ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И

12.03.2007                                                                Справа №  14/68-ПД-07

Господарський суд Херсонської області у складі судді  Гридасова Ю.В. при секретарі Шепель І.М., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Херсонського державного будинку художньої творчості, м. Херсон,

до товариства з обмеженою відповідальністю "Дісплей плюс", м. Херсон,

про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 13.06.05 р.,

за участю представників

позивача: Висовень В.В., директор, наказ № 521-к від 06.06.2006 р.,

відповідача: Швець Г.В., ю/к, дов. № Ф19-1 від 20.02.2007 р.

Позивач у позовній заяві просить визнати недійсним договір купівлі-продажу частини комплексу від 13.06.05 р., укладений сторонами по справі, посилаючись на положення частин 2, 3 ст. 203, ст. 215 Цивільного кодексу України, а також на наступні обставини.

Херсонський державний будинок художньої творчості є установою освіти з державною формою власності, засновником якої є Міністерство освіти і науки України, органом управління с управління освіти і науки Херсонської обласної державної адміністрації (пункт 1.6. Статуту).

На думку позивача, при укладанні зазначеної угоди не були дотримані всі умови необхідні для укладання такого договору.

Як свідчить листування з регіональним відділенням Фонду державного майна України по Херсонській області (копія листа від 31.05.2005 р. № 02-1861) погодження ФДМУ або його регіональних відділень при відчуженні основних засобів бюджетних установ, якою зокрема с Херсонський державний будинок художньої творчості, не потрібно.

Проте, в даному випадку при продажу майна державної установи необхідно мати дозвіл на продаж майна. При цьому, як вважає позивач, в листі (дозволі) Міністерства (в даному випадку - Міфністерства науки та освіти) повинно бути зазначено конкретне майно, що підлягає продажу державним підприємством.

Так, у своїх листах від 13.06.2002 р. № 1/11-1918, від 17.06.2002 р. № 14/417-02, від 22.04.2005 р. № 1/11-1943 було надано дозвіл на списання шляхом продажу з балансу Херсоньского державного будинку художньої творчості господарської споруди, що знаходиться за адресою м. Херсон, вул. Суворова, 3. Лише в одному листі (від 22.04.2005 р. № 1/11-1943) конкретизовано, що дозволяється списати побутове приміщення за адресою м. Херсон, вул. Суворова, 3 загальною площею 124,1 кв.м. інв. № 10390001, 1897 року побудови.

За даними БТІ приміщення з такою площею у Херсонського державного будинку художньої творчості не має.

Таким чином, у дозволі міністерства на відчуження нерухомого майна, на думку позивача, не конкретизовано нерухоме майно, що може бути відчужено, відповідно до даних БТІ зазначеного майна, а саме  -  побутових приміщень не зареєстровано. Дозволу на продаж мощення та огорожі взагалі Міністерством науки та освіти не надавалося.

При продажу майна за договором купівлі-продажу частини комплексу від 13.06.2005 року між Херсонським державним будинком художньої творчості та товариством з обмеженою відповідальністю "Дісплей-Плюс", на думку позивача, не було зроблено обгрунтування доцільності продажу майна державної установи, та зокрема, майна, яке було відчужено, але щодо якого не було отримано дозволу власника (Міністерства) на продаж.

Таким чином, позивач вважає, що при укладанні зазначеного договору купівлі-продажу, частина майна державного підприємства, а саме частини огорожі № 4, довжиною 18,6 м.п.; та № 2 довжиною 49,85 м.п.; частини мостіння загальною площею 593,2 кв.м., яке розташовано на земельній ділянці загальною площею 720,7 кв.м. було відчужено без згоди власника - Держави, в особі Міністерства науки та освіти України. Будівля ж, що була відчужена також не конкретизована відповідно до даних БТІ.

За таких обставин, позивач вважає, що при укладанні договору купівлі-продажу частини комплексу від 13.06.2005 року не було волі сторони по договору - Держави в особі Херсонського державного будинку художньої творчості, направленої на відчуження зазначеного вище майна. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. В даному випадку, як вважає позивач, принципи цієї норми порушено.

Дозвіл Міністерства науки та освіти України на продаж майна є необхідною умовою для укладання договору купівлі-продажу майна бо в іншому випадку, на думку позивача, державна установа, яка не є власником майна фактично не має необхідного обсягу цивільної дієздатності. Отже, на думку позивача, майно за договором було продано всупереч інтересам держави.

