ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

"12" березня 2007 р.                                                            Справа №13/339-НА

За позовом                      Державного підприємства НАЕК “Енергоатом”  в особі

відокремленого підрозділу “Хмельницької АЕС”

м. Нетішин

до           Виконавчого комітету Нетішинської міської Ради м. Нетішин

Нетішинської міської Ради  м. Нетішин

про                визнання незаконними  рішень  Нетішинської міської Ради № 5 від 19.10.2005 р. ”Про надання юридичним особам земельних ділянок в оренду” в частині надання земельної ділянки ТзОВ “Хмельницькийнафтоінвест” та рішення  виконавчого комітету Нетішинської міської Ради № 391 від 21.11.2005 р. “Про надання дозволу ТзОВ “Хмельницькийнафтоінвест” на проектування та будівництво АЗС з торговим залом продажу супутніх товарів, мийкою автомобілів та газовим модулем яка розташована на вул. Енергетиків, у районі гаражного масиву “Ізотоп”.

За участю третіх осіб                    Товариства з обмеженою відповідальністю

без самостійних вимог на                     “Хмельницькнафтоінвест” м. Хмельницький

предмет спору на стороні

відповідача

Державного управління охорони навколишнього

природного середовища в Хмельницькій області

м. Хмельницький

Хмельницької обласної санітарно-епідеміологічної

станції  м. Хмельницький

Суддя           Матущак О.І.

За участю представників сторін:

позивача:                 Ходоровський О.Б. по довіреності від 09.03.2006р.

відповідачів:          не з”явився

третіх осіб:                              Ваврів В.Б. –за довіреністю № 32/10 від 10.10.2006 р. від ТзОВ

“Хмельницькийнафтоінвест”

представники інших третіх осіб  не з’явилися

Позивач у позові просить господарський суд визнати незаконними рішення Нетішинської міської Ради № 5 від 19.10.2005 р. ”Про надання юридичним особам земельних ділянок в оренду” в частині надання земельної ділянки ТзОВ “Хмельницькийнафтоінвест” та рішення виконавчого комітету Нетішинської міської Ради № 391 від 21.11.2005 р. “Про надання дозволу ТзОВ “Хмельницькийнафтоінвест” на проектування та будівництво АЗС з торговим залом продажу супутніх товарів, мийкою автомобілів та газовим модулем яка розташована на вул. Енергетиків, у районі гаражного масиву “Ізотоп”, оскільки вони прийняті з порушеннями ст.ст. 23, 45 Закону України “Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку” без дозволу органів державного регулювання ядерної та радіаційної безпеки, з огляду на те, що земельна ділянка надана для будівництва АЗС ТзОВ “Хмельницькийнафтоінвест”, знаходиться у межах санітарно-захисної зони ядерних установок Хмельницької АЕС.

Також,  позивач вважає, що в порушення ст. 36 Закону України “Про питну воду та питне водопостачання”  Рада та її виконавчий комітет приймаючи оспорювані рішення не врахували тих обставин, що спірна земельна ділянка, знаходиться також у третьому поясі зони санітарної охорони  Нетішинського водозабору, затвердженої рішенням  Хмельницької обласної ради від 25.06.2003 р., де розташування таких об’єктів як АЗС на його думку, заборонено.

Ухвалою підготовчого засідання від 11.10.2006 р. за ініціативою господарського суду в частині позовних вимог, замінено неналежного відповідача Виконавчий комітет Нетішинської міської ради  на Нетішинську міську Раду, а ухвалою від 22.01.2007 р. залучено як третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державне управління охорони навколишнього природного середовища в Хмельницькій області та Хмельницьку обласну санітарно-епідеміологічну станцію.

