СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

30 травня 2007 року

Справа № 2-22/19050-2006А

Севастопольський апеляційний
господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді
,

суддів
,

,

секретар судового засідання

за участю представників сторін:

позивача:
не з'явився;

відповідача:
Роде Світлана Володимирівна, довіреність № 4564/01-5 від 11.11.2005;

розглянувши апеляційну скаргу
суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1 на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим
(суддя  Яковлєв С.В.) від 20.03.2007 у
справі № 2-22/19050-2006А

за позовом           суб'єкта підприємницької діяльності  ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) (представнику ОСОБА_2
-АДРЕСА_2)

до           Управління Пенсійного фонду України в
Центральному районі міста Сімферополя Автономної Республіки Крим (вул. Леніна,
17, м.Сімферополь, 95001)

про визнання недійсним  рішення

ВСТАНОВИВ:

30.10.2006
суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_1, звернувся до господарського суду
Автономної Республіки Крим з позовними вимогами на підставі статей 19, 41, 68,
124 Конституції України  до відповідача -
Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Сімферополя про
визнання незаконними дій керівника Управління Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Сімферополя Андрюхіної І.П., дії якої порушують права
суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 на вільне володіння сумою грошей,
на яку накладено відповідачем штрафні санкції рішенням НОМЕР_1, а також
визнання недійсним рішення Управління Пенсійного фонду України в Центральному
районі м. Сімферополя НОМЕР_1 про застосування фінансових санкцій за ненадання
розрахунку зобов'язань по сплаті збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування за I, II, III, IV квартал 2002 року та за I, II, III, IV квартал
2003 року в сумі 1360,00 грн.

В ході розгляду справи, в порядку
статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, судом першої
інстанції 19.12.2006 роз'єднано матеріали справи у дві різні: у справу в
частині визнання недійсним рішення Управління Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Сімферополя НОМЕР_1, привласнивши № 2-22/19050-2006А і
окрему справу № 2-22/541-2007А про визнання незаконними дій Андрюхіної І.П.

В процесі розгляду справи в суді
першої інстанції позивач уточнив позовні вимоги та просив визнати порушення
відповідачем його конституційного права згідно зі статтею 41 Конституції
України та стягнути з відповідача 2000,00 грн. відшкодування моральної шкоди за
порушення його конституційного права.

Постановою господарського суду
Автономної Республіки Крим (суддя С.В. Яковлєв) від 20.03.2007 у справі №
2-22/19050-2006 закрито провадження  у
справі в частині позовних вимог про порушення Управлінням Пенсійного фонду
України в Центральному районі міста Сімферополя Автономної Республіки Крим
конституційного права позивача. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду,
позивач звернувся до Севастопольського апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить постанову місцевого господарського суду
скасувати.

За твердженням позивача, при
винесенні постанови, місцевий господарський суд невірно застосував максимальні
строки застосування адміністративно-господарський санкцій, оскільки статтею 250
Господарського кодексу України передбачено, що адміністративно-господарські
санкції    можуть  бути застосовані до суб'єкта господарювання
протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один
рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом, у
зв'язку з чим на думку позивача, Управлінням Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Сімферополя необґрунтовано застосовані штрафні санкції.

З причин зайнятості судді Ткаченка
М.І. в іншому судовому засіданні, на підставі розпорядження заступника голови
Севастопольського апеляційного господарського суду від 30.05.2007, здійснено
заміну судді Ткаченко М.І. на суддю Антонову І.В.

У судові засідання 17.05.2007,
30.05.2007 суб'єкт підприємницької діяльності - ОСОБА_1 не з'явилася, про час
та місце розгляду справи повідомлена належним чином, рекомендованою
кореспонденцією.

Враховуючи, що згідно з
пунктом 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у
судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним
чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не
перешкоджає  судовому  розгляду справи, судова колегія вважає  можливим розглянути скаргу за відсутності
нез'явившогося представника позивача.

Представник Управління Пенсійного
фонду України в Центральному районі міста Сімферополя вважає рішення суду
першої інстанції законним, а апеляційну скаргу безпідставною.

Переглянувши постанову суду першої
інстанції в порядку статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України,
судова колегія вважає апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню з наступних
підстав

Суб'єкт підприємницької діяльності
- ОСОБА_1 зареєстрована в Управління Пенсійного фонду України в Центральному
районі  як платник  внеску на загальнообов'язкове  державне пенсійне страхування, реєстраційний
номер НОМЕР_3.

Рішенням НОМЕР_1 за порушення термінів надання
розрахунку зобов'язань по сплаті збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування за I, II, III, IV квартал 2002 року та за I, II, III, IV квартал
2003 року начальником Управлінням Пенсійного фонду України в Центральному
районі м. Сімферополя Андрюхіною І.П. до суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1 застосовані штрафні санкції в сумі 1360,00 грн. на підставі п.п.17.1.1
п.17.1. статті 17 Закону України № 2181-III “Про порядок  погашення зобов'язань платників  податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами”.

У відповідності до Порядку розгляду
органами Пенсійного фонду України скарг на рішення про накладення штрафу,
нарахування пені та заяв страхувальників при узгодженні ними вимоги про сплату
недоїмки із сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від
19.12.2003 № 21-2 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.01.2004
за № 81/8680, позивач звернувся зі скаргою до Управління Пенсійного фонду
України в Центральному районі м. Сімферополя.

