ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

17.04.07                                                                                           Справа№ 2/1251-26/308

За позовом: Державного територіально-галузевого об’єднання „Львівська залізниця”, м. Львів

до відповідача: Головного управління Міністерства з надзвичайних ситуацій України у Львівській області, м. Львів

Про визнання протиправними та скасування окремих положень припису від 20.08.2006 р.

Суддя: Деркач Ю.Б.

при секретарі: Боровець Я.

Представники:

від позивача Самборська Г.М. –начальник договірно-правового відділу

від відповідача Василів О.А. –завідувач юридичного сектору, Шупер Н.Б. –спеціаліст І категорії, Золототрубова В.Б. –начальник юридичного відділу

Представникам сторін роз’яснено їх права та обов’язки

передбачені ст.ст. 49, 51 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 03.05.2007 р.

Суть спору: Відкрите акціонерне товариство „Український Професійний Банк”,            м. Київ звернулося до господарського суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова, м. Львів про скасування рішення № 125 від 25.01.2007 р. про застосування фінансових санкцій за несвоєчасне перерахування або несвоєчасне зарахування на банківські рахунки органів Пенсійного фонду сум страхових внесків, фінансових санкцій.

Позивачем 07.11.2006 р. подано заяву про зміну позовних вимог, в якій він просить вважати відповідачем по справі –Головне управління Міністерства з надзвичайних ситуацій України у Львівській області та визнати протиправними та скасувати окремі положення припису від 20.07.2006 р.

Ухвалою суду від 15.09.2006 р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справи та призначено попереднє судове засідання на 03.10.2006 р. Ухвалою суду від 03.10.2006 р. розгляд попереднього судового засідання відкладався до 07.11.2006 р. Ухвалою суду від 07.11.2006 р. замінено неналежного відповідача по справі –Державну інспекцію цивільного захисту та техногенної небезпеки Залізничного районного відділення м. Львова ГУ МНС України у Львівській області на належного відповідача –Головне управління Міністерства з надзвичайних ситуацій України у Львівській області та розгляд попереднього судового засідання відкладався до 30.11.2006 р. Ухвалою суду від 30.11.2006 р. призначено справу до судового розгляду на 16.01.2007 р. В судовому засіданні 16.01.2007 р. оголошувалась перерва до 13.02.2007 р. Ухвалою суду від 13.02.2007 р. розгляд справи відкладався до 20.03.2007 р. Ухвалою суду від 20.03.2007 р. розгляд справи відкладався до 17.04.2007 р.

Представник позивача в судове засідання з’явився, позовні вимоги з врахуванням заяви про зміну позовних вимог підтримав повністю.

Представники відповідача в судове засідання з’явилися, подали відзив № 13/12/6150 на позовну заяву, проти позовних вимог заперечили з підстав наведених у відзиві.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне:

Державною інспекцією цивільного захисту та техногенної безпеки Залізничного районного відділу м. Львова МНС ГУ проведено перевірку території та приміщень будівель монтажного поїзда № 908 розташованого по вул. Городоцькій,128 у м. Львові.

За результатами проведеної перевірки складено припис від 20.07.2006 р., яким зобов’язано Будівельно монтажний поїзд № 908 вжити, зокрема, такі заходи:

п. 1.4. сформувати страховий фонд Документації для проведення аварійно-рятувальних робіт під час ліквідації надзвичайних ситуацій на потенційно небезпечному об’єкті;

п. 1.7. розробити ПЛАС (План ліквідації та локалізації аварійної ситуації;

п. 1.8. розроблений ПЛАС узгодити з територіальними управліннями Держнаглядохоронпраці МНС (Держпожнагляду), Державної санепідемстанції;

п. 1.9. організувати вивчення ПЛАС працюючим персоналом об’єкта, що бере участь у ліквідації аварії;

п. 1.10. не допускати до роботи працівників, які не пройшли навчання, інструктаж і перевірку знань ПЛАС забороняється;

п. 1.12. провести обов’язкове страхування цивільної відповідальності за шкоду, яка може бути заподіяна аваріями на об’єкті підвищеної небезпеки.

Вказані приписи суперечать вимогам чинного законодавства та підлягають скасуванню виходячи з наступного.

Відповідно до абз. 1 п. 1 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правові засади цивільного захисту»посадові особи урядового органу державного нагляду у сфері цивільного захисту у складі спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань цивільного захисту мають право у сфері техногенної безпеки, зокрема, пред’являти громадянам, підприємствам та організаціям незалежно від форми власності, іноземцям та іноземним юридичним особам вимоги щодо здійснення передбачених законодавством заходів у сфері цивільного захисту, давати обов’язкові для виконання приписи з питань, що належать до їх компетенції.

Пунктом 1.4. оскаржуваного припису відповідач зобов’язав позивача сформувати страховий фонд документації для проведення аварійно-рятувальних робіт під час ліквідування надзвичайних ситуацій на потенційно небезпечному об’єкті.

