ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"15" травня 2007 р.
Справа № 30/443-06-13470

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Журавльова О.О.,

суддів Тофана В.М., Михайлова М.В.

при секретарі судового засідання Бритавська Ю.С.

за участю представників сторін

від позивача за первісним позовом: Гур’янов О.Г. за довіреністю від 05.09.2006р. №83

від відповідача за первісним позовом: Купрій А.А. за довіреністю від 10.01.2007р.

від третьої особи на стороні позивача: не з’явився

від третьої особи на стороні відповідача: Калиновська О.С. за довіреністю від 03.04.2007р. №219

розглянувши  у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства „Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство залізничного транспорту” в особі Одеської філії

на рішення господарського суду Одеської області від 19 березня 2007 року

у справі №30/443-06-13470

за позовом Відкритого акціонерного товариства „Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство залізничного транспорту” в особі Одеської філії

до  відповідача  Закритого акціонерного товариства „Одеська цукрова компанія”

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача  Міністерство транспорту та зв’язку України

про визнання права власності

та зустрічним позовом Закритого акціонерного товариства „Одеська цукрова компанія”

до відповідача Відкритого акціонерного товариства „Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство залізничного транспорту” в особі Одеської філії

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача  Фонд державного майна України

про визнання права власності

В С Т А Н О В И В:

ВАТ „Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство залізничного транспорту” в особі Одеської філії  звернулось до ЗАТ „Одеська цукрова компанія” з позовом про визнання права власності на під’їзну колію за Одеською філією ВАТ „Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство залізничного транспорту”, розташовану на території Одеської цукрової компанії.

В процесі розгляду справи позовні вимоги доповнювалися позивачем і в заяві від 22.01.2007р. №91/05 викладені в остаточній редакції, а саме, позивач просив суд визнати право власності на під’їзну колію відстанню 1352 метра, розташовану на території Цукрової компанії за ВАТ „Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство залізничного транспорту”.

Ухвалою від 01.02.2007р. господарський суд Одеської області залучив до участі у справі Міністерство транспорту та зв’язку України в якості третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Ухвалою від 05.02.2007р. господарський суд Одеської області прийняв до розгляду зустрічну позовну заяву ЗАТ „Одеська цукрова компанія” до ВАТ „Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство залізничного транспорту” в особі Одеської філії  про визнання за ЗАТ „Одеська цукрова компанія” права власності на залізничну під’їзну колію при станції Одеса-Порт Одеської залізниці, яка прилягає до шляху №71 стрілкою №223 і до шляху №72 стрілкою №225 загальною відстанню 1259,5 п/м.

Ухвалою від 19.02.2007р. господарський суд Одеської області залучив до участі у справі Фонд державного майна України в якості третьої особи на стороні позивача за зустрічним позовом, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Рішенням господарського суду Одеської області від 19 березня 2007 року у справі №30/443-06-13470 (суддя Рога Н.В.) у задоволені позову  ВАТ „Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство залізничного транспорту” в особі Одеської філії відмовлено. Зустрічний позов ЗАТ „Одеська цукрова компанія” задоволений. За ЗАТ „Одеська цукрова компанія” визнано право власності на залізничні під’їзні путі при станції Одеса-Порт Одеської залізниці, що примикають до путі №71 стрілкою №223 та до путі №72 стрілкою №225 загальною довжиною 1259,5 п/м. З ВАТ „Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство залізничного транспорту” в особі Одеської філії на користь ЗАТ „Одеська цукрова компанія” стягнуто витрати по сплаті державного мита  в сумі 85 грн.  та витрати на ІТЗ судового процесу в сумі 118 грн.

Приймаючи рішення суд першої інстанції дійшов висновку про документальну обґрунтованість та доведеність зустрічних позовних вимог. Разом з тим, суд першої інстанції виходив з того, що сам по собі акт передачі нерухомого майна Міністерством у власність ВАТ „Одеське МППЗТ” та акт передачі ВАТ „Одеське МППЗТ” у власність ВАТ „Київ-Дніпровське МППЗТ” не може бути доказом виникнення у первісного позивача права власності на спірний об’єкт, а наявність договорів на тимчасову передачу в користування під’їзних колій також можна вважати лише опосередкованим доказом, який може бути прийнятий до уваги лише за наявності інших доказів наявності права власності.

