ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем
України

20.04.07
Справа №4/366-пд-06

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського
суду у складі:

при секретарі - Соколові А.А.,

за участю представників:

позивача:
не з'явився;

відповідача:
Величко В.М., дов. дов. №1/03-25 від 27.03.2007, головний
бухгалтер;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу Державного підприємства «Генічеський солезавод», с. Приозерне
Генічеський район Херсонська область

на рішення господарського суду Херсонської області від
12.12.2006р. у справі №4/366-пд-06

за позовом: Дочірнього підприємства «Торговий дім
«Херсон» Компанії з обмеженою відповідальністю «Інтертрейд груп Ел.Ел.Сі», м.
Херсон

до відповідача: Державного підприємства «Генічеський
солезавод», с. Приозерне Генічеський район Херсонська область

про розірвання договору та стягнення суми

СУТЬ СПОРУ:

ДП «Торговий дім «Херсон» Компанії з обмеженою
відповідальністю «Інтертрейд груп Ел.Ел.Сі» звернулось до господарського суду з
позовною заявою до ДП Генічеський солезавод» про розірвання укладеного між
сторонами договору №15/07-02 від 15.07.2002року та стягнення перерахованих в
якості попередньої оплати 349 939 грн. 04 коп., посилаючись на невиконання
відповідачем істотних умов договору по вирощуванню морської солі
виробничо-технічного призначення, солі морської для ван, бішофіта та виробництво
солі харчової.

Рішенням господарського суду Херсонської області від
12.12.2006 (суддя Ємленінова З.І.) задоволено вимоги позивача про розірвання
договору та стягнення з відповідача 349 939 грн. 04 коп. Рішення мотивовано
умовами договору, приписами цивільного та господарського законодавства, а саме:
ст. 525, 526, ч. 2 ст. 651, ч. 2 ст. 852 ЦК України, ст.ст. 206, 188, 224, 225
ГК України. Господарський суд дійшов висновку, що позивачем дотримано вимоги
ст. 188 ГК України щодо  розірвання
господарського зобов'язання, тому вимоги про розірвання договору підлягають
задоволенню; також, на думку суду, виходячи з умов договору та наданих
позивачем доказів про існування заборгованості за спірним договором,
задоволенню підлягають вимоги про стягнення з відповідача 349 939 грн. 04 коп.

Не погоджуючись із прийнятим судовим актом, відповідач
звернувся з апеляційною скаргою до Запорізького апеляційного господарського
суду.

В процесі розгляду апеляційної скарги склад колегії
змінювався.

Розпорядженням голови Запорізького апеляційного
господарського суду за №1293 від 19.04.2007 справу передано на розгляд колегії
суддів: головуючий суддя - Шевченко Т.М., судді - Колодій Н.А., Радченко О.П.

За заявою представника відповідача судові засідання
проводилось без застосуванням технічних засобів фіксації судового процесу.

Позивач  вимоги
суду щодо надання додаткових доказів та письмових пояснень про обставини, що
зазначені відповідачем в апеляційній скарзі та підтверджені наданими ним
доказами (щодо прийняття господарським судом Херсонської області у 2003 році
рішення про стягнення даної заборгованості за зазначеним договором, знаходження
рішення на виконанні у виконавчій службі) не виконав без поважних причин,
свого  представника в судові засідання не
направив, про причини невиконання ухвал суду та
неявки не повідомив; про дату час і місце розгляду справи був
повідомлений належним чином.

В апеляційній скарзі та судовому засіданні представник
відповідача зазначив, що він не брав участі в судовому засіданні при розгляді справи
господарським судом Херсонської області, тому не зміг надати відповідні
документи суду першої інстанції. Вказує, що не погоджується з рішенням суду з
таких підстав: в 2003 році з відповідача вже було стягнуто на користь позивача
353073 грн. 45 коп. за тим же договором і та ж сама заборгованість. Отже, за
твердження відповідача, позивач двічі звернувся до господарського суду з тими
самими вимогами (у 2003 та 2006 роках) про стягнення заборгованості, а
господарський суд двічі їх задовольнив. Просить скасувати рішення місцевого
господарського суду та прийняте нове рішення, судові витрати за апеляційною
скаргою покласти на позивача.

