змінами та доповненнями (далі Закон №168/97-ВР),  ст.4 Указу Президента України «Про деякі зміни в оподаткуванні»від 07.08.98р. №857/98, із змінами (далі Указ №85/98), п.1.8,  п.п.3.1, 3.8 розділу 3, п.п.10.1 п.10 Інструкції "Про порядок ведення органами державної податкової служби оперативного обліку податків і зборів (обов'язкових платежів) до бюджетів та до державних цільових фондів", затвердженої наказом ДПА України у редакції від 02.04.99р. №174 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 13.05.99року за №304/3597 (далі Інструкція №174), п.4.1 Порядку направлення органами державної податкової служби України податкових вимог, затвердженого наказом ДПА України від 03.07.01р. №266 (зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 16.07.01р. за №595/5786), п.п.4.2, 4.3 ст.4, п.5.1, п.п.5.2.1, 5.2.2 п.5.2 ст.5, п.п.6.2.2 п.6.2 ст.6 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»від 21.12.2000р. №2181-Ш, із змінами та доповненнями (далі Закон №2181-Ш), п.5.9.1 Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість, затвердженого наказом ДПА України 30.05.97р. №166 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.06.05р. за №702/10982 (далі Порядок №166), в редакції наказу ДПА України №63 від 02.02.04р., який затверджено в Міністерстві юстиції України 18.02.04р. за №209/8808, на підставі яких місцевим господарським судом зроблено висновок про підставність вимог позивача, оскільки останній не декларував податкового зобов'язання з податку на додану вартість у спірному періоді, тому узгодження податкового зобов'язання не було і, відповідно, не було підстав для накладення штрафних санкції за несвоєчасну сплату такого.

Місцевий господарський суд, керуючись ч.1 ст.94 КАС України, відмовив в задоволені позову щодо покладення судових витрат на відповідача, присудивши відшкодувати такі з державного бюджету України.

З підстав, зазначених в апеляційній скарзі, ДПІ у Шевченківському районі м.Львова оскаржує судове рішення в частині задоволених позовних вимог, наполягаючи на тому, що після подання позивачем 26.08.05р. уточнюючого розрахунку (коригуючої декларації), яким зменшено суму податкового зобов’язання з податку на додану вартість на 100347 грн., ним не сплачено протягом наступних 5-ти днів узгоджену суму податкового зобов’язання в розмірі 100347 грн., отже податковим органом правомірно застосовано до позивача спірні штрафні санкції.

Апелянт просить скасувати оскаржувану постанову суду та прийняти нову, якою відмовити в задоволені позовних вимог.

Заслухавши представників сторін, розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, судом встановлено наступне:

суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги (ч.1 ст.195 КАС України).

На підставі, акту №372/15-215 про порушення податкового законодавства щодо своєчасності розрахунків з бюджетом ТзОВ "Українські акумулятори" за серпень 2005 року ДПІ у Шевченківському районі м.Львова 12.09.05р. прийняла податкове повідомлення-рішення №/0/25891, яким згідно п.п.17.1.7 п.17.1 ст.17 Закону №2181-Ш за затримку на п’ять календарних днів граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання за платежем податок на додану вартість в розмірі 100293,81 грн. позивача зобов’язано сплатити штраф у розмірі 10 відсотків  в  сумі 10029, 38 грн.

З матеріалів справи вбачається, що згідно поданої до податкового органу позивачем податкової декларації з податку на додану вартість за червень 2004 року за №1973978 останнім, в рядку 21, колонка Б якої, зазначено суму до відшкодування - 100347 грн., а у  рядку 20 цієї декларації, щодо суми податку на додану вартість, яка підлягає сплаті до бюджету за підсумками поточного звітного періоду, позивачем не зазначено жодної суми.