У відзиві на позов та додаткових запереченнях відповідачі позовних вимог не визнали, посилаючись на те, що всупереч ч.5  тієї ж ст. 45 Закону України “Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку”, Міністерствами  охорони навколишнього природного середовища  та ядерної безпеки України і охорони здоров’я України, які згідно  ч.1 ст. 23 цього Закону є органами державного регулювання  ядерної та радіаційної безпеки, не встановили межі та розміри санітарно-захисної зони  ядерної установки у проекті  згідно з нормами, правилами та стандартами  у сфері  використання ядерної енергії, шляхом їх  узгодження з органами  державного регулювання  ядерної та радіаційної безпеки  та не подали на  затвердження  органу місцевого самоврядування. Вважають  що така санітарно-захисна зона нормативно не встановлена (не затверджена).

Третя особа - ТзОВ “Хмельницькийнафтоінвест”, у відзиві на позов від 27.12.2006 р. та неодноразових письмових запереченнях заперечує щодо позовних вимог  посилаючись на ті ж підстави що і відповідачі, а також додатково зазначає, що рішення Радою та її виконавчим комітетом прийняті у відповідності до ст. 123 Земельного кодексу України, а щодо доводів позивача про неправомірне розміщення АЗС на земельній ділянці на межі 2-3 поясу санітарної зони Нетішинського водозабору,   заперечує наявністю  висновку Державного управління екології та природних ресурсів  в Хмельницькій області від 21.03.2006 р.,   висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи Хмельницької обласної санітарно-епідеміологічної станції від 03.04.2006 р.,  висновку  від 26.09.2005 р. Державної інспекції екології та природних ресурсів в м. Нетішині Міністерства охорони навколишнього природного середовища та інших державних органів і установ, якими встановлено безпечну допустимість будівництва, експлуатації АЗС без шкоди наземним та підземним водоймам, без загрози  забруднення атмосфери, грунтів, поверхневих та підземних вод і т.д. Крім цього, представником третьої особи подано і інші докази, які є на його думку достатніми для визнання заперечень обґрунтованими.

В судове засідання 20.02.2007 р. представники інших третіх особ  - Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Хмельницькій області та Хмельницької обласної санітарно-епідеологічної станції  подали відзиви на позов, у яких підтримали попередні висновки про безпечну допустимість будівництва та експлуатації  АЗС без шкоди навколишньому природному середовищу та підземним і наземним водам, які зазначені у  висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи Хмельницької обласної санітарно-епідеміологічної станції № 53 від 03.04.2006 р., та  висновку № 68 від 26.09.2005 р. Державної інспекції екології та природних ресурсів в м. Нетішині Міністерства охорони навколишнього природного середовища

Також, представником третьої особи  в судове засідання 20.02.2007 р. подано наказ Міністерства охорони навколишнього природного середовища № 285 від 16.06.2006 р. та наказ № 36 Державного управління екології та природних ресурсів в Хмельницькій області від 27.09.2006 р.,  згідно яких, з 27.09.2006 р. змінено назву Державного управління екології та природних ресурсів в Хмельницькій області на Державне управління охорони  навколишнього природного середовища  в Хмельницькій області.

Представником позивача в судовому засіданні під час судових дебатів подано клопотання № 45-416 від 01.03.2007 р.  про залучення як третіх осіб  які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача –Державного комітету ядерного регулювання України та Головного державного санітарного лікаря Міністерства охорони здоров’я України.

У задоволені вказаного клопотання господарським судом відмовлено з підстав, наведених нижче у мотивувальній частині постанови.

З урахуванням доводів та заперечень представників сторін, господарським судом  в частині будівництва АЗС в межах санітарно-захисної зони ХАЕС, встановлено наступне.

Рішенням тридцятої (позачергової) сесії Нетішинської міської Ради IV скликання  № 5 від 19.10.2005 р. ”Про надання юридичним особам земельних ділянок в оренду”, надано ТзОВ “Хмельницькийнафтоінвест” (м. Хмельницький, вул. Київська, 4/7) із земель запасу,  земельну ділянку розміром 0,3200 га в оренду терміном на 5 років  для будівництва автозаправочної станції  з газовим модулем  і яка знаходиться у м. Нетішині  по вул. Енергетиків  у районі гаражного масиву  “Ізотоп”.

