СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02.03.07                                                                                 Справа № 15/134.

Суддя: Пономаренко Є.Ю.,

при секретарі судового засідання Подколзіній С.С.

розглянувши матеріали справи за позовом

Державної інспекції з контролю за цінами в Луганській області, м. Луганськ

до Державного підприємства «Український державний центр транспортного сервісу «Ліски»в особі філії Український державний центр транспортного сервісу «Ліски»на Донецькій залізниці, м. Луганськ

про стягнення 28 877 грн. 70 коп.

За участю представників сторін:

від позивача – Севостьянова О.Л., начальник відділу по довіреності від 02.03.2007р. №34-03/780;

від відповідача –Шевченко С.В. –юрисконсульт по довіреності № 470 від 19.04.06.

Згідно п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Статтею 4 Закону України "Про ціни і ціноутворення" визначено повноваження Кабінету Міністрів України в галузі ціноутворення, зокрема, встановлено, що Кабінет Міністрів України визначає повноваження органів державного управління в галузі встановлення і застосування цін (тарифів), а також по контролю за цінами (тарифами).

Таким органом відповідно до Положення про Державну інспекцію з контролю за цінами, затвердженого постановою кабінету Міністрів України від 13.12.2000 N 1819 (далі - Положення), є Державна інспекція з контролю за цінами (далі - Держцінінспекція). Вона є урядовим органом державного управління, який діє у складі Мінекономіки і підпорядковується останньому.

Згідно з пунктом 11 Положення Держцінінспекція має територіальні органи - державні інспекції з контролю за цінами в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, які становлять єдину систему органів державного контролю за цінами і мають права, передбачені пунктами 5, 6 Положення.

За змістом абзацу третього пункту 4 Положення Держцінінспекція відповідно до покладених на неї завдань у межах своєї компетенції здійснює перевірки додержання порядку формування, встановлення і застосування цін і тарифів, а також їх економічного обґрунтування.

Відповідно до пункту 5 Положення Держцінінспекція, зокрема, має право проводити в органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, підприємствах, установах та організаціях незалежно від форми власності перевірки бухгалтерських документів, книг, звітів, калькуляцій та інших документів, пов'язаних з формуванням, встановленням і застосуванням цін і тарифів.

Згідно з Інструкцією про порядок застосування економічних та фінансових (штрафних) санкцій органами державного контролю за цінами, затвердженої наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Міністерства фінансів України від 03.12.2001 N 298/519, прийняття рішень про застосування економічних або фінансових (штрафних) за фактами порушення державної дисципліни цін покладено на Держцінінспекцію та відповідні державні інспекції з контролю за цінами в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

З наведеного випливає, що Держцінінспекція, приймаючи рішення про застосування санкцій за порушення державної дисципліни цін, є як орган державної влади у здійсненні управлінських функцій і, відповідно, як суб'єкт владних повноважень.

З урахуванням наведеного справи за участю Держцінінспекції, пов'язані із здійсненням нею владних повноважень, підлягають розглядові місцевими та апеляційними господарськими судами в порядку, встановленому Кодексу адміністративного  судочинства України.

За таких обставин, суд розглядає зазначений позов відповідно до порядку встановленому Кодексом адміністративного  судочинства України.

До початку слухання справи по суті не заявлено вимогу про фіксування  судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв’язку з чим відповідно до п. 21 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України  таке фіксування судом не здійснювалося.

Суть спору: заявлено вимогу про стягнення з відповідача суми економічних санкцій відповідно до рішення Державної інспекції з контролю за цінами в Луганській області від 09.03.2006р. № 27 на суму 28 877 грн. 70 коп.

Ухвалою суду від 19.05.2006р. провадження у даній справі зупинялося до вирішення по суті справи №28/56-А за позовом Державного підприємства «Український державний центр транспортного сервісу «Ліски»до Державної інспекції з контролю за цінами в Луганській області про визнання недійсним рішення Держінспекції з контролю за цінами в Луганській області від 09.03.2006р. № 27. Дана ухвала про зупинення провадження у справі була мотивована тим, що до вирішення спору у справі №28/56-А про визнання недійсним рішення Держінспекції з контролю за цінами в Луганській області від 09.03.2006р. № 27 неможливо розглянути спір у даній справі №15/134, вимоги за яким ґрунтуються на підставі оскаржуваного рішення.

Представник позивача у судовому засіданні надав пояснення про те, що постановою Господарського суду м. Києва від 17.10.2006р. у справі №28/56-А визнано недійсним рішення Державної інспекції з контролю за цінами в Луганській області від 09.03.2006р. № 27, а також, що дана постанова не оскаржена та набрала законної сили.