Вносячи цей припис відповідач вийшов за межі своїх повноважень, оскільки згідно з ч. 1 ст. 14 Закону України «Про страховий фонд документації України»контроль за  додержанням законодавства України у сфері сформування та ведення страхового фонду документації України суб'єктами державної системи страхового фонду документації здійснює Державна технічна інспекція Державного департаменту страхового фонду документації, яка здійснює інспекційні перевірки за результатами, яких складає акт перевірки чи надає припис щодо усунення недоліків, як це передбачено Положенням про організацію та проведення інспекційних перевірок Державною технічною інспекцією Державного департаменту страхового фонду документації страхового фонду документації, затвердженим наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи № 254 від 06.11.2001 р., зареєстровано в Міністерстві юстиції України 04.12.2001 р. за № 1003/6194. Також слід зазначити, що постачання документації підприємства, установи, організації, незалежно від форм власності та формування страхового фонду документації України провадиться на плановій основі шляхом розроблення та реалізації галузевих і обласних (регіональних) програм створення страхового фонду документації (ч.ч. 2 та 6 ст. 11 Закону України «Про страховий фонд документації України»).

Пунктами 1.7.-1.10. оскаржуваного припису відповідач зобов’язав Будівельно монтажний поїзд № 908 розробити план ліквідації та локалізації аварійної ситуації (ПЛАС), узгодити його з відповідними територіальними органами, організувати його вивчення працюючим персоналом і не допускати до роботи працівників, які не пройшли навчання, інструктаж і перевірку знань ПЛАС.

Так, абз. 2 ч. 1 ст. 25 Закону України «Про захист населення і території від надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру»передбачено, що підприємства, установи та організації незалежно від форм власності і господарювання у сфері захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру розробляють плани локалізації і ліквідації аварій (катастроф) з подальшим погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, до компетенції якого віднесено питання захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Однак, Положення щодо розробки планів локалізації та ліквідації аварійних ситуацій і аварій, затверджене наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Комітетом по нагляду за охороною праці України № 112 від 17.06.1999 р., зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30 червня 1999 р. за № 424/3717, на який в оскаржуваних приписах покликається відповідач, як на нормативний акт, який встановлює порядок розробки планів локалізації та ліквідації аварійних ситуацій і аварій (далі –ПЛАС), вимоги до їх складу, змісту та форми, процедуру затвердження й перегляду ПЛАС, не поширюється, зокрема, на всі види транспорту, крім трубопроводу (абз. 5 ч. 4 розд. 1 цього Положення).

Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону України «Про транспорт»єдину транспортну систему України становлять: транспорт загального користування (залізничний, морський, річковий, автомобільний і авіаційний, а також міський електротранспорт, у тому числі метрополітен); промисловий залізничний транспорт; відомчий транспорт; трубопровідний транспорт; шляхи сполучення загального користування.

До складу залізничного транспорту входять підприємства залізничного транспорту, що здійснюють перевезення пасажирів і вантажів, рухомий склад залізничного транспорту, залізничні шляхи сполучення, а також промислові, будівельні, торговельні та постачальницькі підприємства, навчальні заклади, технічні школи, дитячі дошкільні заклади, заклади охорони здоров'я, фізичної культури та спорту, культури, науково-дослідні, проектно-конструкторські організації, підприємства промислового залізничного транспорту та інші підприємства, установи та організації незалежно від форм власності, що забезпечують його діяльність і розвиток (ст. 22 Закону України «Про транспорт»).

Будівельно-монтажний поїзд № 908 є спеціалізованим будівельно-монтажним відокремленим підрозділом Залізниці, завданням якого є своєчасне та якісне виконання будівельно-монтажних робіт на об’єктах нового будівництва, реконструкції, капітального та поточного ремонту, як це передбачено п. 1.3. Положення про «Відокремлений підрозділ «Будівельно-монтажний поїзд № 908»Державного територіально-галузевого об’єднання «Львівська залізниця».

Отже, Положення щодо розробки планів локалізації та ліквідації аварійних ситуацій і аварій, затверджене наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Комітетом по нагляду за охороною праці України № 112 від 17.06.1999 р., зареєстроване в Міністерстві юстиції України 30 червня 1999 р. за № 424/3717, не поширюється ні на позивача, ні на його підрозділ –Будівельно-монтажний поїзд № 908.

Пунктом 1.12. оскаржуваного припису відповідач зобов’язав позивача провести обов’язкове страхування цивільної відповідальності за шкоду, яка може бути завдана на об’єкті підвищеної небезпеки.

Об'єкт підвищеної небезпеки –об'єкт, на якому використовуються, виготовляються, переробляються, зберігаються або транспортуються одна або кілька небезпечних речовин чи категорій речовин у кількості, що дорівнює або перевищує нормативно встановлені порогові маси, а також інші об'єкти як такі, що відповідно до закону є реальною загрозою виникнення надзвичайної ситуації техногенного та природного характеру (ст. 1 Закону України «Про об’єкти підвищеної небезпеки»).