Представник позивача на засіданні суду підтримав вимоги, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача в ході судового засідання заперечував проти позовних вимог, відповідно до відзиву на позовну заяву, посилаючись на наступні обставини.

У відповідності до частини першої статті 215 Цивільного Кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою —третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

В момент вчинення спірного договору Позивач мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, договір був вільним та відповідав внутрішній волі сторін. Також, у відповідності до приписів статті 210 ЦК України, спірний договір зареєстрований в Херсонському БТІ. Ці обставини підтверджені статутом Позивача, текстом спірного договору, дозволом власника майна, які є у справі, а також листом Міносвіти і науки України від 28 січня 2005 року № 10/4-64, листом Позивача від 12 травня 2005 року № 2.

Позивач зазначає, що власником майна не конкретизований перелік нерухомого майна, що підлягає продажу, відсутнє обґрунтування доцільності продажу майна, на яке не було окремого дозволу власника. Таке твердження, на погляд відповідача, не відповідає обставинам справи. Дозвіл на відчуження нерухомого майна наданий власником, що підтверджено листом МОН України від 22 квітня 2005 року № 1/11-1943. Окремий же дозвіл на продаж частини мостіння та огорожі у спірному випадку не потрібний, оскільки зазначені складові є невід'ємною частиною комунікацій, які увійшли до складу побутового приміщення. Крім того, до вартості проданого за спірним договором майна увійшла вартість мостіння й огорожі. Ця обставина підтверджуються протоколом аукціону від 7 червня 2006 року № 16.

Порядок відчуження державного майна у спірному випадку регулюється Типовою інструкцією про порядок списання матеріальних цінностей з балансу бюджетних установ (затверджена наказом Держказначейства України та Мінекономіки України від 10.08.2001 року № 142/181, зареєстрований у Мінюсті України за № 787/5978 від 05.09.2001, далі за текстом "ІНСТРУКЦІЯ"). Так, у відповідності до підпунктів а), г) пункту 3 Інструкції, списанню підлягають матеріальні цінності як такі, що непридатні для подальшого використання та фізично зношені. Як зазначено у дозволі МОН України від 22 квітня 2005 року № 1/11-1943, побутове приміщення, що підлягає продажу, знаходиться в аварійному стані, повністю зношене, не експлуатується, капітальному ремонту не підлягає, відбудова недоцільна. Пунктом 5 Інструкції передбачається списання матеріальних цінностей з балансу, у тому числі і шляхом продажу. А згідно з вимогами пунктів 22 і 23 Інструкції, продаж основних засобів бюджетних установ здійснюється на конкурсних засадах за експертною оцінкою. Суми, отримані установами від продажу будівель і споруд, вносяться в дохід того бюджету за рахунок якого утримується дана установа (пункт 24 Інструкції). Ці вимоги повністю виконані, що підтверджується письмовими доказами: примірником газети з оголошенням про торги, листом держказначейства від 11 липня 2005 року № 6-11/779, протоколом аукціону, платіжними дорученнями про сплату за придбане майно, наказом про списання побутового приміщення з балансу. Отже, на думку відповідача, продаж державного майна здійснено з неухильним додержанням вимог чинного законодавства.

Крім того, укладення спірного договору стало похідним заходом, що стало наслідком проведеного аукціону. В свою чергу, Позивачем не надано суду доказів того, що результати аукціону визнані недійсними.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 77 ГПК України у судовому засіданні оголошувались перерви з 20.02.07 р. до 27.02.07 р., з 27.02.07 р. до 05.03.07 р., з 05.03.07 р. до 12.03.07 р.

За згодою представників учасників судового процесу судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, що прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, господарський суд

в с т а н о в и в :

13 Червня 2005 року між Херсонським державним будинком художньої творчості та товариством з обмеженою відповідальністю "Дісплей-Плюс" було укладено договір купівлі-продажу частини комплексу (надалі –Договір). За вказаним договором у власність Покупця (Відповідач) перейшло наступне майно: нежила господарська споруда літ. "Б" (Будівля флігеля) з частиною мостіння та огорожею, корисною площею будівлі 69,3 кв.м., площею забудови будівлі 127 кв.м., частина огорожі, а саме № 4, довжиною 18,6 п.м.; та № 2 - довжиною 49.85 п.м., і частина мостіння загальною площею 593,2 кв.м., що розташовані на земельній ділянці загальною площею 720,7 кв.м. Зазначене майно розташоване за адресою м.Херсон, вул.Суворова, 3. Відповідності до приписів статті 210 ЦК України, спірний Договір зареєстрований в Херсонському ДБТІ.