Також, судом першої інстанції встановлено, що в податкових деклараціях з податку на додану вартість за липень 2004 року, за серпень 2004 року, за вересень 2004 року, за жовтень 2004 року, за листопад 2004 року, за грудень 2004 року, за січень 2005 року, за лютий 2005 року, за березень 2005 року, за квітень 2005 року, за травень 2005 року, за червень 2005 року, за липень 2005 року, за серпень 2005 року позивачем зазначено суму податку на додану вартість, яка підлягає сплаті до бюджету за підсумками поточних звітних місяців відповідно в розмірі - 290 грн., 317 грн., 338 грн., 338 грн., 628 грн., 694 грн., 190 грн., 2831 грн., 600 грн., 1022 грн., 2377 грн., 2112 грн., 2353 грн., 2010 грн.

Крім того, ТзОВ "Українські акумулятори" подало до податкового органу 26.08.05р. уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість за №2392876 у зв’язку з виправленнями самостійно виявлених помилок у липні 2005 року за червень 2004 року, де уточнена сума звітного періоду, в якому виявлена помилка, і визначено суму податку на додану вартість, яка підлягає відшкодуванню в розмірі 95853 грн.

Рядок 7.1. цього розрахунку, що носить назву "збільшення суми, яка підлягала сплаті до бюджету" не заповнено, а саме цей рядок вказує на декларування платником податків сум податкового зобов'язання з податку на додану вартість.

Таким чином, на підставі вищевказаних податкових декларацій позивачем заявлено до відшкодування - 100347 грн., а до сплати - 16100 грн., загальна сума бюджетного відшкодування становила на дату прийняття спірного податкового повідомлення-рішення 84247 грн. і на час розгляду даного спору йому з державного бюджету не відшкодована, чого сторонами не заперечується.

Відповідно до ч.1 п.п.7.7.3 п.7.7 ст.7 Закону №168/97-ВР у разі коли за результатами звітного періоду сума, визначена згідно з підпунктом 7.7.1 статті 7 даного Закону, має від'ємне значення, така сума підлягає відшкодуванню платнику податку з державного бюджету України протягом місяця, наступного за звітним періодом.

Пунктами п.5.1, п.п.5.2.1, 5.2.2 п.5.2 ст.5 та п.п.4.2, 4.3. ст.4 Закону №2181-Ш  передбачено два випадки, коли податкове зобов'язання вважається узгодженим, а саме: у разі самостійного узгодження податкового зобов'язання платником податків

шляхом визначення такого зобов'язання у податковій декларації (вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації); у разі нарахування податкового зобов'язання контролюючим органом внаслідок податкової перевірки (вважається узгодженим у день отримання платником податків податкового повідомлення, за   винятком випадків адміністративного та/або судового оскарження повідомлення-рішення тощо).

Згідно п.5.1 ст.5 цього ж Закону податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації.

Відповідно до ст.4 Указу №857/98 у разі якщо сума податку на додану вартість, визначена як різниця між загальною сумою податкових зобов’язань, що виникли у зв'язку з будь-яким продажем товарів (робіт, послуг) протягом звітного періоду, та сумою податкового кредиту звітного періоду, має від'ємне значення, така сума зараховується у погашення заборгованості платника податку із сплати податку на додану вартість, що виникла у минулих звітних періодах, а за відсутності заборгованості - у зменшення податкових зобов’язань платника податку протягом трьох наступних звітних періодів.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції зробив вірний висновок, що позивачем сума податкового зобов'язання в розмірі 100293,81 грн. не декларувалася до сплати у наведених вище податкових деклараціях, уточнюючому розрахунку (в рядку 21 податкової декларації з податку на додану вартість за червень 2004р. декларувалась лише сума податку на додану вартість, яка належить до бюджетного відшкодування), відповідно не може вважатись узгодженою.

З огляду на викладене, судова колегія оскаржувану постанову місцевого господарського суду залишає без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись п.п.6, 7 розділу VII, ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, ч.5 ст.254 КАС  України –

Львівський апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1.          Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову господарського суду Львівської області від 04.10.06р. у цій справі  - без змін.

2.          Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно ст.ст.211, 212 КАС України.

Головуюча-суддя                                                                   О.П. Дубник

суддя                                                                                         Г.В. Орищин

суддя                                                                                         Г.Г.Якімець