ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

24.04.2007
Справа №2-19/3389-2007А

За позовом – Сакської об’єднаної державної податкової інспекції, м.Саки АР Крим

До відповідача – Сакське виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства, м.Саки АР Крим

Про застосування арешту у вигляді припинення операцій на рахунках

Суддя Мокрушин В.І.

Секретар Сидельова І.І.

П Р Е Д С Т А В Н И К И :

Від заявника – Корницька В.М., державний інспектор, довіреність № 2/9/00-0 від 09.01.2007 р.

Від відповідача – Павленко В.М., представник, довіреність № 87/01-10 від 19.03.2007 р.

Суть спору:

Сакська об’єднана державна податкова інспекція (далі по тексту Сакська ОДПІ) звернулося до господарського суду АР Крим з позовною заявою про застосування арешту у вигляді припинення операцій на рахунках. Позовні вимоги мотивовані тим, що активи Сакського виробничого підприємства водопровідно-каналізаційного господарства (далі по тексту Сакський ВПВКГ) перебувають у податковій заставі, проте Сакський ВПВКГ здійснює відчуження своїх активів, а саме: продає свої активи не за готівкові кошти, а шляхом взаємозаліку, а такі операції підлягають узгодженню з податковим органом.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, просив у задоволенні позову відмовити у зв'язку з тим, що Сакський ВПВКГ не здійснює продаж активів.

Справа слухалася у відповідності до положень Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями).

Сторони відмовилися від послуг перекладача.

Відповідно до ст.9, 10 Конституції України, ст.9 Європейської хартії регіональних мов (ратифікована Законом України від 15.05.2003 року № 802), ст.3 Декларації прав національностей України (від 01.11.1991 року № 1771), ст.10 Закону України «Про судоустрій» (від 07.02.2002 року № 3018), ст.18 Закону України «Про мови» (від 28.10.1989 року № 8312), ст.10, 12 Конституції Автономної Республіки Крим (Закон України від 23.12.1998 року № 350), ст.15 Кодексу адміністративного судочинства України та клопотанням представників сторін сторони давали пояснення по справі на російській мові.

Відповідно до п.2-1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747) фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася.

Відповідно до ст.130 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747) перед початком слухання справи сторонам були роз’яснені права, передбачені ст.49, 51 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747) та вручені пам’ятки про права та обов’язки сторін.

Розглянувши матеріали справи, суд-

В С Т А Н О В И В :

Сакське виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства (далі по тексту Сакський ВПВКГ) зареєстровано у якості юридичної особи 20.11.1995 року Сакською міською радою Автономної Республіки Крим, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію та статутом підприємства (а.с.10-16).

Згідно із ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Відповідно до п.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії..

Відповідно до п.2 ст.8 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями) суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав і основних свобод людини (ратифікована Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Попередні положення, однак, ніяким чином не обмежують право держави запроваджувати такі закони, які, на її думку, необхідні для здійснення контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків або інших зборів чи штрафів.

Сакська об’єднана державна податкова інспекція (далі по тексту Сакська ОДПІ) просить застосувати арешту активів Сакського ВПВКГ у вигляді припинення операцій на певних рахунках терміном на 2160 годин. Позовні вимоги мотивовані тим, що активи Сакського ВПВКГ перебувають у податковій заставі, проте Сакський ВПВКГ здійснює відчуження своїх активів, а саме: продає свої активи не за готівкові кошти, а шляхом взаємозаліку.

У якості доказів порушення Сакським ВПВКГ відчуження активів суду надані угоди про проведення Сакським ВПВКГ взаємного заліку зустрічних вимог з третіми особами, з якими укладені договори про надання послуг. Суд звертає увагу на те, що відповідно до наданих договорів розрахунок між сторонами передбачений шляхом перерахування коштів (а.с.17-41). Жоден з наданих договорів не передбачає розрахунків між сторонами шляхом обміну товарів чи послуг або застосування бартеру.

Існування податкового боргу відповідач не заперечував.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України (від 28.06.1996 року № 254к/96-ВР) органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи  зобов'язані діяти лише на підставі,  в  межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст.4 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» (від 04.12.1990 року № 509 із змінами та доповненнями) органи податкової служби є органами виконавчої влади.

Таким чином, органи податкової служби та їх посадові особи повинні діяти лише на підставі,  в  межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із п.п.9.1.1 п.9.1 ст.9 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (від 21.12.2000 року № 2181 із змінами та доповненнями) адміністративний арешт активів платника податків є виключним способом забезпечення можливості погашення його податкового боргу.

Згідно із п.п.9.3.9 п.9.3 ст.9 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (від 21.12.2000 року № 2181) арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється за заявою податкового органу виключно на підставі рішення суду в порядку,  передбаченому  законодавством.

Це також передбачено Порядком застосування адміністративного арешту активів платників податків (затверджено Наказом ДПА України від 25.09.2001 року № 386 із змінами та доповненнями, зареєстровано у Міністерстві юстиції України від 05.10.2001 року за № 865/6056), відповідно до якого арешт активів у вигляді зупинення операцій на рахунку платника податків здійснюється за рішенням суду.

