ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2007 р.
№ 22/159

Вищий господарський  суд  України у складі колегії суддів :

головуючого судді
Овечкіна В.Е.,

суддів
Чернова Є.В.,

Цвігун В.Л.,

розглянув касаційні скарги
ВАТ “Нікопольський завод феросплавів”

від 08.12.06 №8191-4016 та
ВАТ “Металургійний завод “Азовсталь” від 08.12.06 №09-8/27

на постанову
від 08.11.06 Дніпропетровського апеляційного господарського суду

у справі
№22/159 господарського суду Дніпропетровської області

за позовом
ВАТ “Нікопольський завод феросплавів”

до
1.ДП “Придніпровська залізниця”
2.ВАТ “Металургійний комбінат “Азовсталь”

про
стягнення 2250 грн. 72 коп.

за участю представників

позивача: Переяславська М.В., довір. №4-4016 від 29.01.07

відповідачів:

1.ДП “Придніпровська залізниця”: не з’явилися

2.ВАТ “Металургійний комбінат “Азовсталь”: Коротенко Р.О., довір. у справі

ВСТАНОВИВ:

В березні 2006 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з належного відповідача фактично завданої шкоди, вагової нестачі антрациту в сумі 2250,72 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 25.04.06 позовні вимоги задоволено за рахунок ВАТ “Металургійний завод “Азовсталь”  (суддя Пуппо Л.Д.). Рішення суду мотивовано тим, що вантаж прибув вантажоодержувачу у непошкодженому вагоні, на шляху перевезення доступу до вантажу не було, а обставини нестачі підтверджені комерційним актом.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08.11.06 рішення суду першої інстанції змінено: стягнуто з відповідача-2 на користь позивача 2174,86 грн. вартості недостачі вантажу, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено (суддя О.М.Лисенко, В.Г.Головко, Л.В.Чоха).

Не погодившись з винесеними судовими рішеннями у справі позивач - ВАТ “Нікопольський завод феросплавів” та відповідач-2 ВАТ “Металургійний комбінат “Азовсталь” звернулися з касаційними скаргами.

Позивач не погоджується з висновком суду апеляційної інстанції  щодо  відмови в задоволенні  позовної вимоги в частині стягнення залізничного тарифу у сумі 75 грн. 86 коп. (50,24 грн. +25,62 грн.). Судом не було враховано, що ст.114 Статуту залізниць передбачає обов’язки, які стосуються  по-перше, лише залізниці, по-друге, у випадку втрати вантажу, хоча предметом позову є не втрата, а недостача вантажу. Позивач просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати, рішення залишити без змін.

Відповідач-2 в касаційній скарзі посилається на неповне встановлення попередніми судами обставин справи, визнавши комерційний акт належним доказом наявності вини відповідача-2 в нестачі, що протирічить вимогам ст. 43 ГПК України. Ухвалюючи рішення, судом не враховані вимоги ст.ст.161 та 162 ЦК України щодо загальних умов виконання зобов'язань та недопущення односторонньої відмови від виконання зобов'язань за договором, зокрема п.6.2 Договору про поставку продукції за №012/05-04-4593 від 16(30).12.04, укладеного між ТОВ “Макрохім” (правонаступником якого є  відповідачач-2), який зобов'язує позивача проводити приймання продукції у відповідності до Інструкцій П-6 та П-7 (з обов'язковим викликом представника постачальника), що ним не було дотримано. Визнав комерційні акти складеними належним чином, суд порушив ст.129 Статуту залізниць та п.9 Правил складання актів.

Оскільки між ВАТ “Металургійний комбінат “Азовсталь” та ВАТ “Нікопольський завод феросплавів” договір перевезення не укладався, спір повинен був розглянутий за нормами цивільного права, зі складанням акту про приймання продукції відповідно до Інструкції П-6.

Відповідач у касаційній скарзі просить  рішення та постанову скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм попередніми судовими інстанціями належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин, дотримання норм процесуального права, згідно з вимогами ст.1115 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Загальні умови виконання договорів врегульовані ст.ст. 161-177 ЦК України.

Згідно ст.ст. 252 та 358 ЦК України виконання господарських договорів поставки та перевезень, повинно відповідати не тільки вимогам закону, але і нормам положень про поставки, транспортних статутів, відповідних правил перевезення вантажів тощо.

