ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ
ПОСТАНОВА

Від  "08" травня 2007 р.                                            по справі  № 7/31-40А

За позовом Відкритого акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль"в особі Волинської обласної дирекції, м. Луцьк

до відповідачів: Державного казначейства України, м. Київ

та     Відділення Державного казначейства України у м. Луцьку,                  м. Луцьк

та                    Другого відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції, як правонаступника реорганізованої державної виконавчої служби у м. Луцьку, м. Луцьк

про зобов’язання вчинення дій та стягнення 59795,92 грн.

Суддя          Шум М.С.

Секретар судового засідання Ксензюк А.Я.

ЗА УЧАСТЮ ПРЕДСТАВНИКІВ СТОРІН:

від позивача: Голошва В.Л., начальни юрвідділу, Бакай А.В., заступник начальника відділу ВОД ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" (дов. від 01.12.2006р.)

від відповідачів: Зізюкіна Ю.Л. – головний спеціаліст юридичного відділу ГУДКУ у Волинській області (дов. №4.3-22/644-1697 від 09.02.2007р.), Іщенко Г.С. – державний виконавець (дов. №7956 від 07.032007р.)

В судовому засіданні взяли участь: Шевчик В.В., старший помічник прокурора Волинської області

Відповідно до ст. 127 Кодексу адміністративного судочинства України представникам сторін було роз’яснено право відводу судді та секретарю судового засідання. Відводу судді та секретарю судового засідання заявлено не було. В судовому засіданні учасникам судового процесу на підставі ст.ст. 49, 51 Кодексу адміністративного судочинства України було роз’яснено їх процесуальні права та обов’язки. Заяв та клопотань від останніх на розгляд господарського суду не поступило.

В судовому засіданні 07.05.2007р. у зв’язку з необхідністю подання сторонами додаткових документів було оголошено перерву до 10 год. 30 хв. 08.05.2007р.

Суть спору: позивач – відкрите акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль"                           в особі Волинської обласної дирекції звернувся до господарського суду Волинської області з позовною заявою про визнання бездіяльності державної виконавчої служби у м. Луцьку як такої, що не відповідає вимогам закону, зобов’язати останню вчинити всі передбачені чинним законодавством дії, спрямовані на затримання та передачу на реалізацію арештованого майна. Крім того, позивач просить стягнути з держави Україна в особі відділення державного казначейства України у м. Луцьку 59 795,92 грн. у відшкодування збитків завданих бездіяльністю державної виконавчої служби у м. Луцьку.

В обґрунтування пред’явлених до відповідачів позовних вимог позивач посилається на бездіяльність державного виконавця при виконанні виконавчого документа та зволікання з оцінкою та реалізацією транспортних засобів. Бездіяльність полягає в наступному: майно боржника арештовано державним виконавцем 05.07.2005р. (акт опису та арешту майна), а постанову про призначення експерта для участі у виконавчому провадженні з метою визначення ринкової вартості майна винесено 10.05.2006р.; в акті опису та арешту майна від 05.07.2005р. не зазначено механічних пошкоджень транспортних засобів та інших особливостей останніх, а також постанова про затримання транспортного засобу винесена 24.03.2006р. у зв’язку з чим вартість двох автомобілів зменшилась на 85%.

В судових засіданнях представники позивача пред’явлені до відповідачів вимоги підтримали та просять суд задовольнити останні в повному об’ємі.

Державна виконавча служба у м. Луцьку у запереченні на позовну заяву пред’явлені вимоги заперечила, мотивуючи тим, що дії по виконанню виконавчого напису від 17.05.2005р. проводяться відповідно із вимогами Закону України "Про виконавче провадження" та Інструкції "Про порядок проведення виконавчих дій" та ухвалою Луцького міськрайонного суду від 15.01.2007р. заборонено АППБ "Аваль" здійснювати дії по виконанню зобов’язання по кредитному договору №012/01-11/620 від 24.12.2002р. по виконанню виконавчого напису нотаріуса.

