СУД
РІШЕННЯ

"10" квітня 2007 р.

Справа №  2/53

Господарський суд Кіровоградської області у
складі судді Хилька Ю.І. розглянув у відкритому судовому засіданні  справу №2/53

за позовом: дочірнього підприємства
"Українська горілчана компанія "Nemiroff", м. Немирів,
Вінницької області

до відповідача 1: фермерського
господарства "Ятрань", м. Гайворон, Кіровоградської області

відповідача 2: ОСОБА_1 м. Вишгород,
Київської області

відповідача 3:ОСОБА_2м.Ізмаїл,
Одеської області

третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору - Державна податкова адміністрація у
Вінницькій області, м. Вінниця.

Представники сторін:

від позивача - ОСОБА_3, довіреність
№ НОМЕР_1;

від відповідача -1 -ОСОБА_4. ,
довіреність № б/н  від ІНФОРМАЦІЯ_1;

від відповідача - 1 - ОСОБА_5,
засновник;

від відповідача - 2 - ОСОБА_1;

від відповідача 3 - ОСОБА_6. ,
довіреність № НОМЕР_2;

від 3-ої особи - ОСОБА_7 ,
довіреність № НОМЕР_3;

свідок - ОСОБА_8.;

СУТЬ  СПОРУ :

Дочірнім підприємством “Українська
горілчана компанія “NEMIROFF” подано позов
про  стягнення 202753 грн.16 коп.
збитків  з  Фермерського господарства "Ятрань"
у зв'язку з втратою вантажу при виконанні
зобов'язань  по
транспортно-експедиційному обслуговуванню згідно договору-доручення від
ІНФОРМАЦІЯ_2р.

Відповідач позов заперечив,
посилаючись  не те , що   позивач передав  товарно-матеріальні цінності без одержання
від вантажоодержувача довіреності на одержання матеріальних цінностей, чим
порушив вимоги Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і
використаних довіреностей на одержання
цінностей  та  оформив товарно-транспортні накладні на
переміщення товару у  відповідності  до
вимог наказу   Міністерства
транспорту   України від 17.08. 2004  року
№736 “Про затвердження  форм
товарно- транспортних накладних на
переміщення  спирту
етилового,  високооктанових
кисневмісних  домішок та  алкогольних
напоїв”, зареєстрованого  в
Міністерстві  юстиції України
20.08.2004  року  за №1032/9631,  однак
цей  документ був  скасований
28.04.2005  року   наказом
Міністерства транспорту та
зв'язку  України №154,  а
перевезення   вантажу   відбулось
ІНФОРМАЦІЯ_3  року.  Відповідач 1
вважає  недоведеним  факт
передачі-приймання  вантажу  для
доставки за призначенням, оскільки
особа  якій  передавався
вантаж не  перебувала  в
трудових чи  будь-яких  інших стосунках з   відповідачем і при    видачі
матеріальних  цінностей   позивачем
не було вжито  всіх  необхідних дій  для встановлення особи  отримувача
матеріальних  цінностей.

Розглянувши наявні матеріали
справи, заслухавши пояснення представників сторін після оголошеної в засіданні
суду 05.02.2007  року  перерви до
10  год. 12.02.2007  року,
господарський  суд , -

В С  Т А Н О В И В :

Між сторонами  ІНФОРМАЦІЯ_2 року укладено
договір-доручення  № НОМЕР_4на
транспортно-експедиційне обслуговування, який визначає порядок взаємовідносин
експедитора (відповідача) та замовника (позивача) при здійсненні
транспортно-експедиційного обслуговування по організації перевезень
експортно-імпортних і транзитних вантажів автомобільним транспортом, з наданням
інших послуг, узгоджених в заявках, які є невід'ємною частиною договору (т.1
а.с.17).