Позивач за первісним позовом із судом рішенням не згодний, в апеляційній скарзі просить його переглянути та вжити заходи до всебічного, повного та об’єктивного дослідження всіх обставин.

При цьому позивач за первісним позовом вважає, що неодноразове укладання  відповідачем договорів на тимчасове користування майном, згідно з якими Одеське МППЗТ, а у подальшому його правонаступник ВАТ „Одеське МППЗТ” є власником об’єкту оренди, а також те, що протягом 1992-2004 років відповідач ці договори не оскаржував підтверджує факт права власності  ВАТ „Київ-Дніпровське МППЗТ” на під’їзні залізничні колії. Окрім того, у зв’язку із зміною статусу цілісного майнового комплексу відповідач листом від 20.11.95р. №2-19 направив для підписання зміни до договору від 29.01.92р., а листом від  04.07.2002р. відповідач заявив пропозицію розглянути питання передачі колії на його баланс.  Це на думку позивача свідчить, що залізнична колія цукрового заводу не ввійшла в перелік приватизованого майна відповідача.

Також позивач за первісним позовом посилається на те, що відповідно до наказу ФДМУ №1477 від 30.07.99р. для розгляду питання про відчуження майна суб’єктами господарювання до відповідного державного органу приватизації додаються погодження галузевого міністерства, тобто в даному випадку Міністерства транспорту та зв’язку України (в чому відомстві знаходяться під’їзні колії).  Окрім того, позивач за первісним позовом вважає, що судом першої інстанції не враховані роз’яснення ВГСУ №01-8/98 від 31.01.2001р., згідно з яким, саме лише свідоцтво про право власності на певний об’єкт майна не є правовстановлювальними документами, таким може бути лише правовстановлювальний документ на підставі якого видано свідоцтво, а у відповідних випадках акт про державну реєстрацію права власності на об’єкт нерухомості. Також позивач за первісним позовом посилається на те, що у приватизаційних матеріалах відповідача відсутній перелік колій де вказана довжина залізничних колій, тип рельсів, кількість стрілочних переводів розташованих на підприємстві, їх марка та балансова вартість. Це також на думку позивача свідчить про те, що путі розташовані на території відповідача не ввійшли до складу  приватизованого відповідачем майна.

У судовому засіданні представник позивача уточнив вимоги щодо оскаржуваного позивачем рішення суду першої інстанції і просив апеляційний господарський суд це рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким первісний позов задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Представник позивача за зустрічним позовом з апеляційною скаргою не згодний, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення –без змін, з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу від 15.05.2007р. за вх.№1097Д4.

Представник від третьої особи на стороні позивача за зустрічним позовом (ФДМУ) пояснив, що не може надати точних даних стосовно приватизації спірних під’їзних колій.

Міністерство транспорту та зв’язку України (третя особа на стороні позивача за первісним позовом)  у судове засідання не з’явилось, про причини свого нез’явлення суд не повідомило,  але з огляду на те, що про час і місце судового засідання Міністерство транспорту та зв’язку України повідомлено належним чином, апеляційний господарський суд визнав можливим розглядати апеляційну скаргу за його відсутністю у судовому засіданні.

На підставі ст.85 ГПК України, у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права, заслухавши представників сторін та третьої особи,  апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги позивача за первісним позовом,  з огляду на таке:

Матеріалами справи встановлено, що предметом розгляду як первісного позову ВАТ „Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство залізничного транспорту” в особі Одеської філії до ЗАТ „Одеська цукрова компанія”, так і зустрічного позову ЗАТ „Одеська цукрова компанія” до ВАТ „Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство залізничного транспорту” в особі Одеської філії  є визнання права власності на залізничні під’їзні колії при станції Одеса-Порт Одеської залізниці, які прилягають до шляху №71 стрілкою №223 і до шляху №72 стрілкою №225 загальною відстанню 1259,5 п/м. (або 1352 м.)

Вимогами ст.392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред’явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

В даному випадку підставою позовних вимог як первісного, так і зустрічного позивачів є невизнання права власності на залізничні під’їзні колії кожною із сторін.

