ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2007 р.
№ 4/491-12/83

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

В. Овечкін  –головуючого,

Є. Чернов
А. Уліцький

розглянув касаційну скаргу
військової частини А1556

на постанову
Львівського апеляційного господарського суду
від 15 січня 2007 року

у справі
№ 4/491-12/83 господарського суду Львівської області

за позовом
ТОВ "Фірма "Міра і К"

до
військової частини А1556
командувача Західного оперативного командування
Львівський військовий інститут Національного університету "Львівська політехніка"

про
стягнення шкоди

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Львівської області від 12.10.2006 (суддя: О.Запотічняк) позов про стягнення завданої шкоди задоволені частково в сумі 10984, 85 грн.

Рішення суду мотивовано приписами ст.ст. 1172, 1187 ЦК України відповідно до яких юридична або фізична особа відшкодовує шкоду,  завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків; шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку та тими обставинами, що внаслідок ДТП, вчиненого по вині водія автомобіля марки "Камаз-5511", належного військовій частині А 1927, автомобілю, що належить позивачу, завдані технічні пошкодження.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 15.01.2007 (судді: О.Мирутенко, Г.Гнатюк, Н.Кравчук) рішення господарського суду першої інстанції залишено без змін з аналогічних мотивів та підстав.

Військова частина А1556 в касаційній скарзі просить рішення та апеляційну постанову у справі скасувати з підстав порушення господарськими судами .

Скаржник вважає, що судом неправильно застосовано норми ст.ст. 1166, 1172, 1187 ЦК України, невірно надано оцінку фактичним обставинам, оскільки власником автомобіля є військова частина А1927, не підтверджені факт неправомірності дій водія щодо порушення правил дорожнього руху, порушено вимоги ст. 12 ГПК України щодо підвідомчості спору господарському суду.

Сторони не скористалися наданим процесуальним законом правом на участь представника в судовому засіданні касаційної інстанції.

Розпорядженням заступника Голови Вищого господарського суду України від 26.03.2007 у зв'язку з відпусткою судді Цвігун В.Л. для розгляду справи утворено колегію суддів у складі: головуючого –Овечкін В.Е., суддів Чернов Є.В., Уліцький А.М.

Вищий господарський суд України у відкритому судовому засіданні дослідив матеріали справи, доводи касаційної скарги та вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлені господарськими судами обставини свідчать про наступне.

14.10.2005 відбулося ДТП за участю автомобіля марки "Камаз-5511", що належить військовій частині А1927, та автомобіля марки "БАЗ-2215", що належить ТОВ "Фірма "Міра і К".

Матеріали справи, зокрема, постанова про відмову в порушені кримінальної справи  свідчать, що ДТП вчинено внаслідок неуважності водія автомобіля марки "Камаз-5511", що належить військовій частині А1927.

З матеріалів справи, зокрема, довідки військової частини А1556, встановлено, що військова частина А1927 увійшла до складу військової частини А1556.

Вартість завданих збитків та відновлювального ремонту транспортного засобу визначені згідно висновку експерта авто-товарознавця № 911 від 23.11.2005 та з огляду на додаткові документи про понесення додаткових витрат по ремонту авто.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно частини 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Водночас, шкоду завдану працівником юридичної особи, відшкодовує ця юридична особа (п. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Зазначені норми встановлюють склад цивільного правопорушення (протиправність поведінки особи, шкідливий результат такої поведінки, причинний зв’язок між протиправною поведінкою і шкодою), за вчинення якого настає цивільно-правова відповідальність (у даному випадку у вигляді відшкодування шкоди від ДТП) перед юридичною особою, майну якої завдано шкоду, тобто вини заподіювача шкоди не вимагається, отже особа, яка є володільцем джерела підвищеної небезпеки, відшкодовує заподіяну таким джерелом шкоду в повному обсязі і без вини.

За наведених обставин судами правильно встановлено фактичні обставини, що мають значення для справи, надано вірну юридичну оцінку встановленим обставинам, а тому висновок про стягнення завданих позивачу збитків правомірний.

Твердження скаржника про неправильне застосування господарськими судами норм ст.ст. 1166, 1172, 1187 ЦК України до уваги не приймаються, оскільки ґрунтуються на неправильному тлумаченні зазначених правових норм.

Предмет спору та суб'єктний склад свідчать про підвідомчість спору господарському суду, виходячи із приписів ст.ст. 1, 12 ГПК України, а тому висновок скаржника про порушення господарськими судами норми ст. 12 ГПК України щодо підвідомчості спору необґрунтований.

Інші доводи щодо недоведеності вини водія, неправомірності його дій, неправильному визначені особи, яка повинна відповідати за завдану шкоду відхиляються, як такі що висновків суду не спростовують, не мають значення для правильності вирішення спору та зводяться до встановлення інших обставини справи, що виходить за межі касаційного перегляду, визначені      ст. 1117 ГПК України.

Виходячи з викладеного, керуючись  ст.ст. 1115, 1117, 1118, 1119, 11111  ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 15.01.2007 та рішення господарського суду Львівської області від 12.10.2006 у справі № 4/491-12/83 господарського суду Львівської області залишити без змін, а касаційну скаргу –без задоволення.

Головуючий                                                                                             В. Овечкін

судді                                                                                                         Є. Чернов

А. Уліцький