СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

15 травня 2007 року

Справа № 2-22/18740-2006

місто Севастополь

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Градової О.Г.,

суддів                                                                      Голика В.С.,

Дугаренко О.В.,

секретар судового засідання                                     Алєєва А.М.

за участю представників сторін:

позивача:  Касенкова Тамара Олександрівна, довіреність №  979/8/10-0   від 13 лютого 2007 року;

відповідача: Ришкевич Олександр Янович, довіреність №  бн   від 15 січня 2006 року;

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Аквавіт" на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Яковлєв С.В.) від 15 січня 2007 року у справі № 2-22/18740-2006

за позовом           Державної податкової інспекції в Нижньогірському районі Автономної Республіки Крим (вул. Шкільна, 16, Нижньогірський, 97100),

до          товариства з обмеженою відповідальністю "Аквавіт" (вул. Південна, 1-а, Нижньогірський, 97100)

про стягнення 25336,88 грн.

ВСТАНОВИВ:

Податковий орган звернувся до суду з позовом про стягнення до бюджету з відповідача податкових боргів: з податку на додану вартість у сумі 877,50 грн., податку на прибуток –684,38 грн., та фінансової санкції – 23.775 грн.

Позов обґрунтований тим, що контролюючим органом (позивачем) були визначені платнику податків (відповідачу) податкової зобов’язання та фінансові санкції за порушення касової дисципліні, яки не сплачені у встановлені законами строки.

При розгляді судом першої інстанції встановлено, що податковим органом відповідачу були визначені податкові зобов’язання з податку на додану вартість і податку на прибуток та застосовані фінансові санкції, ці рішення податкового органу платником не оскаржені, податкові зобов’язання узгоджені, але у встановлені законами строки не сплачені у повному обсязі.

Рішенням місцевого господарського суду позов задоволено, з відповідача у дохід бюджету стягнуто податку на додану вартість у сумі 877,50 грн., податку на прибуток –684,38 грн., та фінансової санкції –23.775 грн., а також з відповідача стягнуті судові витрати.

Судове рішення мотивовано тим, що відповідач зобов’язаний сплатити ці податки та фінансової санкції.

Відповідач подав апеляційну скаргу, якою просить скасувати судове рішення, прийняти нове рішення, яким відкласти розгляд справи по суті. Скасувати судове рішення відповідач просить на підставі того, що воно прийнято з порушенням норм матеріального права. Скарга обґрунтована тим, що судом не відкладено розгляд справи до вирішення питання, що має істотне значення для справи.

Заперечень на апеляційну скаргу не надійшло.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, представник позивача підтримав доводи заперечень.

На підставі статті 184, 195, 196, 198 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний господарський суд витребував додаткові доказі (а.с. 80-93), розглянувши справу встановив  наступне.

21 жовтня 2004 року Державною податковою інспекцією у Нижньогірському районі Автономної Республіки Крим на підставі акту перевірки №39623-02 від 19 жовтня 2004 року (а.с. 10-20) стосовно позивача прийняті податкові повідомлення-рішення :

1) №0 про визначення податкового зобов’язання з податку на додану вартість у сумі 1.356,86грн. і штрафних (фінансових) санкцій –678,43грн., усього 2.035,29грн.,

2) №0 про визначення податкового зобов’язання з податку на прибуток у сумі 836,25грн. і штрафних (фінансових) санкцій –418,13грн., усього 1.254,38грн.,

3) №0 про застосування штрафних санкцій у сумі 23.775 грн. за порушення законодавства про патентування  та норм регулювання обороту готівки (а.с. 21).

У цих податкових повідомленнях-рішеннях встановлений строк сплати –10 днів від дати вручення, що відповідає абзацам 2 і 3 підпункту 5.3.1  Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” №2181-III від 21 грудня 2000 року (з змінами на час отримання відповідачем податкових повідомлень-рішень).

21 жовтня 2004 року ці повідомлення-рішення отримані директором відповідача Колесниченко Д.С., що підтверджується корінцями податкових повідомлень-рішень (а.с. 21) та не оспорюється відповідачем.

Товариством з обмеженою відповідальністю „Акваліт” у судовому порядку були оскаржені вказані податкові повідомлення-рішення, але 30 жовтня 2006 року у справі №2-25259-2006 ухвалою Господарського суду Автономної Республіки Крим позов був залишений без розгляду. Ухвала не оскаржена, про що свідчать пояснення сторін та копія ухвали (а.с. 85).