За згодою
представника відповідача в судовому засіданні 20.04.2007 оголошено вступну та
резолютивну частину постанови.

Згідно зі статтею 99 Господарського процесуального
кодексу України, апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в
апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до
приписів статті 101 Господарського процесуального кодексу України у
процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і
додатково поданими доказами  повторно
розглядає справу. Апеляційний суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному
обсязі.

При розгляді справи судом апеляційної інстанції
застосовані приписи ст. 75 ГПК України.

Запорізький апеляційний господарський суд, перевіряючи
законність та обґрунтованість оскаржуваного судового акту, вивчивши матеріали
справи та апеляційної скарги, вислухавши пояснення представника відповідача,

ВСТАНОВИВ:

15 липня 2002 року між ДП «Генічеський солезавод»
(виконавець) та ДП «Дніпровська фінансово-інвестиційна компанія» компанії з
обмеженою відповідальністю "Інтертрейд груп Ел.Ел.Сі" (замовник),
правонаступником якої є позивач відповідно до пункту 1 Статуту, укладено
договір №15/07-02 (далі - Договір), за умовами якого виконавець зобов'язався
виконати роботу по вирощуванню морської солі виробничо-технічного призначення,
солі морської для ван, бішофіта та виробництво солі харчової в кількості 20 тон
щорічно в період з 15.07.2002року по 31.12.2005року, а позивач - прийняти
роботу та сплатити обумовлену ціну.

Пунктами 3.1, 3.2 Договору та додатковими угодами №1, 2 до
Договору передбачено обов'язок замовника здійснити авансові платежі за роботу
по вирощуванню, збору, складуванню солі виробничо-технічного призначення, солі
морської для ван, бішофіта та виробництво солі харчової шляхом перерахування
коштів на розрахунковий рахунок відповідача, а також передачею
товарно-матеріальних цінностей.

В матеріалах справи містяться платіжні доручення та
товарно-транспортні накладні, які додано позивачем по позовної заяви в якості
доказу попередньої оплати за виконання передбачених договором робіт на суму 236
680 грн. 84 коп. та 113 258 грн. 20 коп. (а.с.11-23).

Підставою для звернення до господарського суду ДП
«Торговий дім «Херсон» з вимогами про розірвання договору та стягнення
авансованої суми стало, як вважає позивач, невиконання ДП «Генічеський
солезавод» своїх зобов'язань за договором та стягнення попередньої оплати, яка
була перерахована відповідачу у 2002 році.

Колегія судів,
дослідивши матеріали справи та апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі
фактичних обставин справи застосування судом норм чинного законодавства при
винесенні оскаржуваного рішення, вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до
ст.ст. 1, 20 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні
особи мають право звернутися до господарського суду згідно з встановленою
підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних
прав і охоронюваних законом інтересів.

У відповідності до статі 33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини,  на  які
вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказами у справі є будь-які фактичні данні, на підставі
яких господарський суд у визначеному законом порядку  встановлює наявність чи відсутність обставин,
на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного вирішення господарського спору (ст.32 ГПК
України). Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування (ст.34 ГПК України). Письмовими доказами є документи і
матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного
вирішення спору (ст.36 ГПК України).