Апеляційний господарський суд вважає, що умовою задоволення позову про визнання права власності на майно є наявність у позивачів доказів, що підтверджують їх право власності на під’їзні колії. При цьому такими доказами відповідно з нормами ст.32 ГПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд у визначеному законом порядку встановлює наявність обставин, на яких ґрунтуються вимоги позивачів.

Відповідно до ст.64 Статуту залізниць України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998р. №457, до залізничних під’їзних колій належать колії, що з’єднані із загальною мережею залізниць безперервною рейковою колією і які належать підприємствам, підприємцям, організаціям та установам незалежно від форм власності, а також громадянам –суб’єктам підприємницької діяльності. Під’їзні колії призначено для транспортного обслуговування одного або кількох підприємств у взаємодії із залізничним транспортом загального користування.

При цьому, відповідно до вимог ст.67 зазначеного Статуту залізниць України, відкриття   для   постійної  експлуатації  новозбудованої залізничної під'їзної колії і подання на цю колію рухомого  складу допускається після прийняття цієї залізничної колії в експлуатацію комісією   за   участю   представника   Держнаглядохоронпраці    і встановлення залізницею порядку обслуговування під'їзної колії.      На кожну залізничну  під'їзну  колію  складається  масштабний план  з  нанесенням  на  нього  розташування  вантажних  фронтів і механізмів,  а  також  технічний  паспорт,  поздовжній  профіль  і креслення споруд. Подача вагонів на  залізничні  під'їзні  колії  у  період  їх будівництва допускається на умовах тимчасової угоди між залізницею та підприємством,  якому належить під'їзна колія,  або будівельною організацією,  які  несуть відповідальність за збереження вантажу, рухомого складу, вчасне повернення його і безпеку руху.

Аналогічні положення містяться і у п.п.1.3., 1.4., 1.5. Правил обслуговування залізничних під’їзних колій, затверджених наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000р. №644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000р. за №875/5096, згідно з якими, відкриття   для  постійної  експлуатації  новозбудованої залізничної під'їзної колії і подача на цю колію  рухомого  складу допускається  після прийняття її в експлуатацію комісією за участю представника  Міністерства  праці   та   соціальної   політики   і встановлення  залізницею  порядку  обслуговування під'їзної колії. Відповідність під'їзної колії  узгодженому  з  залізницею  проекту засвідчується   актом,   який   складається   комісією  за  участю уповноважених представників залізниці і власника під'їзної  колії, яка  призначається  залізницею  відповідно  до  статті  67 Статуту залізниць.  Підписання акта  свідчить  про  прийняття даної під'їзної колії в експлуатацію (п.1.3. Правил). На кожну під'їзну колію після закінчення її  будівництва і  здачі  в  експлуатацію підприємством складається Інструкція про порядок обслуговування і організації руху на під'їзній колії,  яка затверджується   залізницею   відповідно   до  статті  67  Статуту залізниць (п.1.4. Правил). Власник   під'їзної   колії   має   технічний   паспорт, масштабний план під'їзної колії,  поздовжній та поперечний профілі залізничних   колій  і  креслення  штучних  споруд.  У  технічному паспорті та в додатках до нього вказується  характеристика  рейок, шпал,   баласту,   земляного   полотна,  штучних  споруд,  вагових приладів,  пристроїв і механізмів,  призначених для  навантаження, вивантаження,  очищення,  промивання і підготовки для навантаження залізничних вагонів,  маневрових пристроїв, лебідок, локомотивного і вагонного господарства,  промислових станцій, гірок, напівгірок, витяжних колій,  засобів СЦБ і  зв'язку,  які  використовуються  у поїзній  і  маневровій  роботі,  та  інших пристроїв і механізмів, призначених для роботи з вагонами і локомотивами  залізниць.  Один примірник  цієї  документації  передається залізниці при прийнятті під'їзної колії в експлуатацію. Після здачі в експлуатацію нових об'єктів або їх ліквідації в технічний паспорт вносяться  відповідні  зміни,  про  що  власники під'їзних колій повідомляють залізницю у декадний термін (п.1.5. Правил).