Згідно зі ст. 6 Статуту залізниць України накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони -одержувача.

За способом пропозиції укласти договір такий господарський договір є договором приєднання, де однією стороною - залізницею наперед визначені істотні умови договору перевезення, а іншій стороні - відправнику залишається або прийняти їх, або не вступати в договірні відносини.

Таким чином, вступивши у договір перевезення на користь третьої сторони (отримувача - ВАТ “Нікопольський завод феросплавів”), відповідач –2 (відправник –ВАТ “Металургійний комбінат “Азовсталь”) погодився з усіма умовами договору перевезення, в тому числі і стосовно прав, обов'язків та відповідальності позивача, як отримувача вантажу. Зокрема, згідно з абц. 4 ст. 6 і ст.ст. 35, 125 Статуту залізниць України, отримувач, який діє за дорученням вантажовідправника, несе відповідальність перед залізницею та має право вимагати від останньої видачі йому вантажу, в тому числі і комерційного акта для засвідчення обставин, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності          залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, зокрема, і для засвідчення невідповідності вантажобагажу

натурою з даними, зазначеними у транспортних накладних документах (п. "а" ч.2 ст.129 Статуту).

Згідно зі ст.52 Статуту залізниць України на станціях призначення залізниця зобов'язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу у разі прибуття вантажів у вагонах навалом і насипом за вимогою одержувача.

Обов'язок вимагати від органу транспорту складення комерційного акта у всіх випадках, коли для цього є підстави, в тому числі із причини невідповідності ваги вантажу, покладено на отримувача і п.5 Інструкції П-6, що застосовується, як зазначено у п.1 вказаної Інструкції, у тих випадках, коли стандартами, технічними умовами, основними та особливими умовами поставки чи іншими обов'язковими правилами не встановлено інший порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю.

Що ж до відправника, то він згідно з ч.З ст.32 Статуту залізниць України зобов'язаний не тільки здійснювати навантаження з виконанням Технічних умов, але й підготувати вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування.

Як встановлено судом, а також свідчать матеріали справи (комерційні акти БК №061009, 061010)  у вагоні 68717131 вантажу виявлено на 2000 кг менше, ніж зазначено в накладній 51947875, який у вагоні вміститися не міг, навантаження у вагоні правильне, рівномірне, вище рівня бортів з  “шапкою”  30  см.  Маркування вапном не порушено і слідів втрати не виявлено, на вагоні замість дверей справні торцеві стінки, люки зачинені, витікання вантажу не було; у вагоні 67658930 вантажу виявлено на 1300 кг менше, ніж зазначено в накладній 51947874, який у вагоні вміститися не міг, навантаження у вагоні правильне, рівномірне,  вище рівня  бортів  з ”шапкою” 30  см.  Маркування вапном не порушено, слідів втрати вантажу немає, двері і люки вагону щільно зачинені, витікання вантажу немає. за таких обставин попередні судові інстанції дійшли обґрунтованого висновку, що нестача вантажу повинна бути покладена на відправника, який навантажив вантаж не у тій кількості, Яку зазначив в накладних.

Щодо заперечень позивача в частині стягнення залізничного тарифу у сумі 75 грн. 86 коп., колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі статтею 111 Статуту залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли, зокрема, вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, коли таке перевезення дозволено Правилами, а також якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

Згідно до ст. 114 Статуту поряд з відшкодуванням збитків залізниця зобов'язана відшкодувати сплачену за перевезення цього вантажу провізну плату, якщо її не включено до вартості втраченого вантажу, лише у випадку повної втрати вантажу. Відшкодування провізної плати у разі нестачі, псування або пошкодження вантажу Статут не передбачає.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судом апеляційної інстанцій в повному обсязі дослідженні обставини справи і їм дана правильна юридична оцінка, а тому підстави для скасування постанови суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ВАТ “Нікопольський завод феросплавів та ВАТ “Металургійний завод “Азовсталь” відхилити, постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08.11.06 у справі №22/159 господарського суду Дніпропетровської області залишити  без змін.

Головуючий                                                                           В. Овечкін

Судді:                                                                                      Є.Чернов

В.Цвігун