Рішенням виконавчого комітету Нетішинської міської ради № 391 від 21.11.2005 р. “Про надання дозволу ТзОВ “Хмельницькийнафтоінвест” на проектування та будівництво АЗС з торговим залом продажу супутніх товарів, мийкою автомобілів та газовим модулем яка розташована на вул. Енергетиків, у районі гаражного масиву “Ізотоп”, надано дозвіл ТзОВ “Хмельницькийнафтоінвест” на будівництво АЗС з торговим залом продажу супутніх товарів, мийкою автомобілів  та газовим модулем на зазначеній вище земельній ділянці.

Нетішинська міська Рада   листом № 12/01-12-2005/2007 від 20.01.2007 р. та третя особа –ТзОВ “Хмельницькийнафтоінвест”  листом № 19/1 від 18.01.2007 р. повідомили господарський суд що не заперечують існування відстані 2244,08 м від труби спецкорпусу   ВП ХАЕС  до середини будівлі АЗС.

Вказану відстань позивач підтвердив  поданою схемою розташування АЗС  відносно санітарно-захисної зони  ВП ХАЕС, складений 25.12.2006 р. геодезистом  УКБ ВП ХАЕС Кузьменко П.І.

Приміщення АЗС  з торговим залом  продажу супутніх товарів, мийкою автомобілів та газовим модулем  у м. Нетішині по вул. Енергетиків прийнято в експлуатацію згідно акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію  закінченого будівництвом об’єкту  від 09.01.2007 р.

У відповідності до не завіреної, згідно вимог  п.4 ст. 79 КАС України  ксерокопії   протоколу науково-технічної ради № 34 від 14.03.19979 р. “Про розгляд технічного проекту  Хмельницької АЕС”, затвердженого 28.03.1979 р. Міністром  енергетики  і електрифікації СРСР П.С.Непорожним,  п.1.1,  санітарно захисну зону  ХАЕС встановлено на відстані 2700 м. У зазначеному протоколі не зазначено точки відліку відстані санітарно-захисної зони. Наказом  міністерства енергетики і електрифікації СРСР  № 150 пс від  28.11.1979 “Про затвердження технічного проекту на будівництво Хмельницької АЕС”, затверджено технічний проект на будівництво Хмельницької АЕС, виготовлений Київським відділенням  інституту “Тепрлоелектропроект”. Ксерокопія такого  наказу також не відповідає вимогам п.4 ст. 79 КАС України.

Згідно ст.1 Постанови Кабінету Міністрів України “Про експлуатацію атомних електростанцій України” № 283 від 25.10.1991 р., постановлено установити, що  до прийняття відповідних республіканських актів експлуатація атомних електростанцій України здійснюється на основі виданих Державним комітетом СРСР по нагляду за безпечним веденим робіт в промисловості і атомній енергетиці та Міністерством атомної енергетики і промисловості СРСР документів.

Оскільки, зазначені вище протокол та наказ є похідними документами від проекту, позивач тричі, ухвалами від 11.10.2006 р., 22.11.2006 р. та 19.12.2006 р., зобов’язувався подати докази встановлення  конкретних розмірів санітарно-захисної зони та зони спостереження,  проте їх так і не подав, а натомість, клопотанням № 45-170 від 22.01.2007 р. просив господарський суд в якості свідка залучити до розгляду у справі  працівника Київського інституту “Енергопроект” як правонаступника Київського відділення інституту “Теплоенергопроект”.  З’ясувати позивач у нього бажав наступне, крім інших, питання: “Якими  нормативними та технічними документами керуються при визначенні розміру санітарно-захисної зони АЕС?”

Господарським судом було відмовлено у задоволенні клопотання, оскільки свідком у адміністративному процесі згідно ст. 77 КАС України, може бути конкретна фізична особа якій будь-що відомо про обставини справи, а не працівник (представник) особи, а також у зв’язку із тим, що згідно клопотання, у такого свідка суд повинен був би з’ясовувати правові питання, оцінку яким необхідно надавати саме суду, а не будь-яким іншим особам чи суб’єктам права.