Заявник апеляційної скарги не заперечує проти
невиконання Генічеським солезаводом своїх зобов'язань за Договором стосовно
вирощування та передачі позивачу солепродукції, не заперечує проти факту
отримання ним у 2002 році попередньої оплати за вказаним договором  №15/07-02, однак зазначає, що в рамках справи
№1/120 були розглянуті та задоволені вимоги позивача стосовно вилучення у ДП
«Генічеський солезавод» 10590,085 т солі морської на суму 353073, 45 грн. за
договором № 15/07-02 від 15.07.2002, тобто на суму попередньої оплати. Потім
ухвалами господарського суду неодноразово змінювався спосіб виконання рішення
суду на стягнення грошових коштів на зазначену суму передплати (ухвали додані
відповідачем до справи). Тобто, стягнення заборгованості, що виникла у
відповідача внаслідок отримання ним попередньої оплати і не виконання на цю
суму зобов'язань за Договором, вже було предметом розгляду у рамках справи №
1/120.

До матеріалів справи залучено копію рішення
господарського суду Херсонської області від 08.04.2003 по справі №1/120 (суддя
Губіна І.В.), а також інших процесуальних документів по справі 1/120, з яких
вбачається, що у ДП «Генічеський солезавод» вилучено 10590,085т солі на користь
ДП «Дніпровська фінансово-інвестиційна компанія», правонаступником якої є
позивач по даній справі.

Аналіз змісту позовної заяви у даній справі та змісту
рішення господарського суду від 08 квітня 2003 року по справі №1/120 свідчить,
що в зазначених документах є посилання на одні і ті ж самі платіжні доручення,
як на доказ існування заборгованості відповідача (№153 від 31.07.2002, №166 від
13.08.2002, №189 від 16.09.2002, №196 від 27.09.02 року та інші).

Як вбачається з процесуальних документів по справі
№1/120, солезаводом частково борг був погашений та спосіб виконання зазначеного
рішення змінювався. Виконавчий документа (наказ) по даному рішенню
господарського суду знаходиться на виконанні у виконавчій службі.

Зазначені обставини також підтверджуються письмовими
поясненнями та відповідними процесуальними документами, які було витребувано в
порядку ст. 38 ГПК України у ВДВС Генічеського районного управління юстиції
(долучено до матеріалів справи).

Враховуючи зазначені вище обставини, колегія суддів
вважає, що господарським судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення
для справи, а тому рішення в частині стягнення боргу підлягає скасуванню.

До того ж, колегія суддів вважає за необхідне зазначити,
що враховуючи викладені обставини щодо існування рішення по справі №1/120, у
позивача витребувались  відповідні
пояснення з цього приводу та докази в підтвердження обставин, викладених у
позовній заяві, спростування фактів та
доказів, наданих відповідачем.

Однак, позивач вимоги суду не виконав, в судові
засідання не з'являвся, що позбавляє можливості надати повну та об'єктивну
оцінку обставинам та відносинам, які склалися між позивачем і відповідачем, та
встановити істину по справі.

Стаття 81 ГПК України передбачає підстави залишення
позову без розгляду, зокрема, якщо позивач без поважних причин не подав
витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору, або
представник позивача не з'явився на
виклик у засідання господарського суду і його нез'явлення перешкоджає
вирішенню спору.

Відповідно до п.5 ст.81 ГПК України господарський суд
залишає позов без розгляду, якщо: позивач без поважних причин не подав
витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору, або
представник позивача не з'явився на виклик у засідання господарського суду і
його нез'явлення перешкоджає вирішенню спору.

З аналізу даного пункту статті вбачається, що залишення
позову без розгляду можливе лише за наявності таких умов: витребувані документи
чи явка представника позивача дійсно необхідні для вирішення спору, позивач без
поважних причин не подав витребуваних господарським судом матеріалів,
необхідних для вирішення спору.

Оскільки позивач двічі не з'явився на виклик
апеляційного суду для з'ясування питання стосовно повторного звернення позивача
до господарського суду з вимогами про стягнення з ДП «Генічеський солезавод»
авансованої за договором суми, не можливо розглянути справу по суті заявлених
вимог по даній справі в частині стягнення боргу та прийняти законне рішення, а
тому позов слід залишити без розгляду.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню
в частині скасування рішення господарського суду про стягнення заборгованості
за Договором.