На
виконання умов  договору,    позивач
ІНФОРМАЦІЯ_2  року  надав
відповідачу  заявку №
НОМЕР_5,  яка була відправлена позивачем
та надійшла відповідачу ІНФОРМАЦІЯ_3р.,
згідно  до  цієї
заявки позивач замовив на 15 годину ІНФОРМАЦІЯ_3р. один автомобіль для
перевезення 20 тонн лікеро-горілчаних виробів для одержувача - Одеської філії
ДП  УГК “ NEMIROFF”. Незважаючи  на те, що
позивач направив заявку  з
порушенням визначеного п.6.1.1 договору
терміну не пізніше  ніж за  3 доби до дати завантаження,  відповідач
не відмовився  від  виконання
заявки,  а  вжив заходів до   забезпечення    виконання
пропозиції  про надання    транспорту
для  перевезення  вантажу. Про
прийняття  заявки № НОМЕР_5  до
виконання  засвідчує  те, що
відповідач засобами
факсимільного  зв'язку повернув
підписаний  ним   екземпляр
заявки  позивачу, в  якому
зазначив, що    ним  надається
автомобіль  КАМАЗ НОМЕР_6 та
причіп НОМЕР_7, а також прізвище водія: ОСОБА_9, посвідчення водія: НОМЕР_8.
Крім  того, відповідачем  без
будь-яких   заперечень  чи
зауважень  визнано    умови
пункту 4 додаткової  інструкцій до
зазначеної заявки   про  перехід вантажу під повну матеріальну
відповідальність перевізника після завантаження та одержання всіх документів до
здачі відповідальній особі одержувача.

В товарно-транспортних накладних на
переміщення алкогольних напоїв серії НОМЕР_9 та
НОМЕР_10від ІНФОРМАЦІЯ_3р. зазначена вартість лікеро-горілчаних виробів
202753,16 грн.

Однак,  переданий
перевізнику  вантаж до  місця призначення  не
доставлено  та  відповідальному   за приймання   працівнику
філії   ОСОБА_10., який  для
посвідчення  своїх   повноважень
на  отримання  вантажу
від  перевізника  мав
довіреність №НОМЕР_11  року ,  не  передано.   Втрата
вантажу  перевізником   та
його  відмова  відшкодувати
позивачу   матеріальні збитки  явилась
причиною  звернення  позивача
до суду за  захистом свого права.

Рішенням Господарського суду
Кіровоградської області від 26.04.2006 року по цій справі, залишеним без змін
постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.06.2006
року  в позові відмовлено. Судові рішення
обґрунтовані тим, що позивач не довів, що саме з вини відповідача йому
заподіяно збитків.

Постановою Вищого  господарського  суду
України від  07.11.2006  року

постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 22.06.2006 року  та рішення Господарського суду
Кіровоградської області від 26.04.2006 року
скасовано, справу   передано
на  новий
розгляд до Господарського
суду   Кіровоградської  області
та  запропоновано   під
час  нового  розгляду
встановити   фактичні  обставини
про  прийняття  вантажу
до  перевезення,  викликати для
дачі  пояснень в  порядку
статті 30  ГПК  України особу, яка   зазначена в
товарно-супровідних
документах,  надати  оцінку
всім наявним  у  справі
доказам та  вирішити  спір
відповідно  до  законодавства.

При
новому  розгляді  справи
господарським  судом  враховані вимоги  ст. 111-12 ГПК  України про те, що  вказівки,
які  містяться  у
постанові  касаційної  інстанції, є
обов'язковими для  суду  першої інстанції під  час
нового   розгляду  справи.

При вирішенні спору суд виходить із
наступного. Аналіз  правовідносин  між
сторонами спору  дає  суду  підстави  зробити висновок  про те, що
між  ними  виникли правовідносини ,  що
потягли за  собою   договірні
зобов'язання по  перевезенню
та   транспортному  експедируванню  і  вони  повинні
регулюватись   положеннями    глав
64, 65  Цивільного кодексу  України ,
глави  32  Господарського кодексу  України
та  Законом України  “Про транспортно-експедиторську  діяльність”. Відносини  між
автомобільними  перевізниками,
замовниками транспортних  послуг,
органами виконавчої влади та
органами  місцевого  самоврядування, а також їх  відносини з
юридичними та  фізичними
особами-суб'єктами  підприємницької
діяльності, а також відповідальність за
порушення законодавства про автомобільний транспорт, врегульовує Закон
України “Про автомобільний транспорт”, за
приписом  ст.1 якого   транспортно- експедиторські  послуги- послуги, пов'язані з  підготовкою та  відправленням вантажів, організацією та  забезпеченням
перевезень,  контролем  за
проходженням і  одержанням  вантажів,
проведенням взаєморозрахунків.

Згідно  ст.ст. 929, 932 Цивільного  кодексу України за договором транспортного
експедирування одна сторона / експедитор/
зобов'язується за плату і за рахунок
другої сторони / клієнта/ виконати або організувати виконання  визначених договором послуг, пов'язаних з
перевезенням вантажу. Експедитор має право залучати до виконання своїх
обов'язків інших осіб.