На виконання зазначених вище ухвал, позивачем так і не подано суду оригінали проекту, протоколу  та наказу, які витребовувалися господарським судом, як і не подано хоча б належним чином їх завірені  ксерокопії.

У відповідності  до ст. 45 Закону України “Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку”  у   місцях   розташування   ядерної   установки  чи  об'єкта, призначених для поводження з радіоактивними відходами, може бути встановлено особливий режим території.

Порядок визначення особливого режиму території встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У місцях розташування ядерної установки чи об'єкта, призначеного для поводження з радіоактивними відходами, встановлюються санітарно-захисна зона і зона спостереження.

Розміри і межі зазначених зон визначаються у проекті згідно з нормами, правилами і стандартами у сфері використання ядерної енергії, узгоджуються з органами державного регулювання ядерної та радіаційної безпеки і затверджуються місцевими Радами народних депутатів. У санітарно-захисній зоні і зоні спостереження повинен здійснюватися контроль за радіаційним станом.

У санітарно-захисній зоні забороняється розміщення жилих будинків та громадських споруд, дитячих та лікувально-оздоровчих установ, а також промислових підприємств, об'єктів громадського харчування, допоміжних та інших споруд, не пов'язаних з діяльністю ядерної установки або об'єкта, призначеного для поводження з радіоактивними відходами.

Використання  для  народногосподарських  цілей    земель    і водоймищ, розташованих у санітарно-захисній зоні, можливе лише з дозволу органів державного регулювання ядерної та радіаційної безпеки за погодженням з експлуатуючою організацією за умови обов'язкового проведення радіологічного контролю продукції, яка виробляється. Також,  згідно ст. 23 цього ж Закону, державне регулювання  безпеки  використання  ядерної  енергії здійснюють Міністерство охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України, Міністерство охорони здоров'я України, інші органи державної виконавчої влади згідно з законодавством України.

НАЕК “Енергоатом” у відповідності до ст. 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 1268 від 17.10.1996 р.  “Про створення НАЕК “Енергоатом”, є експлуатуючою організацією.

Згідно заперечень другого відповідача, Кабінетом Міністрів України до сьогоднішнього дня так і не встановлено порядок визначення особливого режиму території, тому  місцевою Радою   розмір і межі санітарно-захисної зони не погоджувалися та не затверджувалися.

Вказаний факт не заперечується і представниками позивача.

Оцінюючи зазначене вище, господарський суд приходить до наступних висновків.

Позивачем всупереч ст.ст.  71, 79 КАС України не довів належними доказами існування проекту та інших підзаконних нормативних документів колишнього СРСР, який міг би з урахуванням положень  Постанови Кабінету Міністрів України “Про експлуатацію атомних електростанцій України” № 283 від 25.10.1991 р., підтверджувати факт існування  санітарно-захисної зони Хмельницької АЕС, тим більше її конкретних меж та розмірів.

Виходячи із змісту назви ст. 45 Закону України  “Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку” а також у зв’язку із відсутністю у ст. 1 цього Закону визначень вказаних далі термінів, господарський суд приходить також до висновку, що поняття “санітарно-захисної зони” є вужчим і відповідно є складовою частиною поняття “особливого режиму території у місцях   розташування   ядерних   установок   та  об'єктів, призначених  для   поводження   з   радіоактивними відходами”.

Тому, у відповідності до абзацу першого вказаної ст. 45 цього Закону, встановлення особливого режиму в цілому, та санітарно-захисної зони зокрема, є правом, а не обов’язком органів державного регулювання ядерної та радіаційної безпеки і  органів місцевого самоврядування.

Таким чином, оскільки відсутні визначені (встановлені) у відповідності до чинного законодавства розмір і межі санітарно-захисної зони Хмельницької АЕС, органом місцевого самоврядування та його виконавчим комітетом правомірно були прийняті оспорювані рішення у частині відсутності дозволу органів державного регулювання ядерної та радіаційної безпеки і погодження з експлуатуючою організацією.