З приводу розірвання спірного договору, колегія суддів
погоджується з висновком господарського суду, з наступних підстав.

Згідно з п. 6.1 Договору, спірний договір вступає в дію
з моменту його підписання і дії до повного виконання сторонами своїх
зобов'язань. Тобто, на час звернення позивача до суду із вимогою про розірвання
Договору, він  є діючим.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення
зобов'язання настають правові  наслідки,
встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання  внаслідок односторонньої відмови від
зобов'язання,  якщо це встановлено
договором або законом,  або розірвання
договору.

Також, враховуючи те, що позивачем, дотримано вимоги ст.
188 ГК України 14.07.2006 року та надіслано відповідачу пропозицію про
розірвання договору (лист №086/2 від 14.07.2006 а.с.40) і відповідно до ч.2
статті 651 ЦК України передбачено розірвання договору за рішенням суду на
вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених договором або законом, а також те, що відповідач
не заперечує факт невиконання ним зобов'язань за договором, колегія суддів
вважає правомірним задоволення господарським судом вимог про розірвання
спірного договору.

Враховуючи викладене, користуючись повноваженнями
апеляційної інстанції, наданими відповідно до п.3 ч.1 ст. 104 ГПК України,
частково скасовує рішення господарського суду та залишає позов без розгляду в
частині стягнення суми заборгованості.

Апеляційний суд погоджується з господарським судом щодо
повернення позивачу надмірно сплаченого держмита та зазначає стосовно розподілу
судових витрат наступне.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, у зв'язку із
задоволенням вимог про розірвання договору, судові витрати за цією вимогою
покладаються на відповідача у справі, так як спір до суду  доведений з його вини.

Враховуючи роз'яснення ВАСУ (із відповідними змінами)
від 23.08.94 №02-5/612, при вирішенні питань щодо розподілу судових витрат при
залишенні позову без розгляду необхідно мати на увазі, що відповідно до пункту
3 статті 8 Декрету Кабінету Міністрів України від 21.01.93 N 7-93 "Про
державне мито" останнє підлягає поверненню
позивачеві тільки у  випадках
припинення провадження у справі з підстав, передбачених пунктами 1 і 3 статті
80  ГПК. В  усіх інших випадках застосування статей 80 та
81 ГПК державне мито поверненню не підлягає.

Таким чином, судові витрати за позовними вимогами в
частині стягнення боргу не підлягають поверненню позивачу.

У зв'язку із частковим задоволенням апеляційної скарги,
судові витрати за апеляційною скаргою в частині задоволених вимог, тобто в
розмірі 1749,70 грн. покладаються на позивача у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 81 п.5,
99, 101, п. 3 ч.1 ст. 103, п.1 ч. 1 ст. 104, ст. 105 Господарського
процесуального кодексу України ,апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Генічеський
солезавод», с. Приозерне Генічеський район Херсонська область, задовольнити
частково.

Рішення господарського суду Херсонської області від
12.12.2006 у справі №4/366-пд-06 скасувати частково та прийняти нове рішення,
викласти його в наступній редакції.

1. Позовні вимоги про стягнення суми боргу в розмірі 349
939 грн. 04 коп. залишити без розгляду.

2. Розірвати договір №15/07-02 від 15.07.2002.,
укладений між позивачем та відповідачем у справі.

3. Стягнути з Дочірнього підприємства «Торговий дім
«Херсон» Компанії з обмеженою відповідальністю «Інтертрейд груп Ел.Ел.Сі», м.
Херсон, на користь Державного підприємства «Генічеський солезавод», с.
Приозерне, Генічеський район, Херсонська область, 1749,70 грн. державного мита
за апеляційною скаргою. Видати наказ.

Видачу наказів доручити господарському суду Херсонської
області.

Відповідно до вимог ст. 84 ГПК України постанову
оформлено та підписано 26.04.2007.