ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2007 р.
№ 16/288

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого
Овечкіна В.Е.,

суддів :
Чернова Є.В., Цвігун В.Л.,

за участю представників:

позивача
- Матвійчук В.А.,

відповідача
- не з’явився,

розглянувши у відкритому  судовому засіданні
касаційну скаргу

ТОВ "Агрофірма "Фермсервіс"

на   постанову
від 19.12.2006 Дніпропетровського апеляційного господарського суду

у справі
№16/288

за   позовом
ТОВ "Агрофірма "Фермсервіс"

до
АТЗТ "Ульяновський молочний завод"

про
стягнення 265600 грн.

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 16.10.2006 (суддя Таран С.В.) позов задоволено -  на підставі ст.193 Господарського кодексу України та ст.ст.526, 530 Цивільного кодексу України стягнуто з відповідача 265600 грн., які  становлять частку позивача (50%) у вартості виробленої відповідачем продукції  за умовами укладеного між сторонами договору про сумісну діяльність від 19.05.95 №818513 та додаткових угод від 17.08.2004 №08.04 і від 25.08.2004 №9 до нього.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду  від 19.12.2006 (судді: Лотоцька Л.О., Бахмат Р.М., Євстигнеєв О.С.) рішення скасовано, в позові відмовлено у зв’язку з необгрунтованістю позовних вимог.

ТОВ "Агрофірма "Фермсервіс" в поданій  касаційній скарзі просить постанову  скасувати, рішення залишити без змін, оскільки  вважає, що апеляційним судом не взято до уваги той факт, що  ухвала Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 10.08.2004 не була належним чином доведена до відома правління АТЗТ „Ульяновський молочний завод”, в матеріалах господарської справи відсутні письмові докази ознайомлення з даною ухвалою головою правління Юрченком В.М. та виконуючим обов'язки голови правління головним інженером Романцовим П.М., яким було підписано додаткові угоди від 17.08.2004р. та 25.08.2004р. Також відсутні в матеріалах господарської справи докази звернення скаржника (Фасольняк О.В.)  до примусового виконання ухвали Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 10.08.2004, як це передбачено Законом України „Про виконавче провадження;.

Судом апеляційної інстанції при скасуванні рішення господарського суду Кіровоградської області від 16.10.2006 не взято до уваги Узагальнення судової практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням Закону України „Про господарські    товариства”  у частині  регулювання  діяльності акціонерних товариств. Правова позиція Судової палати у господарських справах Верховного Суду України полягає у тому, що припинення та обмеження судовим актом повноважень органів управління акціонерного товариства не ґрунтується   на нормах   чинного  законодавства.

На  думку  скаржника, при винесенні ухвали від 10.08.2004 Ульяновський  районний суд Кіровоградської області припустився порушень норм цивільно-процесуального права. Зі змісту ухвали Ульяновського районного суду вбачається, що дана ухвала  винесена в справі за скаргою Фасольняк О.В. на неправомірні дії правління ЗАТ „Ульяновський молочний завод”. Але згідно норм  Цивільного  процесуального кодексу України, діючого  станом на 10.08.2004р., а саме    главою   31-А ЦПК України   не   передбачено  можливість     забезпечення    скарги   шляхом винесення    ухвали    про заборону      вчинення    дій.   Обмежуючи    повноваження    правління      АТЗТ    „Ульяновський молокозавод”, суд    фактично   втрутився    в  господарську   діяльність  акціонерного товариства,  що є   неприпустимим   і   суперечить    вимогам      Конституції України та Господарського   кодексу  України.

Колегія суддів, перевіривши фактичні обставини справи на предмет правильності їх  юридичної оцінки   судом   апеляційної інстанції та   заслухавши пояснення присутнього у засіданні представника позивача,  дійшла висновку, що касаційна  скарга  підлягає  задоволенню, а оскаржувана постанова - скасуванню   із   залишенням    без   змін рішення   від 16.10.2006  з наступних підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що :

19.05.1995р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма   "Фермсервіс"     ("фірма")     та     акціонерним     товариством     закритого     типу  "Ульяновський молочний завод" ("завод") укладено договір №818513 про сумісну  промислову  експлуатацію  установки  для  виробництва  казеїна ВС-150  (далі-договір від 19.05.1995р.), згідно якого сторони домовились спільними зусиллями здійснювати промислову експлуатацію агрегату для переробки казеїну ВС-150 з подальшою участю в розподілі прибутку від його експлуатації.

За своєю правовою природою даний договір є договором про сумісну

діяльність.

Пунктом 2.1 договору від 19.05.1995р. встановлено, що завод зобов'язався надати виробниче приміщення, необхідне для установки та експлуатації агрегату, сировину для переробки (обрат), складські приміщення; забезпечити обслуговування агрегату працівниками; здійснювати оплату всіх витрат, пов'язаних з експлуатацією та нормальною роботою агрегату (сировина, заробітна плата персоналу, електроенергія, тепло та ін.); безперешкодно допускати представників позивача до агрегату та осіб, які слідують з ними, а також надавати комерційну інформацію, що стосується експлуатації агрегату та інше.

Згідно пункту 2.2 вказаного договору фірма прийняла на себе наступні зобов'язання:

- поставити до 25.05.1995р. агрегат зі специфікацією, яка є невід'ємною частиною договору про спільну діяльність;

- здійснити монтаж, пуск та наладку агрегату;

- за власний рахунок усунути дефекти агрегату, які виникли в результаті недоброякісного виготовлення агрегату;

- надати оригінальні власні технології по переробці сільськогосподарської продукції для експлуатації агрегату та інше.

Крім того, сторонами узгоджено, що при завезенні на територію заводу деталей  та частин агрегату, сторони підписують акт про прийняття заводом частин та вузлів агрегату на відповідальне зберігання. Підписання такого акту означає, що завод прийняв на відповідальне зберігання деталі та вузли агрегату,  доставлені фірмою і перераховані у вищезгаданому акті.

На виконання вказаних вище вимог позивачем 02.12.1995р. передано відповідачеві лінію по переробці казеїну ВС-150, про що свідчить акт приймання-передачі від 02.12.1995р. (а.с.13, том 1). Зазначену установку по виробництву казеїну  було введено в експлуатацію 20.05.2000р., що підтверджується відповідним актом (а.с.14, том 1).  Вказане свідчить про належне виконання    позивачем прийнятих на себе зобов'язань.

Між позивачем та відповідачем 17.08.2004р. було підписано додаткову угоду №08.04, предметом якої є визначення загальних умов співпраці між сторонами, а також 25.08.2004р. - додаткову угоду №9 до договору від 19.05.1995р, в якій сторони визначили загальний обсяг виробленого на установці ВС-150 казеїну протягом 2001-2004 рр. та узгодили порядок розподілу прибутку і проведення розрахунків (а.с.15-21, том 1).

Із тексту додаткової угоди від 25.08.2004р. вбачається, що за вироблений на установці казеїн в першому півріччі 2001р. в кількості 37000 кг загальною вартістю 678500 грн. АТЗТ "Ульяновський молочний завод" відповідно до умов договору від 19.05.1995р. та додаткової угоди від 17.08.2004, здійснює розрахунки з позивачем в строк до 01.05.2005р. шляхом передачі 50% виробленої продукції, в кількості 18500кг, а у випадку неможливості виконання зобов'язання в товарній формі розрахуватись в грошовій формі в строк до 01.07.2005р., що становить 339250 грн.

Позивач просить стягнути частку вартості виробленого казеїну у грошовій формі  в  розмірі  265600  грн.,   оскільки   із   матеріалів  справи  вбачається  та  підтверджено представниками відповідача відсутність казеїну на АТЗТ "Ульяновський молочний завод".

Докази виконання відповідачем прийнятих на себе зобов'язань в матеріалах  справи відсутні, на вимогу господарському суду - не подано, а тому позовні вимоги в сумі 265600 грн. заявлені обґрунтовано і підлягають задоволенню.

Посилання відповідача на недійсність додаткових угод від 17.08.2004 від 25.08.2004 до уваги господарським судом не прийнято з тих мотивів, що в матеріалах справи відсутні докази визнання їх недійсними в передбаченому законом порядку, а надання оцінки судом правомірності підписання вказаних додаткових угод особою, яка, за твердження відповідача, не мала права на їх підписання, має бути здійснено в окремому позовному провадженні, і у разі визнання їх недійсними не виключає можливості перегляду даного рішення за нововиявленими обставинами.

Спростовуються матеріалами справи і твердження АТЗТ "Ульяновський молочний завод" стосовно розірвання договору від 19.05.1995 за його ініціативою.

Відповідно до пунктів 9.1, 9.2 договору від 19.05.1995 цей договір є безстроковим, він може бути розірваний  однією із сторін в будь-який час, але не раніше 5-ти років з початку експлуатації установки, з обов'язковим письмовим повідомленням протилежної сторони за 50 календарних днів.