Що стосується позовних вимог і прийняття постанови в частині будівництва АЗС в межах 3 поясу санітарної зони Нетішинського водозабору, господарським судом до уваги приймається наступне.

У відповідності до п.9 ст.8, ст. 93  Водного кодексу України, до відання Верховної Ради  Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських Рад у галузі  регулювання  водних відносин  на їх території належать: затвердження проектів зон санітарної охорони господарсько-питних водозаборів. З метою охорони водних об'єктів у  районах  забору  води  для централізованого водопостачання населення, лікувальних і оздоровчих потреб встановлюються зони санітарної охорони, які поділяються на пояси особливого режиму.

Межі зон санітарної охорони водних об'єктів встановлюються місцевими Радами на їх території за погодженням з державними органами санітарного нагляду, охорони навколишнього природного середовища, водного господарства та геології.

Режим зон санітарної охорони водних об'єктів встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Рішенням сьомої сесії Хмельницької обласної Ради № 21-7/2003 від 25.06.2003 р., “Про затвердження проекту зон санітарної охорони Нетішинського водозабору” затверджено проект зон санітарної охорони вказаного водозабору.

Згідно п. 2 проекту, зону санітарної охорони  Нетішинського водозабору встановлено в межах трьох поясів:”... Ш пояс (спостереження) має розміри вниз по потоку –2023 м., вверх по потоку –3540 м, ширина 2748 м.”, а п.п.4 та 5 встановлено, що забезпечення дотримання  режиму поясів особливого режиму  санітарної охорони у межах П та Ш поясів покладається на  Нетішинський міськвиконком, Славутську райдержадміністрацію, підприємства, установи, організації та громадян, які є власниками та користувачами земельних ділянок у межах цих поясів. Державний контроль за дотриманням режиму зони санітарної охорони Нетішинського водозабору покладається на держуправління екології та природних ресурсів у Хмельницькій області та облсанепідемстанцію.

У відповідності до ст. 37 Закону України “Про питну воду та питне водопостачання”, режим зони санітарної охорони джерел та об'єктів централізованого питного водопостачання встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Забезпечення дотримання режиму поясів особливого режиму санітарної охорони джерел та об'єктів централізованого питного водопостачання покладається:

- у межах першого поясу зон - на підприємства питного водопостачання;

- у межах другого та третього поясів зон - на місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, а також підприємства, установи, організації та громадян, які є власниками або користувачами земельних ділянок у межах цих зон.

Також ст. 36 цього ж Закону передбачено, що у межах третього поясу зони санітарної охорони забороняється   розміщення складів пально-мастильних матеріалів, а також складів пестицидів і мінеральних добрив, накопичувачів промислових стічних вод, нафтопроводів та продуктопроводів, що створюють небезпеку хімічного забруднення підземних вод.

У відповідності до ст. 8 Правового режиму зон санітарної охорони водних об”єктів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 2024 від 18.12.1998 р., у межах третього поясу ЗСО:  для підземних джерел водопостачання: забороняється   розміщення складів паливно-мастильних матеріалів, а також складів пестицидів і мінеральних добрив, накопичувачів промислових стічних вод, нафтопроводів та продуктопроводів, що створюють небезпеку хімічного забруднення підземних вод.

Аналізуючи зазначені вище чинні норми нормативно-правових актів, господарський суд приходить до висновку, що законодавець, встановлюючи правовий режим третього поясу санітарної охорони водних об’єктів, заборонив на них розміщення не усіх складів паливно-мастильних матеріалів чи об’єктів, до складу яких входять такі склади, а лише тих, які створюють небезпеку хімічного забруднення.