Статтею 933 Цивільного  кодексу України передбачений обов'язок  клієнта надати експедиторові документи та
іншу інформацію про властивості вантажу, умови його перевезення, а також
інформацію, необхідну для  виконання
експедитором обов'язків , встановлених договором.

Пунктом 7.1.2. договору  передбачений обов'язок винної сторони  відшкодувати збитки іншій стороні відповідно
до діючого законодавства.

Статтею 614 ЦК України  передбачена наявність вини, як підстава
відповідальності за порушення зобов'язання.

Однак, матеріалами справи не
доведено наявність вини у  відповідача,
оскільки  працівниками   позивача товар  передано без
дослідження   належним  чином
документів  про  особу, якій фактично  передавався
товар. Позивачем  не  спростовано
пояснення  відповдача  про те, що
ОСОБА_9 не  був  повноважним представником    відповідача. Натомість, як  встановлено судом  ОСОБА_9
не  був  водієм автомобіля  яким перевозився  товар, оскільки   згідно
до  подорожнього   листа
власники  транспортних   засобів
ОСОБА_2.  та ОСОБА_11
передали  автомобіль  і
причіп  водію   ОСОБА_8., а
не  ОСОБА_9. Проаналізувавши  ці
обставини, господарський  суд  прийшов
до висновку, що   фактично  водій
автомобіля   КАМАЗ НОМЕР_6 з
причепом  НОМЕР_7  ОСОБА_8
вантаж для  транспортування   не
отримував, його  підписи  на
товарно-транспортних  накладних  № НОМЕР_12
та №НОМЕР_13  відсутні.

У Статуті автомобільного транспорту
УРСР (редакція від 02.07.1981 р.) в розділі Організація перевезень вантажів в
п.50 встановлено, що при прийманні вантажу до перевезення шофер-експедитор
автотранспортного підприємства або організації пред'являє вантажовідправнику
службове посвідчення і путьовий лист, завірений печаткою автотранспортного
підприємства або організації.  Як  вбачається
з матеріалів  справи   позивач не
надав  доказів  про
те, що   саме  шоферу- експедитору  було
передано  товар для  перевезення,    згідно
до  товарно-транспортних  накладних
товар  виписано  на
прізвище  ОСОБА_9,  а за
даними   подорожнього  листа №НОМЕР_14  року
водієм  автомобіля   зазначено ОСОБА_8.,  натомість ОСОБА_9  значиться
в  якості   супроводжуючої  особи. Господарським  судом звернуто увагу на  ту
обставину, що   в  наданій
до  суду  ксерокопії
подрожнього  листв №НОМЕР_14 ,
а  при
огляді  в  судовому
засіданні  наданого  відповідачем
ОСОБА_2  оригіналу  цього документа  значиться
термін дії  ІНФОРМАЦІЯ_4  року
та  відносить   цю
розбіжність на   неякісне
виготовлення   ксерокопії а також  враховує, що
спірні  правовідносини  відбувались ІНФОРМАЦІЯ_3 року, тобто  в межах
строку  визначеного  як
на  оригіналі  подорожнього листа так і на  ксерокопії.            Господарський  суд
вважає, що  визначення  позивачем
при   видачі   товаруОСОБА_9  як супроводжуючої  особи та
оформлення  на  нього
товарно-транспортних
накладних,  відомостей  на вантаж та
видаткової накладної
проведено  позивачем  помилково і
передача  товару   саме
ОСОБА_9., замість  водія  ОСОБА_8.,
повинна була  проводитись
виключно  з  наданням
ОСОБА_9.  відповідної довіреності.

Згідно п.п. 1 і 2 Інструкції про
порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання
цінностей, зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України  12.06.1996р. за N
293/ 1318 ( надалі -інструкція),
сировина, матеріали паливо... та інші
товарно-матеріальні цінності, а також
нематеріальні активи, грошові документи
і цінні папери  ( надалі - цінності)
відпускаються покупцям або передаються
безплатно тільки за довіреністю одержувачів.  Вимоги вказаної інструкції поширюються на
підприємства, установи та організації, їхні відділення, філії, інші відособлені
підрозділи та представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності.