Таким чином вищенаведені законодавчі норми містять вичерпний перелік документів, які є належними доказами наявності у особи права власності на залізничну під’їзну колію. Зокрема, такими документами є:  Акт введення в експлуатацію  та встановлення залізницею Порядку обслуговування залізничної під’їзної колії –для новозбудованої залізничної колії; Масштабний план; Технічний паспорт; Поздовжній та поперечний профілі залізничних колій; Креслення штучних споруд.

До того ж, аналогічний перелік документів міститься і ст.ст.80,82 Статуту залізниць СРСР, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 06.04.1964р. №270.

Висновок апеляційного господарського суду про те, що саме вище перелічені документи являються належними доказами права власності на залізничну під’їзну колію підтверджується також довідкою КП „ОМБТІ та РОН” від 14.02.2007р. №1046-11/114, яка надана зустрічним позивачем до відзиву на апеляційну скаргу. Згідно з цією довідкою, залізничні під’їзні колії не підлягають реєстрації як самостійний об’єкт, оскільки вони належать до споруджень виробничого призначення і являються частиною майнового комплексу.

Втім, як свідчать матеріали справи, документи, які є належними доказами наявності права власності на залізничні під’їзні колії відсутні як у первісного,  так і у зустрічного позивача, а тому суд першої інстанції при вирішенні даного спору правильно виходив із наявних у сторін документів, які  останні надали  до матеріалів справи.

Так, згідно з главою ІІ наявного у матеріалах справи Проектного завдання на переобладнання і реконструкцію Одеського цукрово-рафінадного заводу (1960 рік), яке розроблене Державним проектним інститутом „Укргипроцукор”,   на момент запланованої реконструкції у Одеського цукрово-рафінадного заводу вже  існували під’їзні колії, які примикали на двохшляховому перегоні між  ст. Одеса-Порт  у ст. Нафтобази №2. Примикання здійснено до обох головних шляхів перегону, які розмежовують проммайданчик на дві частини. Приймально-здавальні операції з вагонами, що прибувають на адресу заводу і відправляють з заводу здійснюються на виставочному шляху заводу. Типове обслуговування передач зі станції на завод здійснюються локомотивом ст. Одеса-Порт. Маневрові роботи по збиранню і подачі вагонів до міст навантаження і вивантаження здійснюється заводським паровозом серії „ОП”. При необхідності зважування вагонів здійснюється на вагах в „Газовом” парке ст. Одеса-Порт.  Рух передач по під’їзних коліях здійснюється маневровим порядком, зі ст. Одеса-Порт вагонами вперед, у зворотному  напрямку паровозом вперед. У плані колії розташовані на прямих і кривих радіусом 180 і більш метрів. Всі колії укладені  рейками  типа  Р-43,  стрілочні переводи м 1/0 типа Р-43. Баластирування  колій і стрілок здійснюється піщаним  баластом з товщиною шару під шпалою до 20 см. Вантажообіг  під’їзних колій за період з вересня 1959р. по вересень 1960р. склав 273,8 тис. тон.

Також креслення  Проектного завдання на переобладнання і реконструкцію Одеського цукрово-рафінадного заводу свідчать, що державою заплановано спорудження ще двох навантажувально-вивантажувальних шляхів, а кошторисно-фінансовим розрахунком №41 Проектного завдання  передбачено переобладнання і реконструкція внутрішньозаводських колій 0,676 км кошторисною вартістю 27,90 т.р.  Разом з тим, Виробнично-технічні паспорти Одеського цукрово-рафінадного заводу на 1960,1964,1969 роки свідчать, що у 1960 році загальна відстань рейкових шляхів Одеського цукрово-рафінадного становила 978 метрів, у 1964 році –1250 метрів, а у 1969 році -  1524 метра, а Техпромфінплан  Одеського цукрово-рафінадного заводу на 1964 рік свідчить про амортизаційні відрахування заводу на  під’їзні колії, залізничні шляхи, залізничну естакаду, паровоз, стрілочні переводи, мотовоз-дрезину ДТ-306. Окрім того, наявний у матеріалах справи Річний план організаційно-технічних заходів на 1966 рік  свідчить про організаційно-технічні заходи щодо транспортного цеху заводу, зокрема, заходи щодо продовження під’їзних колій, щодо закінчення будівництва і монтажу залізничних вагонних ваг на вугільному полі, щодо реконструкції залізничної естакади, та інші.