У відповідності до частини першої статті 215 Цивільного Кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Як встановлено в ході судового засідання, дозвіл на відчуження нерухомого майна наданий власником, що підтверджено листом МОН України від 22 квітня 2005 року № 1/11-1943 у якому конкретизовано, що дозволяється списати побутове приміщення за адресою м. Херсон, вул. Суворова, 3 загальною площею 124,1 кв.м. інв. № 10390001, 1897 року побудови. Зазначення у дозволі інвентарного номеру об'єкту нерухомості спростовує доводи позивача про відсутність такого дозволу з боку власника (МОН України).

Окремий же дозвіл на продаж частини мостіння та огорожі у спірному випадку не передбачений законом, оскільки зазначені складові є невід'ємною частиною комунікацій, які увійшли до складу побутового приміщення і необххідні для його обслуговування. Крім того, до вартості проданого за спірним договором майна увійшла вартість мостіння й огорожі. Ця обставина підтверджуються протоколом аукціону від 7 червня 2006 року № 16.

Порядок відчуження державного майна у спірному випадку регулюється Типовою інструкцією про порядок списання матеріальних цінностей з балансу бюджетних установ (затверджена наказом Держказначейства України та Мінекономіки України від 10.08.2001 року № 142/181, зареєстрований у Мінюсті України за № 787/5978 від 05.09.2001, далі за текстом "ІНСТРУКЦІЯ"). Так, у відповідності до підпунктів а), г) пункту 3 Інструкції, списанню підлягають матеріальні цінності як такі, що непридатні для подальшого використання та фізично зношені. Як зазначено у дозволі МОН України від 22 квітня 2005 року № 1/11-1943, побутове приміщення, що підлягає продажу, знаходиться в аварійному стані, повністю зношене, не експлуатується, капітальному ремонту не підлягає, відбудова недоцільна. Пунктом 5 Інструкції передбачається списання матеріальних цінностей з балансу, у тому числі і шляхом продажу. А згідно з вимогами пунктів 22 і 23 Інструкції, продаж основних засобів бюджетних установ здійснюється на конкурсних засадах за експертною оцінкою. Суми, отримані установами від продажу будівель і споруд, вносяться в дохід того бюджету за рахунок якого утримується дана установа (пункт 24 Інструкції).

Дотримання в момент укладання та виконання спірного Договору вимог Інструкції підтверджується примірником газети з оголошенням про торги, листом держказначейства від 11 липня 2005 року № 6-11/779, протоколом аукціону, платіжними дорученнями про сплату за придбане майно, наказом про списання побутового приміщення з балансу.

Таким чином, відповідно до Статуту позивача, тексту спірного Договору, дозволу власника майна, що знаходяться в матеріалах справи, листа Міносвіти і науки України від 28 січня 2005 року № 10/4-64, листа позивача від 12 травня 2005 року № 2, в момент вчинення спірного договору позивач мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, договір був вільним та відповідав внутрішній волі сторін.

Крім того, укладення спірного Договору стало наслідком проведеного перед його підписанням аукціону. В свою чергу, позивачем не надано суду доказів того, що результати аукціону визнані недійсними.

Слід також зазначити, що позивач, на момент укладання спірного Договору не був власником земельної ділянки, на якій знаходиться предмет купівлі-продажу, тому продаж мостіння не може зачипати або порушувати права позивача.

За вказаних обставин, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі зазначених вище норм матеріального права, керуючись  ст. ст.  82-85 Господарського процесуального кодексу України,

в и р і ш и в :

1.           В задоволенні позову відмовити.

2.           Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до вимог статті 84 Господарського процесуального кодексу України (вступна, описова, мотивувальна і резолютивна частини).

Суддя                                                                                      Ю.В. Гридасов

Дата оформлення та підписання рішення

відповідно до вимог ст. 84 Господарського

процесуального кодексу України                                                            "19" березня 2007 р.