Під час слухання справи встановлено, що Будівельно-монтажний поїзд № 908 є потенційно небезпечним об’єктом. Потенційно небезпечний об’єкт –об’єкт, на якому можуть використовуватися або виготовляються, переробляються, зберігаються чи транспортуються небезпечні речовини, біологічні препарати, а також інші об’єкти, що за певних обставин можуть створити реальну загрозу виникнення аварії (ст. 1 Закону України «Про об’єкти підвищеної небезпеки»). Щоб визначити об’єкт підвищеної небезпеки серед потенційно небезпечних об’єктів необхідно провести його ідентифікацію, як це передбачено ст. 9 Закону України «Про об’єкти підвищеної небезпеки»та постановою Кабінету Міністрів України «Про ідентифікацію та декларування безпеки об’єктів підвищеної небезпеки»від 11.07.2002 р.          № 956. Потенційно небезпечний об'єкт вважається об'єктом підвищеної небезпеки відповідного класу у разі, коли значення сумарної маси небезпечної або декількох небезпечних речовин, що використовуються або виготовляються, переробляються, зберігаються чи транспортуються на об'єкті, перевищує встановлений норматив порогової маси (п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про ідентифікацію та декларування безпеки об’єктів підвищеної небезпеки»від 11.07.2002 р. № 956). Такі об’єкти, на підставі ст.ст. 9, 10 Закону України «Про об’єкти підвищеної небезпеки»та постанови Кабінету Міністрів України «Про ідентифікацію та декларування безпеки об’єктів підвищеної небезпеки»від 11.07.2002 р. № 956, підлягають ідентифікації та декларуванню безпеки. Об’єкти підвищеної небезпеки включаються в державний реєстр об’єктів підвищеної небезпеки, який веде Держнаглядохоронпраці і видає суб’єкту господарської діяльності свідоцтво про державну реєстрацію об’єкта (об’єктів) підвищеної небезпеки (п. 23 та п. 25 постанови Кабінету Міністрів України «Про ідентифікацію та декларування безпеки об’єктів підвищеної небезпеки»від 11.07.2002 р. № 956).

Та обставина, що Будівельно-монтажний поїзд № 908 не відноситься до об’єктів підвищеної небезпеки, а є потенційно небезпечним об’єктом, підтверджується висновком Львівської державної інспекції охорони праці у машинобудуванні, на транспорті та у зв’язку від 23.08.2006р. та листом Територіального управління Держпромгірнагляду по Львівській області від 29.12.2006 р. № 1-12-08/1739.

В позовній заяві та в судовому засіданні позивач заперечив, що Будівельно-монтажний поїзд № 908 відноситься до об’єктів підвищеної небезпеки, а відповідач не подав жодного доказу, який би спростовував твердження позивача, а саме, ні включення цього об’єкту до державного реєстру об’єктів підвищеної небезпеки, ні свідоцтва про державну реєстрацію як об’єкта підвищеної небезпеки.

Таким чином, оскаржуваний пункт припису 1.12 суперечить пункту 14 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про страхування», яким передбачено, що одним із обов’язкових видів страхування є страхування цивільної відповідальності суб'єктів господарювання за шкоду, яку може бути заподіяно пожежами та аваріями на об'єктах підвищеної небезпеки, включаючи пожежовибухонебезпечні об'єкти та об'єкти, господарська діяльність на яких може призвести до аварій екологічного та санітарно-епідеміологічного характеру.

Частиною 2 ст. 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи із наведеного господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та такими, що підлягають до задоволення повністю.

Суд в порядку ч. 1 ст. 94 КАС України присуджує судовий збір (державне мито) з  державного бюджету України на користь позивача в сумі 3 грн. 40 коп. (відповідно до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень КАС України).

З огляду на викладене, керуючись Конституцією України, Законом України „Про правові засади цивільного захисту”, Законом України „Про страховий фонд документації України”, Законом України „Про захист населення і території від надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру”, Законом України „Про транспорт”, Законом України „Про об’єкти підвищеної небезпеки”, Законом України „Про страхування” та ст.ст. 1-2, 4-12, 41, 42, 49, 51, 71, 72, 73, 76, 76, 79, 82, 86, 122-126, 127, 130, 133-135, 137, 138-139, 140, 143, 151-154, 158, 159-163, 167, 254 та п. 6 розділу 7 Прикінцевих та перехідних положень КАС України, суд –

П О С Т А Н О В И В:

1.          Позов задоволити повністю.

2.          Визнати протиправними та скасувати пункти 1.4., 1.7.-1.10., 1.12, припису Державної інспекції цивільного захисту та техногенної небезпеки Залізничного районного відділення м. Львова Головного управління Міністерства надзвичайних ситуацій України в Львівській області від 20.07.2006 р.

3.          Відшкодувати з державного бюджету України на користь Державного територіально-галузевого об’єднання „Львівська залізниця” (м. Львів, вул. Гоголя, 1, ) 3 грн. 40 коп. –судового збору (державного мита).

4.          Виконавчі листи видати після набрання постановою законної сили.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в строк та в порядку, передбаченому ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя