ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5, м.
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
_________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" квітня 2007 р.  о 09:45              Справа № АС-42/76-07

вх. № 1403/1-42

Суддя господарського суду Харківської області

за участю секретаря судового засідання

представників сторін :

Представник позивача - Пікалов О.В., довіреність №9/10/10 від
10.01.2007 р.

Представник 1-ого відповідача - не з"явився

Представник 2-ого відповідача - не з"явився

по справі за позовом
Нововодолазька МДПІ Харківської області с. Н. Водолага

до  1. СПД ФО ОСОБА_1, м.
Х-в

2. ТОВ
"Леокос", м. Київ

про визнання угоди недійсною

ВСТАНОВИВ:

Позивач просить суд визнати недійсною угоду укладеною між СПД ФО
ОСОБА_1 та ТОВ " Леокос" на загальну суму 417840,51 грн. на підставі
ст. 207,208 ЦК України (в редакції 1963р.) як таку, що укладена з метою, що
суперечить інтересам держави та суспільства.

1-відповідач, (СПД ФО ОСОБА_1) та 2-Відповідач, (ТОВ
"Леокос") в судове засідання не з*явились, відзиви на позов та
витребувані судом документів не надали, про час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, повістки про виклик повернулись з відміткою пошти
про відсутність даного підприємства за юридичною адресою. За таких обставин
справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

27.02.2007р. в судовому засіданні представник СПДФО ОСОБА_1 (ОСОБА_2)
надала пояснення , що на ОСОБА_1 був здійснен психологічний та фізичний тиск,
тому він підписав заяву із відмовою від причетності до діяльності СПДФО "
ОСОБА_1"

Позивач в обгрунтування своїх позовних вимог вказує на те, що в
ході проведення заходів направлених на встановлення суб*єктів господарювання з
ознаками фіктивності з метою виявлення та припинення діяльності фіктивних
суб*єктів господарювання було встановлено, що згідно договору купівлі - продажу
б/н від 01.06.05р. ТОВ "Леокос" (далі Продавець) передає у власність
СПДФО ОСОБА_1 (далі Покупець) пшеницю озиму, ячмінь фуражний на загальну суму
417840,51грн., в т.ч. ПДВ - 69640,08грн. на підставі відповідних податкових
накладних. Суму 69640,08 грн. ПДВ по придбаному зерну 1-відповідач включив до
складу податкового кредиту по ПДВ.

Рішенням  Деснянського
районного суду м.Києва від 27.12.05р. визнані недійсними з 12.10.2004р.
наступні документи:

- статут ТОВ « Леокос»

-свідоцтво про державну реєстрацію ТОВ « Леокос» №
0000475

- свідоцтво платника ПДВ № 35356227

- протокол зборів засновників ТОВ « Леокос»

За таких обставин, позивач просить визнати недійними зобов'язання
на підставі ст..ст. 207,208 ГК України.

Відповідно до ст.. 207 ГК України господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин
з порушеннями хоча б одним з них господарської компетенції(спеціальної
правосуб*єктоності) може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом недійсним повністю або частині.

Відповідно до ст.. 208 ГК України, якщо господарське зобов*язання
визнано недійсним як таке, що здійснене з метою, завідомо суперечній інтересам
держави та суспільства, то при наявності наміру у обох сторін при виконанні
зобов*язання двома сторонами в доход держави за рішенням суду стягується все
отримане ними по зобов*язанню, а при виконанні зобов*язання однією стороною з
іншої сторони стягується в доход держави все отримане нею, а також усе належне
з неї першій стороні на відшкодування отриманого. При наявності наміру лише у
однієї із сторін все отримане нею повинно бути повернуто другій стороні, а
отримане останній або належне неї на відшкодування виконаного стягується за
рішенням суду в доход держави.

Як вбачається з матеріалів справи,
вислухавши представників сторін, суд вважає позовні вимоги
необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з
наступного:

між відповідачами було укладено договір купівлі - продажу б/н від
01.06.05р., згідно умов якого 2-відповідач поставив 1-відповідачу пшеницю озиму
та ячмінь фуражний на загальну суму 417840,51 грн., в т.ч. ПДВ - 69640,08 грн.
відповідно до податкових накладних НОМЕР_1 від 18.07.05р , НОМЕР_2 від
22.07.05р., НОМЕР_3 від 29.07.05р., НОМЕР_4 від 30.07.05р., НОМЕР_5 від
31.07.05р., НОМЕР_6 від 31.07,05р., НОМЕР_7 від 20.07.2005р.

Як вбачається з наданого 1-відповідачем пояснення, він у 2003 році
для здійснення підприємницької діяльності зареєструвався у органах дозвільної
системи як СПД ФО "ОСОБА_1". Для провадження діяльності ним були
отримані необхідні дозвільні документи - Свідоцтво про державну реєстрацію СПД
ФО, Свідоцтво платника єдиного податку, Свідоцтво платника податку на додану
вартість, отримано дозвіл та виготовлено печатку СПДФО "ОСОБА_1",
відкрито розрахунковий рахунок у банку.

Пропозиція здійснювати підприємницьку діяльність надійшла до нього
від ОСОБА_2, також між ними було досягнуто домовленості, що ОСОБА_2 здійснюватиме
провадження бухгалтерського та податкового обліку, буде займатися взаємодією із
потенційними постачальниками та організацією домовленостей, а він підписуватиме
документи, необхідні для провадження підприємницької діяльності. Отримані кошти
ним знімалися з розрахункового рахунку у вигляді готівки і передавалися ОСОБА_2
для розрахунків із постачальниками. Про використання готівкових коштів ОСОБА_2
звітувала йому згідно з квитанціями прибуткових касових ордерів.

В ході розгляду справи позивач не довів наявність обставин з якими
ст.. 207 ,208 ГК України пов*язують недійсність господарських зобов*язань на
які він посилається.

Для вирішення спору про визнання господарського зобов*язання
недійсним в порядку ст.. 207 ГК України, необхідно встановити наявність обставин,
з якими закон пов*язує їх недійність, а саме наявність протиправної мети
(умислу) при здійсненні зобов*язання.

Факт по несплаті податків однією зі сторін договору є
правопорушенням, а не наявністю умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави та суспільства.

Наявність умислу по угодам, стосовно дійсності яких виник спір,
входять до предмету доказування в судовому процесі. Один лише факт визнання
статуту підприємства недійсним за рішенням суду, яке вступило в законну силу,
без встановлення в судовому процесі обставин щодо стану виконання підприємством
конституційного обов'язку сплачувати податки, встановлені законом, за
результатами господарської діяльності в цілому та конкретних цивільно-правових
угод (правочину), зокрема, не може бути підставою для визнання таких угод
недійсними.

Створення або придбання суб'єктів підприємницької діяльності
(юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності - "фіктивне
підприємництво" визначено виключно у ст. 205 нового Кримінального кодексу
України, факт фіктивного підприємництва може встановлюватись винятково у
порядку кримінального судочинства, а не цивільного або господарського,
відповідно до ст. 24 ЦПК України, ст. 12 ГПК України.

Судова практика (Постанова Пленуму Вищого господарського суду
України від 25 липня 2002 року № 1056 „Про заходи щодо забезпечення однакового
і правильного застосування законодавства про податки”) виходить з того, що
доказами спрямованості умислу суб'єкта оспорюваних угод на приховування від
оподаткування прибутків та доходів можуть бути, надані податковими органами
відомості, а саме: про відсутність підприємства, організації (сторони угоди) за
юридичною або фактичною адресою; про визнання недійсними в установленому чинним
законодавством порядку установчих (статутних) документів; про неподання
податкової звітності до органів державної податкової служби; про скасування
державної реєстрації суб'єкта підприємницької діяльності та інше; про
використання майна, що перебуває у їх власності або користуванні, всупереч
інтересам суспільства; про продаж чи придбання всупереч встановленим правилам
предметів, вилучених з обігу або обмежених у обігу; про використання всупереч
закону колективної, державної або приватної власності з корисливою метою.

Позивач обґрунтовуючи свою процесуальну позицію щодо визнання
правочину та зобов*язання недійсним, надав рішення Деснянського районного суду
м.Києва від 27.12.05р.  Вказаним рішенням
визнанно недійсним з 12.10.2004р. наступні документи,  статут ТОВ « Леокос», свідоцтво про державну
реєстрацію ТОВ «Леокос» № 0000475, свідоцтво платника ПДВ № 35356227,
протокол зборів засновників ТОВ « Леокос».

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті
самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (рішення Деснянського
районного суду м.Києва від 27.12.05р.)

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Тому, предметом судового спору не можуть бути, зокрема,
вимоги органів державної податкової служби про визнання недійсними установчих
документів; податкових накладних; скасування (анулювання) свідоцтва про
державну реєстрацію суб'єкта господарювання та свідоцтва про реєстрацію
платником податку на додану вартість; визнання недійсними з моменту державної
реєстрації чи з іншого моменту всієї комерційної (господарської) діяльності
згаданих осіб, усіх вчинених юридично значимих дій та вчинених правочинів;
виданих, підписаних документів тощо, оскільки такі способи реалізації їх
повноважень не встановлено законом.

Прийняття рішення про визнання недійсними установчих документів не
тягне втрати такою юридичною особою статусу платника ПДВ незалежно від того ким
прийнято таке рішення.

У випадках, встановлених Законом України "Про податок на
додану вартість", особа може за своїм бажанням набувати та втрачати статус
платника податку шляхом реєстрації як платника податку та анулювання такої
реєстрації.

Визнання недійсними установчих документів юридичної особи та
подальше анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість саме по собі
не тягне за собою недійсність всіх угод, укладених з моменту державної
реєстрації такої особи і до моменту виключення з державного реєстру, та не
позбавляє правового значення виданих за такими господарськими операціями
податкових накладних.

Керуючись ст.ст. 4,7,8,86,94,160 - 163  Кодексу адміністративного судочинства України
, суд

ПОСТАНОВИВ:

В позові відмовити повністю.

На постанову через суд першої інстанції може бути подана заява про
апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня складання постанови у повному
обсязі.

Апеляційна скарга може бути
подана через суд першої інстанції протягом двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження. Копія апеляційної скарги одночасно
направляється до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подається у строк,
встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків для
подачі заяви про апеляційне оскарження.

Якщо було подано  заяву  про
апеляційне  оскарження,  але апеляційна  скарга
не  була  подана
у  строк,  встановлений
цим Кодексом,  постанова  суду набирає законної сили після закінчення
цього строку.

Повний текст постанови виготовлений 20.04.2007 р.

Суддя