Довіреність на одержання цінностей
від постачальника  за нарядом, договором,
замовленням... або іншим документом, що його замінює, видається довіреній особі
під розписку і реєструється в журналі реєстрації довіреностей

( п. 6 Інструкції). Цим же пунктом
встановлений порядок виписки довіреності.

Відповідно до вимог пунктів  12, 13 і 15 Інструкції забороняється  відпускати цінності у випадках  подання довіреності, виданої з порушенням
встановленого порядку заповнення або  з незаповненими
реквізитами.... Після  закінчення
відпуску цінностей служби, що здійснювали їх відпуск, здають довіреності разом
з  документами на відпуск останньої
партії цінностей працівникам, на яких покладено обов'язки з ведення
бухгалтерського обліку. Відповідальність за дотримання постачальником
встановленого порядку  відпуску за
довіреністю  цінностей  покладається на посадових осіб підприємства-постачальника
, які мають право підписувати  первинні
документи на  відпуск цінностей.

Твердження позивача стосовно того,
що підпис про одержання товарно-матеріальних цінностей в товарно-транспортних
накладних вчинив представник відповідача, що свідчить про   прийняття відповідачем цінностей,  спростовується проаналізованими вище
нормативними документами та матеріалами справи.

При відсутності у  ОСОБА_9,
який  не  був
водієм автомобіля  або   спеціально уповноваженим  експедитором, довіреності на одержання
матеріальних цінностей, виданої відповідачем,
повноважні особи позивача не мали право видавати цінності  такій особі і відповідальність за  порушення встановленого порядку відпуску
цінностей покладається на
підприємство-постачальника -позивача по справі.

Посилання позивача на  оформлену належним чином заявку від
ІНФОРМАЦІЯ_3р., як на належну підставу для передачі відповідачеві матеріальних
цінностей, судом не приймається,
оскільки   діючим законодавством
передбачено інший, викладений вище,  порядок
передачі матеріальних цінностей.

Згідно п.11  Правил перевезення вантажів автомобільним
транспортом в Україні, зареєстрованих в Мінюсті України  20.02.1998р. за N 128/2568, /далі Правил /
основними документами на перевезення
вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного
автомобіля, які належать до документів сурової звітності. Товарно-транспортна
накладна виписується замовником.

Пунктом 1 Правил визначено, що
товарно-транспортна накладна є єдиним для всіх учасників транспортного процесу
юридичним документом, що призначений для списання товарно-матеріальних
цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського,
оперативного та  бухгалтерського обліку,
а також для  розрахунків  за перевезення вантажу та  обліку виконаної роботи.

Вказане свідчать про відсутність
вини відповідача в спричиненні збитків позивачеві на суму 202753 грн. 16 коп.

Такий  висновок
повністю  підтверджується  наступним.

В пункті 3.1.4. договору зазначено
обов'язок  експедитора  виконувати транспортно-експедиційне
обслуговування вантажів замовника
відповідно до вимог законодавства України  з моменту прийняття вантажу від
вантажовідправника і до моменту передачі вантажу  вантажоодержувачу.   Вантаж приймається  відповідно до товарно-транспортних документів
відправника.

Фактично  товар прийнято  невстановленою  особою, що
визнавав  позивач  при зверненні   21.12.2005
року   із  заявою про вчинення злочину   до начальника Немирівського  РВ УМВС України в  області, вказавши   на
обставину  в результаті  якої
спричинені  матеріальні
збитки   позивачу шахрайські  дії невстановлених  осіб. За результатами  перевірки
вказаного звернення 29.12.2005
року  порушено кримінальну  справу
по  факту  шахрайських
дій  невстановленої  особи,
яка    шляхом  обману та зловживання довірою заволоділа
заявкою   ФГ “Ятрань”  та
отримала  продукцію з
підприємства- позивача (т.2 а.с.114-115).
Дочірнє  підприємство  “Українська
горілчана компанія  “
NEMIROFF”   звернулась   до органів
досудового слідства  з  заявою
про визнання  цивільним  позивачем на
суму  202753 грн. 16  коп. (т.2 а.с.116).

