ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"23" квітня 2007 р.

Справа №  6/112/07

м. Миколаїв

За позовом

Приватного підприємця ОСОБА_1,
АДРЕСА_1

До відповідача

РУ ДААК ДПА України у
Миколаївській обл.

про

Скасування рішення

Суддя   Ткаченко
О.В

Представники:

Від позивача

ОСОБА_1

Від відповідача

Скакодуб Н.М.

Суть спору:   17.04.2006 року працівниками Державної
податкової служби, на підставі ч.7 ст.11-1 Закону України “Про державну
податкову службу”, була проведена позапланова перевірка виконання  підприємцем в магазині -кафетерії(за адресою:
АДРЕСА_2) виконання вимог Закону України від 19.12.1995р. № 481/95-ВР "Про
державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів".

Актом встановлено продаж 50 мл
коньяку на розлив.

10.05.2006р. РУ ДААК прийнято
рішення за НОМЕР_1 яким до підприємця застосовані штрафні санкції розмірі
1700грн., відповідно до абз.8 ст.17 Закону, за роздрібну торгівлю алкогольними
напоями на розлив в магазині, який не має статусу підприємства громадського
харчування.

Підприємець звернувся з позовом(з
урахуванням доповнень від 23.04.07р.) про скасування рішення, посилаючись на
те, що коньяк було продано в сувенірній склянці об'ємом 50 мл, а не на розлив.
Крім того, без рішення суду, без зазначення підстав перевірки в направленні без
надання направлення і наказу під розписку.

Відповідач позов не визнав,
вказавши, що факт продажу на розлив підтверджується матеріалами перевірки і
поясненнями продавця, а перевірка проведена в межах повноважень управління.

Господарський суд, розглянувши
матеріали вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до абз.8  ст.17 Закону України від 19.12.1995р. №
481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового,
коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" до
суб'єктів підприємницької діяльності у разі порушення  вимог
статті 15-3 цього Закону застосовуються фінансові санкції у вигляді
штрафу  в розмірі 1 700 гривень.

Статтею 15-3 Закону передбачено, що
продаж  алкогольних напоїв на розлив для
споживання на місці дозволяється тільки підприємствам громадського харчування
та спеціалізованим відділам, що мають статус підприємств громадського
харчування, підприємств з універсальним асортиментом товарів.

Магазин підприємця ОСОБА_1. такого
статусу не має.

Отже підприємцем допущено порушення
зазначених вимог закону.

Твердження позивача про те, що
коньяк було продано в сувенірній склянці об'ємом 50 мл, а не на розлив,
спростовуються актом перевірки(підписаний позивачем) в якій цей факт
зафіксовано і пояснення працівника, що здійснював продаж коньяку.

Відповідно до ст..2 КАС України
у  справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють,
чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В направленні на перевірку
зазначено, що вона проведена на підставі ч.7 ст.11-1 Закону України від
04.12.1990  № 509-XII “Про державну
податкову службу”, в якій зазначено, що позаплановими  перевірками вважаються також перевірки в
межах повноважень податкових органів, визначених законами України "Про
застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг", "Про державне регулювання виробництва і обігу
спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових
виробів".

Отже зазначена норма відносить такі
перевірки до позапланових, але не визначає підстави перевірки, оскільки такими
підставами є не самі норми законодавства, а фактичні обставини, з якими чинне
законодавство пов'язує певні правові наслідки, зокрема,  право податковій службі на проведення
позапланової перевірки.

Направлення на перевірки не містить
підстави для її проведення, як це вимагає стаття 11-2 Закону № 509-XII. До того
ж відповідачем не доведено, що це направлення вручено до початку перевірки, що
є також порушення м зазначеної статті.

Крім цього, ст.11-1 Закону України
від 04.12.1990  № 509-XII містить положення,
відповідно до якого позапланова виїзна
перевірка  може  здійснюватися
лише   на підставі  рішення
суду.

Отже вказані норми припускають
неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків контролюючих органів.

Можливість такого трактування вбачається
і з  листа Міністерства Фінансів України
від 11.05.2005р. № НОМЕР_2 в якому вказано, що розробляється проект про
усунення цієї норми.

Відповідно до пп.4.4.1 п.4.1 ст.4
Закону України від 21.12.2000  № 2181-III
"Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами" у разі коли норма закону чи іншого
нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або коли норми різних
законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне)
трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів,
внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків,
так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Виходячи з цього, суд погоджується
з доводами позивача в цій частині і вважає неправомірним проведення перевірки
без наявності рішення суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.
94,161-163 КАС України,

господарський суд,

П О С Т А Н О
В И В :

Скасувати рішення РУ ДААК ДПА
України у Миколаївській обл. від 10.05.2006р. за №140000.

Постанова  або ухвала суду першої інстанції,  якщо інше не встановлено цим Кодексом,
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо
було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була
подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої
інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У
разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає
законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Про апеляційне оскарження
рішення  суду  першої
інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і
вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та
апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції
через суд  першої інстанції, який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається
особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження
постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її
проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до
статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана
без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається
у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява
про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення
строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо суд
апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для
поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Суддя