Таким чином із  вищенаведених документів вбачається, що  під’їзні колії, які були збудовані та існували у 1960 році, а також подальше їх будівництво  здійснювалося за рахунок Одеського цукрово-рафінадного заводу.

Такий висновок апеляційного господарського суду підтверджується також наявним у матеріалах справи витягом з Акту прийому 1-ої черги  будівництва Одеського рафінадного заводу від 25.05.1950р.,  згідно з яким,  відновлення 1-ої черги будівництва здійснювалося із залученням підрядників і субпідрядників, а оплату генпідрядникам здійснював Одеський  цукрово-рафінадний завод.

Більш того, згідно з наявним у матеріалах справи Технічним паспортом залізничної під’їзної колії при станції Одеса-Порт Одеської залізниці, який складений станом на 15.02.1990р., під’їзна колія при станції Одеса-Порт Одеської залізниці, яка прилягає до шляху №71 стрілкою №223,  та до шляху №72 стрілкою 225 належить Одеському цукрово-рафінадному заводу.

При цьому, як вище встановлено апеляційним господарським судом, Технічний паспорт є одним із належних доказів наявності у особи права власності на залізничну під’їзну колію.

Разом з тим, наявні у справі Матеріали по приватизації Орендного підприємства „Одеський цукрово-рафінадний завод”  свідчать про приватизацію цілісного майнового комплексу Орендного підприємства „Одеський цукрово-рафінадний завод” Організацією орендарів, про що між Фондом державного майна України (продавець) і Організацією орендарів (покупець) 28.06.1993р. укладений відповідний договір купівлі-продажу, а 30.11.1993р. Організація орендарів Одеського цукрово-рафінадного заводу  одержала Свідоцтво про власність на майно цілісного майнового комплексу Одеського цукрово-рафінадного заводу.

Відповідно до ст.5 Закону України „Про приватизацію майна державних підприємств”, в редакції Закону, що діяв на момент приватизації цілісного майнового  комплексу Орендного підприємства „Одеський цукрово-рафінадний завод”, єдиними (цілісними) майновими комплексами є майно підприємств, цехів, виробництв, дільниць, інших підрозділів, що виділяються в самостійні підприємства.

Звідси можливо дійти висновку, що до складу приватизованого Організацією орендарів майна цілісного майнового комплексу Одеського цукрово-рафінадного заводу в тому числі увійшли і залізничні під’їзні колії, власником яких згідно з Технічним паспортом є  Одеський цукрово-рафінадний  завод.

Згідно з наявними у матеріалах справи установчим договором про створення ЗАТ „Одеська цукрова компанія” від 23.06.1995р., статутом ЗАТ „Одеська цукрова компанія” та прийомо-передавальним актом від 07.12.1995р., основні фонди, оборотні і грошові засоби, які включають всі будівлі та інше нерухоме майне цілісного майнового комплексу Одеського цукрово-рафінадного заводу передане створеному ЗАТ „Одеська цукрова компанія”.

Таким чином, документи, які зустрічний позивач надав до матеріалів справи підтверджують позовні вимоги останнього, оскільки по-перше, означеними документами доведено фінансування робіт з будівництва залізничних під’їзних колій саме Одеським цукрово-рафінадним заводом, що відповідно до інформаційного листа ВГСУ від 31.01.2001р. №01-8/98 (з подальшими змінами) є одним із основних критеріїв визначення законності володіння майном, а по-друге, наявність у зустрічного позивача Технічного паспорту на спірну під’їзну колію, який є належним доказом підтвердження права власності.

Тим більш, у матеріалах справи наявні також акт обстеження під’їзних шляхів ЗАТ „Одеська цукрова компанія” від 27.03.1997р., акти перевірки під’їзних колій ЗАТ „Одеська цукрова компанія” від 28.09.2000р., від 25.03.2002р.,  від 27.06.2002р.,  від 12.08.2003р.; відомості під’їзних колій  ЗАТ „Одеська цукрова компанія”; договір на експлуатацію під’їзної колії, що належить ЗАТ „Одеська цукрова компанія” і примикає до станції Одеса-Порт, який 30.11.2002р. укладений між ЗАТ „Одеська цукрова компанія” (власник колії) і Одеською залізницею; Інструкція про порядок обслуговування і виконання маневрової роботи на залізничній під’їзній колії ЗАТ „Цукрова компанія” при станції Одеса-Порт Одеської залізниці. Ці документи обґрунтовано прийняті до уваги судом першої інстанції в якості опосередкованих доказів наявності у зустрічного позивача права власності на залізничні колії, оскільки відповідно до вимог п.2.1. Правил обслуговування залізничних під’їзних колій, договори про експлуатацію під’їзних колій укладаються між залізницею і власником під’їзних колій у разі обслуговування під’їзної колії власним або орендованим локомотивом.