Наявність недоліків  в  організації  роботи
по  відпуску  продукції
зі  складів  позивача
ним  також визнано, що
підтверджується   висновком службового
розслідування, за  результатами  якого
вирішено  вжити  заходів для
недопущення в  подальшій  роботі
підприємства умов, які  можуть
стати причиною  заволодіння
незаконним  шляхом  продукцією
підприємства  та  визнано за необхідне :  при укладанні   угод з
перевізниками готової  продукції
вимагати  від перевізників надання  переліку автомобілів, які  будуть безпосередньо  перевозити вантажі підприємства, їх  державні номери,  прізвища водіїв, які  будуть
керувати такими  автомобілями,
дана  інформація має  бути
завірена підписом керівника підприємства- перевізника  та скріплена “ мокрою “ печаткою;
провести  додаткові  бесіди зі
співробітниками  підприємства,
які  займаються  відпуском
готової  продукції відносно
необхідності  ретельної перевірки  документів,
що  надаються  представниками  контрагентів / перевізників для  отримання
готової  продукції  підприємства. Заборонити  перевезення
готової  продукції підприємства
по  договорам  на
транспортно- експедиційне
обслуговування.

Господарським  судом
приймається  до уваги   та
визнається  як обґрунтована
позиція  відповідача 1 щодо    відсутності
доказів  отримання  саме
його представником
матеріальних  цінностей для
доставки   за  призначенням, оскільки  згідно до
ст. 34 Господарського процесуального
кодексу  України   господарський суд оцінює  докази за своїм  внутрішнім переконанням, що  ґрунтується
на всебічному,  повному  і об'єктивному  розгляді в
судовому   процесі  всіх обставин
справи в  їх  сукупності, керуючись  законом.
Визнання  однією  стороною фактичних даних і  обставин, якими  інша сторона
обґрунтовує  свої  вимоги або
заперечення, для господарського
суду  не  є
обов'язковим. Суд  вважає
недоведеними факт  отримання  вантажу
для  доставки  до
місця призначення  відповідачем 1
та  виконання  в
повному  обсязі  позивачем своїх   обов'язків
по  належному  оформленню
документів  на    відпуск
вантажу  та  на
супроводження  до  місця
призначення.  Господарським
судом  не приймається  до уваги
пояснення  позивача про те,  що
між  сторонами на умовах  ділового обороту було вироблено  порядок
оформлення    заявок  до
договорів  про   транспортно-експедиційне  обслуговування, та    заявки
оформлялись  в  такому
ж  порядку, в  якому
було оформлено заявку  №НОМЕР_5
та  надано  право
саме  ОСОБА_9.  отримати вантаж  для
перевезення, оскільки  такий  порядок
не повинен суперечити вимогам законодавчих актів, який  розглянуто
судом.

Господарський  суд
визнає  визначальним  для
вирішення  спору  наявність
вини   відповідача 1,
оскільки  згідно  до
статті  614  Цивільного
кодексу  України     наявність
вини особи , яка  порушила  зобов'язання є  обов'язковим
для настання  відповідальності.

У
відповідності до ст.30   ГПК
України    в  судовому
засіданні    16.01.2007  року
надавав  пояснення    ОСОБА_10., який пояснив, що  в м.Немирові
Вінницької  області  він
ніколи не  був, свої  службові
обов'язки  він  виконує в м.Одесі, де  за наданим
йому    дорученням №НОМЕР_11  року
він    повинен  отримувати
продукцію, яка   надходить  з головного
підприємства   ДП  УКГ “ NEMIROFF”.   Відправлений з  водієм
ОСОБА_9.  ІНФОРМАЦІЯ_3  року
з  Немирова  вантаж на
складське  приміщення   в м.АДРЕСА_1не    поступив,
тому  він його прийманням  не займався.
Згідно  довідки   Одеської
філії підприємства   ДП  УКГ “ NEMIROFF” ОСОБА_10  працює
завідувачем   складом , в  його
службові обов'язки  входить   приймання і
відпуск   продукції  зі
складу в м.Одеса, ОСОБА_10  ніколи
, в  тому
числі  і ІНФОРМАЦІЯ_3  року не
відряджувався   на  головне
підприємство  для отримання   продукції.
Доставлені  на склад   філії
товари   ОСОБА_10 отримував  на підставі
довіреності   №НОМЕР_11  року, яка
видавалась  і  підписувалась   директором філії  (т.2 а.с. 57).

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України державне мито та витрати по забезпеченню
судового процесу покладаються на позивача повністю.

На підставі викладеного, керуючись
ст. 929, 933 Цивільного кодексу України, ст.ст. 49, 82, 84, 85 Господарського
процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Дніпропетровського апеляційного господарського суду в установленому законом
порядку.

Суддя