Враховуючи такі вимоги нормативних документів, на замовлення ТзОВ “Хмельницькийнафтоінвест”, за № 18/833 від 09.10.2006 р. Львівським відділенням Українського державного геологорозвідувального інституту Міністерства екології та природних ресурсів  України, складено еколого-геологічний висновок “Оцінка впливу на навколишнє середовище АЗС по вул. Енергетиків в м. Нетішин”, в п. 1 розділу  “Висновок еколого-геологічної експертизи ЛВ УкрДГРІ” якого зазначено, що проектована діяльність щодо будівництва та функціонування АЗС має локальні впливи на компоненти довкілля, які не приводять  до забруднення атмосфери, грунтів, поверхневих та підземних вод.

Аналогічні висновки зроблено у розділі  “Висновки”,  висновку державної екологічної експертизи  № 04/6/4 від 21.03.2006 р. Державного управління екології та природних ресурсів в Хмельницькій області та у висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи  № 53 від 03.04.2006 р., складеним Хмельницькою обласною санітарно-епідеміологічною станцією Міністерства охорони здоров’я.

Також, висновком № 68 від 26.09.2005 р. Державної інспекції екології та природних ресурсів в м. Нетішині Міністерства охорони навколишнього природного середовища встановлено, що земельна ділянка площею 0,32 га  екологічно придатна  для будівництва АЗС по вул. Енергетиків у м. Нетішині поряд з гаражним  кооперативом “Ізотоп”.

Крім зазначених висновків та дозволів,  правомірність відбору земельної ділянки, проектування та будівництва АЗС підтверджується поданими та приєднаними  до справи належним чином завіреними копіями висновку відділу архітектури  Виконавчого комітету Нетішинської міської Ради № 298 від 26.09.2005 р., висновку Нетішинського міського відділу земельних ресурсів № 01-11-615/05 від 27.09.2005 р., висновку санітарно-епідеміологічної станції об’єкту з особливим режимом роботи № 586 від 28.09.2005 р., висновку відділу охорони пам’яток історії та культури при управлінні культури облдержадміністрації № 789 без дати та позитивного комплексного висновку  № 351 від 12.07.2006 р. Хмельницької обласної міжгалузевої служби державної інвестиційної експертизи “Облагроінвестекспертиза”.

Належної уваги заслуговує і той факт, що технічні умови № 0.ЦН.246-05ТУ на підключення до зовнішніх мереж госппитного трубопроводу ВП ХАЕС водопостачання приміщень і споруд АЗС ТзОВ “Хмельницькийнафтоінвест”, розташованої в районі гаражного кооперативу “Ізотоп”  04.11.2005 р., погоджено головним інженером ХАЕС В.П.Макєєвим, а схема підключення і іншими посадовими особами позивача.

Підсумовуючи зазначене вище, господарський суд приходить до висновку, що  будівництво, розміщення  АЗС в межах третього поясу  санітарної охорони Нетішинського водозабору у відповідності до висновків та дозволів уповноважених на це державних установ, підприємств та служб,  не створює небезпеку хімічного забруднення чи іншого негативного впливу на навколишнє природне середовище,  тому не суперечить зазначеним вище нормам чинного законодавства.

Також, у відповідності до листа Виконавчого комітету Нетішинської міської Ради № 10/01-10-592/07 від 19.02.2007 р., згідно ч.12 розділу X Земельного кодексу України, право розпорядження земельною ділянкою на якій збудовано  АЗС, належить Нетішинській міській Раді.

У відповідності до ч.1 ст. 6 КАС України, кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним і неупередженим судом.

Позивачем у відповідності до ст. 71 КАС України  не доведено належними і допустимими способами та засобами доказування, що  він у відповідності до зазначеної вище ст. 37 Закону України “Про питну воду та питне водопостачання” у межах третього поясу зони санітарної охорони, є тим підприємством-власником або користувачем спірної земельної ділянки,  на яке покладається обов’язок забезпечення дотримання режиму поясів санітарної охорони джерел та об'єктів централізованого питного водопостачання.