Рішенням начальника Головного
управління Пенсійного фонду в Автономній Республіці Крим „Про результати
розгляду скарги” вих. НОМЕР_2 скарга позивача залишена без задоволення,
оскаржуване рішення НОМЕР_1  -без змін.

До 01.01.2004 порядок і
терміни надання звітності до органів Пенсійного фонду України платниками збору
на обов'язкове державне пенсійне страхування, регламентувались Законом України
№ 2181-III „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими фондами” та Інструкцією про порядок
обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями і громадянами збору
на обов'язкове державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх
надходження до Пенсійного фонду України, затвердженої Постановою правління
Пенсійного фонду України від 19.10.2001 № 16-6 та зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 29.11.2001 № 998/6189.

За порушення, які вчинені
до 2004 року, але виявлені органами Пенсійного фонду України після 1 січня 2004
року, органи Пенсійного фонду України зобов'язані  застосовувати
норми того Закону, якій  діяв на
момент вчинення порушень.

Згідно з п.п. 4.1.4 пункту
4.1 статті 4 Закону України “Про порядок
погашення  зобов'язань  платників податків перед  бюджетами та державними цільовими фондами”,
п.п. 13.11 пункту 13 Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами,
установами, організаціями і громадянами збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду
України, фізичні особи -суб'єкти підприємницької діяльності надають органу
Пенсійного фонду розрахунок зобов'язання зі сплати збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування за наслідками кожного звітного кварталу про суми
одержаного доходу та нарахованого збору протягом 40 календарних днів, наступних
за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу.

Підпунктом 13.10 пункту 13
Інструкції про порядок обчислення та
сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на  загальнообов'язкове  державне пенсійне страхування до Пенсійного
фонду України визначено, що розрахунок подається  платником страхових внесків незалежно від
того, виникло в звітному періоді у платника зобов'язання чи ні, тобто незалежно
від стану фінансово -господарської діяльності платника збору.

При цьому, контролюючими
органами, що здійснюють контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою
нарахування зборів на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування,
відповідно до норм Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків
перед  бюджетами та державними цільовими
фондами”, є виключно органи Пенсійного фонду,
тому посилання позивача на факт
надання  ним декларацій про  доходи
до Державної податкової інспекції м. Сімферополя  та звільнення його від обов'язку надання
звітності до Пенсійного фонду є безпідставними.

Згідно з п.п. 17.1.1. пункту 17.1
статті 17 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків
перед  бюджетами та державними цільовими
фондами” платник  податків, що не подає
податкову декларацію у строки, визначені законодавством, сплачує штраф у
розмірі десяти  неоподаткованих
мінімумів  доходів  громадян за кожне  таке неподання або  її затримку.

Отже, застосування Управлінням
Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Сімферополя до суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 штрафних санкцій в сумі 1360,00 грн. на
підставі рішення НОМЕР_1 є правомірним, обґрунтованим, що не порушує
конституційних прав позивача на вільне володіння майном і відсутні підстави для
стягнення моральної шкоди.

Судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції про закриття провадження у справі на підставі
пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України в
частині вимог про визнання порушення відповідачем конституційного права
позивача згідно зі статтями 19, 41, 124 Конституції України, а також відмови у
задоволенні позовних вимог в частині відшкодування шкоди, оскільки в діях
відповідача щодо прийняття  НОМЕР_1
будь-яких порушень Конституції та законів України судом не встановлено.
Відповідач - Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м.
Сімферополя виконував обов'язки, покладені на нього Законом України “Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” № 1058 та Інструкцією про
порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями і
громадянами збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, інших платежів,
а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду України, затвердженої
Постановою правління Пенсійного фонду України від 19.10.2001 № 16-6 та
зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.11.2001 № 998/6189.

Є безпідставними посилання позивача
на те, що у даних правовідносинах повинні бути застосовані норми Господарського
кодексу України, статтею 4 якого, зокрема, передбачено, що не є предметом
регулювання цього Кодексу адміністративні та інші відносини управління за
участі суб'єктів господарювання, в яких орган державної влади або місцевого
самоврядування не є суб'єктом, наділеним господарською компетенцією, і безпосередньо
не здійснює організаційно-господарських повноважень щодо суб'єкта
господарювання.

Слід також зазначити, що по справі
№ 2-22/541-2007, яка виділена в окреме провадження про визнання незаконними дій
Андрюхіної І.П., ухвалою господарського суду Автономної Республіки Крим від
16.01.2007 закрито на підставі пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу
адміністративного судочинства України.

З урахуванням викладеного, судова
колегія вважає, що постанова у справі прийнята при правильному застосуванні
норм процесуального права у зв'язку з чим вимоги суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1, викладені в апеляційній скарзі, задоволенню не підлягають,
підстави для скасування постанови місцевого господарського суду відсутні.

Керуючись статтями 195, пунктом 1
статті 198, 200, пунктом 1 частини 1 статті 205, статтею 206, частиною 5 статті
254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2.
Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим  від 20.03.2007 у справі № 2-22/19050-2006
залишити без змін.

Ухвала набирає законної
сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України шляхом подачі касаційної скарги протягом одного
місяця після набрання законної сили цією ухвалою та в порядку,  передбаченому статтею 212 Кодексу
адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя

Судді