Представник відповідача проти позову заперечив, посилаючись на відсутність підстав стягнення штрафних санкцій за позовом у зв’язку з визнанням недійсним рішення Державної інспекції з контролю за цінами в Луганській області від 09.03.2006р. № 27 постановою Господарського суду м. Києва від 17.10.2006р. у справі №28/56-А, яка не оскаржена та набрала законної сили.

В ході судового розгляду справи судом досліджено всі надані до матеріалів справи пояснення та документи як докази, та зокрема: Рішення Державної інспекції з контролю за цінами в Луганській області від 09.03.2006р. № 27, постанова Господарського суду м. Києва від 17.10.2006р. у справі №28/56-А, та інші надані до справи документи та пояснення.

Сторони не досягли примирення.

Встановивши фактичні обставини справи, оцінивши доводи сторін та надані ними докази суд дійшов висновку про те, що пред’явлений Державною інспекцією з контролю за цінами в Луганській області позов не підлягає задоволенню виходячи з нижченаведених підстав.

Рішенням Державної інспекції з контролю за цінами в Луганській області від 09.03.2006р. № 27 на підставі ст. 14 Закону України «Про ціни та ціноутворення»до відповідача застосовані економічні санкції у розмірі 28877 грн. 70 коп., у тому числі штраф 19251 грн. 80 коп.

Заявлена позовна вимога про стягнення суми економічних санкцій ґрунтувалася на рішенні Державної інспекції з контролю за цінами в Луганській області від 09.03.2006р. № 27. При цьому, в позовній заяві зазначалося про те, що рішення Держінспекціі не виконано, не оскаржене і на цей час є дійсним.

Проте, відповідачем оскаржено в окремому судовому провадженні рішення Державної інспекції з контролю за цінами в Луганській області від 09.03.2006р. № 27 на підставі якого ґрунтувалися вимоги за позовом у даній справі.

Постановою Господарського суду м. Києва від 17.10.2006р. у справі №28/56-А визнано недійсним рішення Державної інспекції з контролю за цінами в Луганській області від 09.03.2006р. № 27, яким до відповідача були застосовані економічні санкції про стягнення яких заявив позивач за позовною заявою, що розглядається у даній справі.

Господарським судом м. Києва при розгляді справи №28/56-А встановлено та зазначено в постанові від 17.10.2006р., що Державне підприємство «Український державний центр транспортного сервісу «Ліски»діяло правомірно та відповідно рішення Державної інспекції з контролю за цінами в Луганській області від 09.03.2006р. № 27, яким до відповідача були застосовані економічні санкції про стягнення яких заявив позивач за позовом, що розглядається у даній справі №15/134, прийнято неправомірно та як наслідок визнано недійсним.

Вказана постанова Господарського суду м. Києва від 17.10.2006р. у справі №28/56-А не оскаржена та набрала законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, в яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо яких встановлено ці обставини.

Тому, санкції вказані в рішенні Державної інспекції з контролю за цінами в Луганській області від 09.03.2006р. № 27 та заявлені за позовом, що розглядається у даній судові справі є необґрунтованими та не підлягають стягненню з відповідача.

Вирішуючи справу на підставі Конституції та законів України, враховуючи принцип, встановлений у ст. 19 Конституції України  та ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв’язку з визнанням недійсним рішення Державної інспекції з контролю за цінами в Луганській області від 09.03.2006р. № 27, заявлена за позовом вимога про стягнення суми економічних санкцій відповідно до рішення Державної інспекції з контролю за цінами в Луганській області від 09.03.2006р. № 27 (визнаного недійсним) на суму 28 877 грн. 70 коп. не підлягає задоволенню.

Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Згідно ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні, в  якому закінчився розгляд справи, оголошено вступну та резолютивну частини постанови та повідомлено осіб, які брали участь у справі про те, що постанову у повному обсязі буде виготовлено протягом 5-денного строку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 17, 72, 87, 94, 98, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України,   суд

п о с т а н о в и в:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова  набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано.

Постанову складено у повному обсязі та підписано 02.03.2007р.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява.  Обґрунтування  мотивів  оскарження  і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява  про  апеляційне  оскарження  та  апеляційна  скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява  про  апеляційне  оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення,  а в разі   складення   постанови  у  повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу -  з  дня  складення  в  повному  обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя

Є.Ю. Пономаренко