При цьому, подані позивачем на виконання вимог ухвали господарського суду від 22.01.2007 р.  два державні акти на право постійного користування земельною ділянкою  ЯЯ № 334953,  ЯЯ № 334936 від 11.01.2007 р. та планів меж земельних ділянок, зображених на зворотній стороні кожного акту, а також  схема розміщення  земельних ділянок  ХАЕС, не підтверджують право землекористування позивача саме на земельній ділянці, на якій збудовано АЗС. Згідно плану меж земельної ділянки до державного акту серії ЯЯ № 334936, позивач є лише суміжним землекористувачем із  третьою особою ТзОВ “Хмельницькийнафтоінвест” в межах користування земельною ділянкою, на якій зведено приміщення та споруди АЗС.

Таким чином, господарський суд приходить до висновку, що з урахуванням вимог ст. 37 Закону України “Про питну воду та питне водопостачання”, в даному випадку і у разі можливої наявності порушення режиму в межах третього поясу зони санітарної охорони, позивачем згідно п. 8 ст. 3 КАС України може виступати лише орган місцевого самоврядування, його виконавчий комітет або ТзОВ “Хмельницькийнафтоінвест” як користувач,  і у будь-якому разі, не НАЕК “Енергоатом”  в особі відокремленого підрозділу “Хмельницької АЕС”, оскільки не порушуються його права, свободи та інтереси.

У задоволенні клопотання позивача № 45-416 від 01.03.2007 р.  про залучення як третіх осіб  які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача –Державного комітету ядерного регулювання України та Головного державного санітарного лікаря Міністерства охорони здоров’я України, оскільки таке клопотання подане після закінчення  з’ясування обставин у справі та перевірки їх доказами, тобто під час судових дебатів.

Крім цього,  до справи за ініціативою господарського суду було залучено третю особу  -  Хмельницьку обласну санітарно-епідеміологічну станцію, яка  у  відзиві на адміністративний позов, у висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи  № 53 від 03.04.2006 р., затвердженому головним державним санітарним лікарем Хмельницької області, а також її представником у судовому засіданні, як уповноваженим державним органом санітарно-епідеміологічного контролю (нагляду) Міністерства охорони здоров’я, висловлено і прийнято судом позицію щодо спірних правовідносин.

Відсутність необхідності залучення до справи Державного комітету ядерного регулювання України обґрунтовується встановленими вище фактами відсутності як фактичного, так і нормативного  закріплення (наявності) санітарно-захисної зони ядерних установок ХАЕС і відповідно відсутністю повноважень щодо правового та господарського регулювання режиму таких зон таким Державним комітетом.

В цілому, підсумовуючи викладені  вище обставини із наданням їм правової оцінки та в межах позовних вимог, господарський суд приходить до висновку, що позов не обґрунтований чинним законодавством, тому у його задоволенні належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 23, 45 Закону України  “Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку”, ст. 36, ст. 37 Закону України “Про питну воду та питне водопостачання”, ст.ст. 8,  93  Водного кодексу України, ч.1 ст. 6 ст.ст. 71, 79, ч. 3 ст. 160,  ч.4 ст. 167, п.п. 6, 7 Розділу 7 „Прикінцеві та перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання позивача  про залучення як третіх осіб  які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача –Державного комітету ядерного регулювання України та Головного державного санітарного лікаря Міністерства охорони здоров’я України, відхилити.

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Згідно ст.ст. 185-186 КАСУ сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають право оскаржити в апеляційному порядку Постанову повністю або частково. Заява про апеляційне оскарження подається протягом 10 днів з дня проголошення, апеляційна скарга подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження  до Житомирського апеляційного господарського суду через суд першої інстанції.

Згідно ст. 254 КАСУ Постанова, якщо інше не встановлено КАСУ, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлено та надіслано в адреси сторін 19.03.2007 р.

Суддя                                                                      О.І. Матущак

Віддруковано 7 примірників:

1-          до справи;

2-          позивачу;

3-4          відповідачам;

5-7  третім особам.