Окрім того, із документів, які зустрічний позивач надав до відзиву на апеляційну скаргу випливає, що після проведеної Одеською залізницею перевірки залізничних колій і закриття стрілочних переводів №223 і №225 у зв’язку із гнилістю шпал (акт від 28.09.2000р.) саме ЗАТ „Одеська цукрова компанія” укладало підрядні договори і фінансувало виконання ремонтних робіт під’їзних шляхів  щодо відновлення стрілочних переводів.

Щодо позовних вимог, заявлених первісним позивачем, апеляційний господарський суд виходить з наступного.

Згідно з Технічним паспортом залізничної під’їзної колії при станції Одеса-Порт Одеської залізниці, який складений станом на 15.02.1990р., під’їзна колія при станції Одеса-Порт Одеської залізниці, яка прилягає до шляху №71 стрілкою №223,  та до шляху №72 стрілкою 225 належить Одеському цукрово-рафінадному заводу, а обслуговує цю під’їзну колію Одеське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту (надалі ОМППЗТ).

Наказом Міністерства транспорту України від 30.10. 2001р. №744, ОМППЗТ перетворено у ВАТ „Одеське МППЗТ”, затверджений Статут останнього та акт передачі нерухомого майна до статутного фонду ВАТ  „Одеське МППЗТ”. Згідно з цим актом, який є додатком до відповідного наказу Міністерства транспорту України, у власність ВАТ „Одеське МППЗТ” передана залізнична колія цукрового заводу (1352) за інвентаризаційним номером 118, розташована за адресою: 3-ій Вапняний провулок, 4А м. Одеса, оціночною вартістю станом на 31.08.2001р. 16 223 грн.  Згідно з наказом Міністерства транспорту та зв’язку України від 26.04.2006р. №396, ВАТ „Одеське МППЗТ” реорганізоване шляхом приєднання до ВАТ „Київ-Дніпровське МППЗТ” і на базі реорганізованого  ВАТ „Одеське МППЗТ” створено Одеську філію ВАТ „Київ-Дніпровське МППЗТ”, Положення про яку затверджено наказом Міністерства транспорту та зв’язку України від 23.06.2006р. №616, а наказом Міністерства транспорту та зв’язку України від 31.07.2006р. затверджений передавальний акт, згідно з яким, ВАТ „Одеське МППЗТ” передає, а ВАТ „Київ-Дніпровське МППЗТ” приймає у власність майно, права та обов’язки за статтями передавального балансу станом на 17.07.2006р.   Згідно з номенклатурою необоротних активів, що передаються за даним актом (додаток №2 до акту),  ВАТ „Одеське МППЗТ” передає ВАТ „Київ-Дніпровське МППЗТ” залізничну колію Цукрового заводу під інвентаризаційним номером 118, розташовану за адресою: м. Одеса,  3-й Вапняний провулок, 4А, вартістю на момент передачі 48057,43 грн.

Саме вищенаведеними передавальними актами, затвердженими відомчим Міністерством в процесі перетворення позивача за первісним позовом, а також укладеними із зустрічним позивачем договорами оренди залізничної під’їзної колії від 29.01.1992р., від 02.01.1997р., від 12.09.2000р.  позивач за первісним позовом  обґрунтовує  свої позовні вимоги.

Втім, апеляційний господарський суд критично ставиться до передавальних актів, складених в процесі перетворення позивача за первісним позовом, оскільки, по-перше, із вказаних актів неможливо встановити, що позивачу за первісним позовом передані саме залізничні під’їзні колії, які є предметом позовних вимог як первісного, так і зустрічного позивача. По-друге, знаходження майна на балансі підприємства ще не є безспірною ознакою його права власності, оскільки баланс підприємства є формою бухгалтерського обліку,  визначення  складу  і вартості майна та обсягу фінансових зобов'язань  на  конкретну  дату і не визначає   підстав знаходження майна у власності (володінні) підприємства.