Із змісту протоколу зборів працівників АТЗТ "Ульяновський молочний завод", що відбулися 18.06.2001р. (а.с.131, том 1) вбачається, що 45 працюючих на  підприємстві  відповідача  осіб  одноголосно   проголосували  за розірвання договору №1 від 19.05.1995р., укладеного з агрофірмою "Фермсервіс".

Відповідачем по справі не надано доказів обов'язкового письмового повідомлення позивача за 50 календарних днів у відповідності до пункту 9.2 договору від 19.05.1995р., відсутні також докази повернення установки для виробництва казеїну ВС-150, як це визначено в акті приймання-передачі від 02.12.1995р. (а.с.13, том 1), який є невід'ємною частиною фактичного виконання правочину.

Скасовуючи  первісне рішення про задоволення позову та приймаючи нове рішення про відмову в позові, апеляційний господарський суд, в свою чергу, виходив з того, що :

Суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги на підставі додаткових угод №08.04 від 17.08.2004 та №9 від 25.08.2004  до договору  №818513 від 19.05.95, які слід визнати недійсними як такі, що підписані  від імені ЗАТ "Ульяновський молокозавод" посадовою особою, яка була позбавлена права підпису за ухвалою Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 10.08.2004 (а.с. 28, том 2 ).

Позивач не надав доказів того, що з початку 2001 року установка ВС–150 дійсно працювала і була здатна виробити вказану позивачем  кількість продукції.

Проте, колегія не погоджується з висновками суду апеляційної  інстанції з огляду на таке.

Первісне рішення про задоволення позову суд першої інстанції мотивував невиконанням відповідачем передбачених додатковими угодами від 17.08.2004 та від 25.08.2004  зобов’язань  щодо передачі позивачу, як учаснику сумісної діяльності,  частки виробленої у 1-ому півріччі 2001 року  продукції (казеїну) вартістю 265600 грн.

Колегія враховує те, що установка по виробництву казеїну ВС–150 була введена відповідачем в промислову експлуатацію 20.05.2000р. згідно двостороннього акта (а.с.14, том 1), а доказів її виведення з експлуатації до 01.01.2001р. та повернення позивачу  за актом відповідач  не надав.

Факт введення  зазначеної установки в експлуатацію в травні 2000 року відповідач визнає в апеляційній скарзі (а.с.56, том 2) та цей факт не спростовується апеляційним судом.

В зв’язку з цим вміщені в оскаржуваній постанові висновку суду  про недоведеність виготовлення  відповідачем продукції на цій установці в 1-ому півріччі 2001 року не відповідають фактичним обставинам справи.

Водночас касаційна інстанція визнає помилковим визнання апеляційним судом недійсними додаткових угод від 17.08.2004 та від 25.08.2004 до договору від 19.05.95 на підставі п.1 ст.83 ГПК України та ст.207 ЦК України шляхом виходу за межі позовних вимог з огляду на наступне.

В обґрунтування недійсності додаткових угод суд апеляційної інстанції послався на їх підписання від імені ЗАТ "Ульяновський молочний завод"  посадовою особою (в.о. голови правління товариства Романцовим П.А.), яка була позбавлена права підпису за ухвалою Ульяновського районного суду від 10.08.2004.

Проте, зазначена ухвала про забезпечення позову, якою голові  правління ЗАТ "Ульяновський завод" фактично заборонено укладати цивільні угоди, спрямована на незаконне зупинення господарської діяльності товариства та порушує вимоги ч.2 ст.19 Конституції України та ст.6 ГК України, а тому ця ухвала не підлягає застосуванню до спірних договірних відносин. Виконання цієї ухвали може паралізувати господарську діяльність товариства.

Адже, у відповідності зі ст.6 Господарського кодексу України одним із загальних принципів господарювання в Україні є заборона незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування у господарські відносини. Таким чином, заборонивши керівнику виконавчого органу відповідача вчиняти будь-які дії, в тому числі повноваження, надані йому ст.48 Закону України "Про господарські товариства", статутом ЗАТ "Ульяновський молочний завод" Ульяновський районний суд всупереч вимогам ч.2 ст.19 Конституції України та ст.6 Господарського кодексу України вийшов за межі наданих йому повноважень.