У заперечені на позов державна виконавча служба та державний виконавець в судовому засіданні зазначили, що арешт та вилучення транспортних засобів здійснюють органи ВДАІ УМВС України. Постанова про затримання транспортного засобу винесено 24.03.2006р. Копія постанови направлено на виконання до начальника МРЕВ ВДАІ УМВС України у Волинській області. Однак, ВДАІ УМВС України у Волинській області затримання транспортного засобу не здійснювало у зв’язку з чим неодноразово направлялись листи-вимоги.

Крім цього, державний виконавець повідомила суд проте, що Наказом Державної виконавчої служби Волинської області №1 від 22.01.2007р. ліквідовано Державну виконавчу служби у м. Луцьку відповідно до постанови КМУ від 16.11.2006р. №1622.

Державне казначейство України у запереченні на позовну заяву пред’явлені позовні вимоги заперечило, мотивуючи тим, що державним виконавцем відповідно до ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" вжито всіх заходів щодо виконання виконавчого напису.

У запереченні Державне казначейство України також зазначає, що нормативно-правовими актами органам Державного казначейства України не надано повноважень та функцій виступати від імені держави Україна, а також Законом України "Про Державний бюджет на 2007 рік" не передбачено загальнодержавних видатків на відшкодування збитків, завданих бездіяльністю державної виконавчої служби.

В судовому засіданні 17.04.2007р. представником прокуратури Волинської області подано заяву про вступ прокурора у справу.

Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги товариства "Райффайзен Банк Аваль" в особі Волинської обласної дирекції заперечив, мотивуючи тим, що працівниками ВДАІ УМВС України у Волинській області належним чином виконувались покладені на останніх обов’язки, в тому числі і щодо виконання постанови державного виконавця від 24.03.2006р. Правомірність дій працівників ДАІ та ДВС також підтверджується висновком ВДПС ВДАІ УМВС України у Волинській області від 27.04.2007р.

Дослідивши матеріали справи, а також додатково представлені сторонами документи, заслухавши пояснення, доводи та заперечення представників сторін та прокурора, господарський суд прийшов до висновку про безпідставність пред’явленого позову та необхідність відмови ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Волинської обласної дирекції в задоволенні позовних вимог з наступних підстав:

відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб Державної виконавчої служби, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів, яке здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених чинним законодавством України, а також рішеннями, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню.

Законом України "Про виконавче провадження" встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії (ст. 5 даного Закону).

На виконання вимог Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець вживав заходів щодо примусового виконання виконавчого напису, а також вчиняв виконавчі дії, які полягають в наступному:

постановою ВДВС Луцького міського управління юстиції від 15 червня 2005 року відкрито виконавче провадження про стягнення із гр. Матвійчука В.І. в користь АППБ "Аваль" 139 259,69 грн. шляхом звернення стягнення на заставне майно із встановленням строку для добровільного виконання до 22.06.2005р.

05.07.2005р. проведено опис і арешт заставного майна Матвійчука В.І. (акт опису та арешту майна). Згідно зазначеного акту за згодою представника банку описане майно прийняв на відповідальне зберігання Матвійчук В.І.

Постановою від 14.07.2005р. про призначення експерта для участі у виконавчому провадженні ВКФ "Експертиза Тоутал" призначено у виконавчому провадженні експертом. Факт винесення постанови про призначення експерта для участі у виконавчому провадженні від 14.07.2005р. підтверджується також і постановою начальника ДВС у м. Луцьку від 13.04.2006р. Згідно висновку експерта вартість арештованого майна становить 55 779 грн.

Арештоване майно 27.02.2006р. передано на реалізацію до Волинської філії СДП "Укрспец’юст".

Державним виконавцем 24.03.2006р. винесено постанову про затримання транспортних засобів та неодноразово (30.10.2006р., 23.10.2007р.) надсилались вимоги органам ДАІ щодо негайного виконання постанови державного виконавця про затримання транспортних засобів, що належать Матвійчуку В.І.

Згідно протоколу від 03.04.2006р. про проведення аукціону по реалізації рухомого майна боржника остання не здійснена у зв’язку з відсутністю купівельного попиту.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає бездіяльності державного виконавця щодо примусового виконання виконавчого напису, оскільки останнім вживались заходи та вчинялись необхідні дії для примусового виконання виконавчого напису.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов’язки виникають із дій, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов’язки. Частиною 3 пункту 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов’язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (ст. 16 ЦК України).