Вказані податкові борги сплачено частково, залишився не сплачений податок на додану вартість у сумі 877,50 грн., податку на прибуток – 684,38 грн. Фінансову санкцію у сумі 23.775грн. не сплачено взагалі. Що підтверджується корінцями першої і другої податкових вимог, витягами з особливих карток відповідача з вказаних податків і облікової картки платника з фінансової санкції   (а.с. 88-92).

Згідно з підпунктом 3.1.1 пункту 3.1 статті 3 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед  бюджетами і державними цільовими фондами” №2181-III від 21 грудня 2000 року (з змінами, далі Закон України №2181-III)  активи платника податків можуть бути примусово стягнені в рахунок погашення його податкового боргу виключно за рішенням суду.

Стаття 1 Указу  Президента України „Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки” (в редакції Указу Президента N491/99 від 11травня 1999 року, з змінами), по якому відповідач був залучений до відповідальності – фінансової санкції у сумі 23.775грн., також встановлює, що штрафи в повному обсязі стягуються до державного бюджету.

Приймаючи до уваги те, що стаття 41 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, стаття 67 Конституції встановлює обов’язок сплачувати податки, апеляційний господарський суд вважає, що з відповідача слідує стягнути податковий борг  та фінансові санкції за неподаткові порушення на користь бюджету.

Апеляційний господарський суд вважає, що судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, а доводи апеляційної скарги про необхідність відкладення розгляду справи до вирішення питання про порушення кримінальної справі відносно директора товариства „Акваліт” Колесниченко Д.С. є необґрунтованими.

Як слідує з письмових доказів, відповідач після звернення податкового органу з позовом про стягнення боргів звернувся до прокурора з заявою про порушення кримінальної справи за фактом здійснення Колесниченко Д.С. (колишнім директором товариства) злочинів, передбачених статтею 364 (зловживання владою або службовим становищем) та статтею  366 (службове підроблення) Кримінального кодексу України. 8 грудня 2006 року постановою помічника прокурора було відмовлено у порушенні кримінальної справи за відсутністю складу вказаних злочинів. Ця постанова була оскаржена до суду і 28 грудня 2006 року постановою суду загальної юрисдикції вищезгадану постанову скасовано. Доказів оскарження цієї постанови у апеляційному порядку відповідач місцевому господарському суду не надав (а.с.23- 25, 34-35).

Вказана постанова суду загальної юрисдикції  набрала законної сили 15 лютого 2007 року (прийняття апеляційною інстанцією ухвали), але це відбулося після  прийняття місцевим господарським судом рішення (а.с.93).

Апеляційний господарський суд згоден з висновком суду першої інстанції про те, що не було підстав для відкладення чи зупинення провадження у справі (за клопотаннями відповідача –22, 28, 33) тому, що відповідач не надав доказів наявності кримінальної справи, до закінчення провадження якою може бути зупинено провадження у справі про стягнення боргів. Таких доказів відповідач не надав до наступного часу апеляційному суду. Постанова про порушення кримінальної справи ні є доказом у понятті статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України чи статті 32 Господарського процесуального кодексу України, а тому не надання такого документу ні є підставою для відкладення судового засідання через ненадання витребуваних доказів.

Посилання відповідача на те, що необхідно відкласти розгляд справи тому, що стягувати борги належить з колишнього директора товариства є неспроможними. Право на регресний позов до Колеснікова Д.С. у відповідача може виникнути лише при наявності сукупності обставин, у тому числі при оплаті боргів товариством.

Справа була розглянута місцевим господарським судом за правилами Господарського процесуального кодексу України, що є порушенням пункту 4 частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, але такі порушення норм процесуального права не привели до прийняття неправильного рішення, а тому відповідно до пункту 4 статті 202 вказаного Кодексу ні є підставою для скасування судового рішення.

На підставі вказаного апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не обґрунтована і задоволенню не підлягає, підстав для скасування (зміні) постанови місцевого господарського суду немає.

Керуючись статтями  24, 195, пунктом 1 частини 1 статті 198, 200, пунктом 1 частини 1 статті 205, 206  Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Аквавіт" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 15 січня 2007 року у справі № 2-22/18740-2006 залишити без змін.

Ухвала  набирає законну силу з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з моменту проголошення.

Головуючий суддя                    підпис

Судді                                                  підпис

підпис