Позивач просить застосувати арешт активів у вигляді припинення операцій на рахунку, що не відповідає вимогам із п.п.9.3.9 п.9.3 ст.9 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (від 21.12.2000 року № 2181), де говориться про арешт коштів на рахунку платника податків.

На думку суду, арешт коштів на рахунку платника податків та арешт активів у вигляді зупинення операцій на рахунку платника податків не є тотожніми поняттями.

Згідно із п.п.9.1.2 п.9.1 ст.9 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (від 21.12.2000 року № 2181 із змінами та доповненнями) арешт активів може бути застосовано, якщо з'ясовується одна з таких обставин: платник податків порушує правила відчуження активів, визначені пунктом 8.6 статті 8 цього Закону; платника податків, який отримав податкове повідомлення або має податковий борг, визнано неплатоспроможним за зобов'язаннями, іншими ніж податкові, крім випадків, коли стосовно такого платника податків  запроваджено мораторій на задоволення вимог кредиторів у зв'язку з порушенням щодо нього провадження у справі про банкрутство; платник  податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб податкового органу до обстеження приміщень, що використовуються для одержання доходів або пов'язані з отриманням інших об'єктів оподаткування, електронних контрольно-касових апаратів, комп'ютерних систем, що застосовуються для розрахунків за готівку або з використанням карток платіжних систем, вагокасових комплексів, систем та засобів штрихового кодування; відсутні свідоцтва про державну  реєстрацію суб'єктів підприємницької діяльності, спеціальні дозволи (ліцензії) на її здійснення, торгові патенти, сертифікати відповідності електронних контрольно-касових апаратів, комп'ютерних систем; відсутня реєстрація особи як платника податків в органі державної податкової служби,  якщо така реєстрація є обов'язковою відповідно до закону, або коли платник  податків, що отримав податкове повідомлення або має податковий борг, здійснює дії з переведення активів за межі України, їх приховування або передачі іншим особам.

Згідно із п.п.8.6.1 п.8.6 ст.8 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (від 21.12.2000 року № 2181 із змінами та доповненнями) платник податків, активи якого перебувають у податковій заставі, здійснює вільне розпорядження ними, за винятком операцій, що підлягають письмовому узгодженню з податковим органом, зокрема купівлі чи продажу, інших видів відчуження або оренди (лізингу) нерухомого та рухомого майна, майнових чи немайнових прав, за винятком майна, майнових та немайнових прав, що використовується у підприємницькій діяльності платника податків (інших видах діяльності, які за умовами оподаткування прирівнюються до підприємницької), а саме готової продукції, товарів і товарних запасів, робіт та послуг за кошти за цінами, що не є меншими за звичайні.

Таким чином, податковому органу надається законна підстава узгоджувати стосовно боржника проведення таких господарських операцій з його активами, що забезпечить виконання податкового зобов'язання та реалізацію у зв'язку з цим конституційного обов'язку боржника щодо сплати податків і зборів (Рішення Конституційного суду України від 24.03.2005 року № 2-рп/2005 по справі № 1-9/2005).

Відповідно до наданих договорів та інших документів відповідач здійснює надання послуг. Суду не надано доказів того, що відповідач здійснює надання послуг за цінами, що є меншими за звичайні.

Таким чином дії відповідача з надання послуг відповідають діючому законодавству.

Відповідно до п.1 ст.601 Цивільного кодексу України (від 16.01.2003 року № 435-IV із змінами та доповненнями) зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних  вимог, строк  виконання  яких настав,  а також вимог, строк виконання яких не встановлений або  визначений  моментом пред'явлення вимоги.

Аналогічні положення містяться у п.3 ст.203 Господарського кодексу України (від 16.01.2003 року № 436-IV із змінами та доповненнями), відповідно до якого господарське   зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом  витребування.

З урахуванням викладеного відповідач має право здійснювати припинення грошових зобов’язань зарахуванням зустрічних однорідних  вимог.

Окрім того, п.8.6 ст.8 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (від 21.12.2000 року № 2181 із змінами та доповненнями) не встановлено заборони щодо припинення зобов’язання платника податку шляхом зарахування зустрічної однорідної вимоги. Діючим законодавством встановлено, що відповідач повинен узгодити з податковим органом надання послуг у тому випадку, якщо послуги надаються за цінами, що є меншими за звичайні. Проте таких доказів суду не надано.

З урахуванням викладеного у суду немає підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.17,  18, 70, 76, 86, 162 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями), суд

П О С Т А Н О В И В :

·          У задоволенні позову Сакської об’єднаної державної податкової інспекції (96500, м.Саки, вул.Курортная, 57, код ЭДРПОУ 34415656, р/р 3275 у Сакському відділенні державного казначейства в АР Крим, МФО 824026) до Сакського виробничого підприємства водопровідно-каналізаційного господарства (96500, АР Крим, м.Саки, вул..Промислова, 9, ) про застосування арешту активів у вигляді припинення операцій на рахунках відмовити.

Постанова може бути оскаржена у апеляційному порядку відповідно до ст.185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова проголошена у судовому засіданні 24.04.2007 року у 10 год. 55  хв.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Мокрушин В.І.