Правові підстави відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди визначені статтею 22 Цивільного кодексу України. Дана стаття визначає загальну норму щодо відшкодування шкоди внаслідок наявності складу цивільного правопорушення. За загальним правилом для покладення відповідальності на особу, що заподіяла шкоду необхідні наступні умови: порушення цивільного права чи інтересу; завдання шкоди; причинний зв’язок між порушенням права та шкодою; наявність вини особи, що заподіяла шкоду.

Як зазначається в Постанові Верховного Суду України від 04.04.2006 року №43/543, за загальними принципами цивільного права, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22, стаття 611, частина перша статті 623 ЦК України). Для застосування такого заходу відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи, шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв’язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Згідно з частиною другою статті 623 ЦК України, розмір збитків, завданих порушенням зобов’язання доказується кредитором.

Твердження позивача, що погіршення стану транспортних засобів, які перебувають в заставі та зменшення їх вартості з 167 961 грн. (станом на 24.12.2002р. - дата укладення договору застави) на 40 728 грн. (станом на 04.07.2006р.) виникло з вини державного виконавця у зв’язку із його бездіяльністю не знайшло свого підтвердження в процесі розгляду справи. Згідно акту опису та арешту майна від 05.07.2005р. описане майно передано за згодою представника банку на відповідальне зберігання Матвійчуку В.І., а не державному виконавцю.

Разом з тим, згідно ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Лише у випадках, передбачених законом, може бути покладено обов’язок відшкодувати завдану шкоду й за відсутності вини її заподіювача.

Відповідно до положень ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Тому, позивач, звертаючись до суду з позовними вимогами щодо стягнення з держави Україна в особі відділення Державного казначейства України у м. Луцьку завданих бездіяльністю ДВС м. Луцька збитків, зобов’язаний довести, що шкода заподіяна відповідачами умисно, під час виконання (невиконання) ними своїх службових обов’язків, безпосередній причинний зв’язок між правопорушенням та заподіянням шкоди і розмір відшкодування.

Відповідно до вимог ст.ст. 55, 58 Закону України "Про виконавче провадження" особа, якій передано на зберігання описане майно, може ним користуватися, якщо особливості цього майна у разі користування не призведуть до його знищення або зменшення цінності. Порушення заборони державного виконавця розпоряджатися або користуватися майном, на яке накладено арешт, тягне за собою відповідальність зберігача майна, передбачену законом.

В силу ч. 2 п. 1 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно зі ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв’язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). В силу ст.ст. 69, 70 КАС України суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В даному випадку, виходячи із доданих до справи матеріалів, позивач не довів належними доказами своє цивільне право на відшкодування завданих збитків у зв’язку із неправомірною поведінкою відповідача, а тому у суду немає підстав для задоволення позовних вимог щодо відшкодування таких збитків.

Відповідно до ст. 25 Господарського процесуального кодексу України в разі вибуття однієї з сторін у спірному або встановленому рішенням господарського суду правовідношенні внаслідок реорганізації підприємства чи організації господарський суд здійснює заміну цієї сторони її правонаступником, вказуючи про це в рішенні або ухвалі. Оскільки Наказом Державної виконавчої служби Волинської області №1 від 22.01.2007р. ліквідовано Державну виконавчу служби у м. Луцьку відповідно до постанови КМУ від 16.11.2006р. №1622 суд прийшов до висновку про заміну відповідача - Державну виконавчу служби у м. Луцьку її правонаступником - Другим відділом Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції.

Як вбачається із свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи та витягу із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Відділення Державного казначейства України у м. Луцьку є відокремленим підрозділом Головного управління Державного казначейства України у Волинській області, а тому відповідно до ст.ст. 1, 21 Господарського процесуального кодексу України відповідачем у справі вважати Головне управління Державного казначейства України у Волинській області.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 71, 87, 94, 158-163, 167,                              п. 6 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В позові відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом 10 – днів з дня ї складення в повному обсязі за правилами ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через господарський суд Волинської області заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням протягом 20 днів апеляційної скарги.

Суддя