Окрім того, ухвалу від 10.08.2004 було винесено не в позовному провадженні, а в межах провадження по скарзі громадянки Фасольняк О.В. на дії правління ЗАТ "Ульяновський  молокозавод", що регулюється нормами Глави 31-А чинного на той час ЦПК УРСР в редакції від 18.07.1963р. З огляду на це, винесення згаданої ухвали на підставі ст.149 ЦПК УРСР, яка стосується  виключно  позовного провадження, свідчить про недотримання судом норм ЦПК УРСР, оскільки Глава 31-А ЦПК УРСР не передбачала  можливість винесення ухвал про забезпечення позову  в процесі розгляду скарги на дії посадових осіб господарського товариства. Більш того, вказівка в ухвалі від 10.08.2004 про те, що вона не підлягає оскарженню, взагалі не відповідає вимогам ч.1 ст.157 ЦПК УРСР, якою передбачено можливість оскарження ухвали про забезпечення позову.

Колегія враховує також те, що вжитий ухвалою Ульяновського районного суду від 10.08.2004 захід до забезпечення позову суперечить постанові Президії Верховного Суду України від 03.03.2004 №15, якою затверджено Узагальнення практики вирішення спорів, пов’язаних із застосуванням Закону України "Про господарські товариства" у частині регулювання діяльності акціонерних товариств.

Отже, безпідставний вихід апеляційного суду за межі позовних вимог та визнання недійсними додаткових угод від 17.08.2004 та від 25.08.2004 обумовлено неправомірним застосуванням судом до спірних правовідносин ухвали Ульяновського  районного суду від 10.08.2004, а тому висновки суду про недоведеність позовних вимог, що ґрунтуються на вказаній ухвалі, касаційна інстанція визнає помилковими.

Колегія вважає за необхідне додатково зазначити про те, що наведеної правової позиції дотримується також Верховний Суд України при здійсненні касаційного перегляду судових рішень у справах, пов’язаних з визнанням угод   недійсними (постанова ВСУ від 26.12.2006 та окрема ухвала ВСУ від 26.12.2006 у справі №38/137).

До того ж, судом апеляційної інстанції не встановлено обставини відкриття органом ДВС виконавчого провадження за ухвалою від 10.08.2004 та доведення її до відома відповідача, як того вимагає ч.5 ст.25 та ст.27 Закону України "Про виконавче провадження" в редакції від 10.07.2003р.

Касаційна інстанція відхиляє висновок апеляційного суду про недоведеність експлуатації установки ВС-150 в 1-ому півріччі 2001 року, оскільки апеляційним господарським судом не спростовано встановлені  судом першої інстанції обставини неповернення відповідачем установки в цей період та відсутності її демонтажу за двостороннім актом згідно п.9.2 договору від 19.05.95 №818513. Тим більше, що з матеріалів справи не вбачається, судами не встановлено та відповідачем не доведено звернення останнього на підставі п.4.2 договору  від 19.05.95 із заявкою (клопотанням) про усунення поломки агрегату та необхідність виконання ремонтних робіт як в період направлення листа  від 04.12.2000р. (а.с.140, том 1) так і в 1-ому півріччі 2001 року.

Лист відповідача від 04.12.2000р., яким позивач лише повідомлявся  про припинення випуску казеїну у зв’язку зі зношеністю агрегату ВС-150, не є заявкою на його ремонт в розумінні п.4.2 договору від 19.05.95, а тому не породжує  юридичних наслідків щодо спірних відносин та не звільняє відповідача від виконання своїх договірних  зобов’язань щодо передачі  позивачу продукції на суму 265600 грн. або сплати її вартості в грошовому виразі, як це передбачено умовами додаткової угоди від 25.08.2004.

Зважаючи на те, що підставою скасування рішення від 16.10.2006 стало помилкове застосування судом апеляційної інстанції норм ст.ст.43, 83 ГПК України, ст.ст.207, 215 ЦК України та водночас незастосування ст.ст.526, 530 ЦК України і ст.193 ГК України, а встановлений судом першої інстанції факт невиконання відповідачем, як учасником сумісної діяльності, своїх договірних зобов’язань не спростовано апеляційним господарським судом, то первісне рішення про задоволення позову є правомірним та відповідає фактичним обставинам справи.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.1115, 1117, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ТОВ "Агрофірма "Фермсервіс" задовольнити.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду  від 19.12.2006 у справі №16/288 скасувати, а рішення господарського суду Кіровоградської області від 16.10.2006 у даній справі залишити без змін.

Витрати позивача по сплаті держмита в сумі 1328 грн. за подання касаційної скарги покласти на відповідача.

Наказ доручити видати господарському суду Кіровоградської області.

Головуючий, суддя                                                                                                                                В.Овечкін

Судді:                                                                                                                                                Є. Чернов

В. Цвігун