За таких же підстав апеляційний господарський суд не приймає до уваги наявний у матеріалах справи план і профіль залізничних колії ОМППЗТ станом на грудень 1984р., згідно з яким, спірні залізничні колії знаходяться на балансі ОМППЗТ.

Той факт, що спірні під’їзні колії знаходилися у тимчасовому користуванні зустрічного позивача на підставі укладених з первісним позивачем договорів оренди, не підтверджує позовних вимог первісного позивача, оскільки договори оренди не є правовстановлювальними документами на спірний об’єкт.

Постанова Ради народного господарства Чорноморського економічного району від 24.09.1965р. №456, згідно з якою, на базі 10-ої автобази і 2-го цеху Одеського об’єднаного господарства залізничного транспорту управління транспорту, перевезень та зв’язку організоване „Одеське об’єднане залізнично-автомобільне транспортне господарство №2”, яке наказом Міністерства автомобільного транспорту від 29.12.1973р. №402 перейменоване у Одеське підприємство промислового залізничного транспорту також не доводять факту появлення спірного майна у позивача за первісним позовом.

По-перше, у первісного позивача відсутні документи, які підтверджують виконання п.7 Постанови Ради народного господарства Чорноморського економічного району від 24.09.1965р. №456, згідно з яким, директори підприємств, зазначених у Додатку №1 повинні були передати Одеському об’єднаному залізнично-автомобільному транспортному  господарству безкоштовно, по балансовій вартості залізничні під’їзні колії, рухомий склад (локомотиви, автомашини, вагони, крани на автомобільному та залізничному ході), під’ємно-транспортне обладнання, будівлі і споруди, що належать підприємствам.

Тобто, за відсутністю цих документів неможливо встановити які саме підприємства та які саме під’їзні колії передані Одеському об’єднаному залізнично-автомобільному транспортному  господарству.

По-друге, документи, які підтверджують, що Одеське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту є правонаступником   Одеського об’єднаного залізнично-автомобільного транспортного  господарства, яке наказом Міністерства автомобільного транспорту від 29.12.1973р. №402 перейменоване у Одеське підприємство промислового залізничного транспорту у позивача за первісним позовом також відсутні.

Апеляційний господарський суд не приймає до уваги посилання первісного позивача на Наказ ФДМУ №1477 від 30.07.99р., яким було затверджено Положення про порядок відчуження основних засобів, що є державною власністю, оскільки це Положення втратило чинність на підставі наказу ФДМУ №1758 від 24.11.2006р. Також в даному випадку не можуть бути застосовані вимоги  чинного на момент приватизації зустрічним позивачем цілісного майнового комплексу Одеського цукрово-рафінадного  заводу Положення  про порядок відчуження від держави засобів виробництва, що є державною власністю і закріплені за державним підприємством, затвердженого Наказом ФДМУ №530 від 02.12.92р.,  оскільки це Положення стосується порядку відчуження засобів виробництва (в частині основних фондів), що є державною  власністю і закріплені за державним підприємством, продаж    яких   повинен здійснюватись  тільки  на  аукціонах, а зустрічним позивачем приватизований цілісний майновий комплекс Одеського цукрово-рафінадного  заводу шляхом викупу майна державного підприємства, зданого в оренду з правом викупу.

Також не заслуговують на увагу доводи первісного позивача про відсутність у приватизаційних матеріалах документів, які підтверджують, що спірні під’їзні колії увійшли до складу приватизованого зустрічним позивачем  майна, оскільки  зустрічним позивачем приватизований цілісний майновий комплекс заводу в тому числі і основні фонди, до яких входять і залізничні під’їзні колії.

З огляду на викладене,  апеляційний господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість і правомірність рішення суду першої інстанції, а отже і відсутності підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст.99,101-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Одеської області від 19 березня 2007 року у справі №30/443-06-13470 залишити без змін, а апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства „Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство залізничного транспорту” в особі Одеської філії   -  без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя

О.О. Журавльов

Судді

В.М. Тофан

М.В. Михайлов