ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"15" травня 2007 р.
Справа № 9/548-06-14062

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Журавльова О.О.,

суддів Тофана В.М., Михайлова М.В.

при секретарі судового засідання Бритавська Ю.С.

за участю представників сторін:

від позивача  Шинкаренко Ю.В. за довіреністю від 15.09.2005р. №409

від відповідача Светличний О.В. за довіреністю від 10.05.2007р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні  апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю  „Іллічівський морський рибний порт”

на рішення господарського суду Одеської області від 14 березня 2007 року

у справі №9/548-06-14062

за позовом Одеської залізниці

до  відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю  „Іллічівський морський рибний порт”

про спонукання укласти додаткову угоду, -

В С Т А Н О В И В:

Одеська залізниця звернулась  до господарського суду Одеської області з позовом про спонукання АТЗТ „Іллічівський морський рибний порт” укласти додаткову угоду до договору №5600 від 01.05.2006р. про експлуатацію залізничної під’їзної колії АТЗТ Іллічівського морського рибного  порту при станції Іллічівськ-Паромна, в редакції Одеської залізниці, а саме:

1. П.7 втрачає свою чинність та викладається в наступній редакції: „Максимальна кількість вагонів у кожній партії, що передається „Власнику колії”, становить вагою не більше 1200 тн”.

2. П.9 абз. 1 втрачає свою чинність та викладається в наступній редакції:

„З під’їзної колії вагони приймаються Залізницею на виставочних коліях у кількості не менше одночасно поданої партії вагонів, але вагою не більше 600 тн.”

3. П.10 втрачає свою чинність та викладається в наступній редакції:

„Максимальна переробна спроможність вантажних пунктів за добу -118 вагонів:

Вивантаження: метал – 40 вагонів; зерно-30 вагонів; мазут –6 вагонів; щебінь –6 вагонів.

Навантаження: цитрусові –12 вагонів; риба –12 вагонів; тарно-штучні вантажі –12 вагонів.

Час перебування вагонів на під’їзній колії обчислюється з моменту закінчення передавальних операцій (одна хвилина на вагон) при передачі одночасно поданої партії вагонів „Залізницею” „Власнику колії” до моменту закінчення цих операції при поверненні одночасно поданої партії по останньому вагону.

У разі затвердження „Власником колії” плану завозу вантажів, в розмірах, що перевищують встановлену вище норму, добова переробна спроможність збільшується, виходячи з узгоджених „власником  колії” обсягів перевалки вантажів.”

Ця угода є невід’ємною частиною існуючого договору від 01.05.2006р. №5600 і діє з моменту підписання сторонами до 01.03.2011р.

Свої позовні вимоги Залізниця обґрунтовує посиланням на п.7 ст.179 ГК України, ст.71 Статуту залізниць України, п.п.2.1., 2.4., 3  Правил обслуговування залізничних під’їзних колій.

В процесі розгляду справи позивач заявою від 26.02.2007р. №НЮ-14/279 уточнив позовні вимоги і просив суд затвердити додаткову угоду до договору №5600 від 01.05.2006р. про експлуатацію залізничної під’їзної колії АТЗТ Іллічівського морського рибного  порту при станції Іллічівськ-Паромна, в редакції Одеської залізниці.

Рішенням господарського суду Одеської області від 14 березня 2007 року у справі №9/548-06-14062 (суддя Бакланова Н.В.) позов Одеської залізниці задоволений.

Затверджено додаткову угоду до договору №5600 від 01.05.2006р. про експлуатацію залізничної під’їзної колії АТЗТ „Іллічівський морський рибний порт” при станції Ілічівськ –Паромна в редакції Одеської залізниці. З відповідача на користь позивача стягнуті витрати по сплаті державного мита в сумі 85 грн. та витрати на ІТЗ судового процесу в сумі 118 грн.

Відповідач із судовим рішенням не згодний, в апеляційній скарзі просить його скасувати і прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. з посиланням при цьому на те, що рішення суду першої інстанції не відповідає нормам чинного матеріального і процесуального законодавства.

За доводами відповідача, укладений між сторонами договір №5600 від 01.05.2006р. не є типовим договором, тобто сторони на власний розсуд визначають зміст окремих його положень та формують його конкретні умови, що не суперечать законодавству. Відповідно до умов цього договору Одеська залізниця не подає вагони під навантаження або вивантаження, та не подає вагони АТЗТ „ІМРП” на вантажні фронти. За таких обставин п.2.4. Правил обслуговування залізничних під’їзних колій не регулює відносини між відповідачем і позивачем, а тому і не може бути підставою для укладення додаткової угоди. Також відповідач посилається  на те, що п.2.2. Правил  обслуговування залізничних під’їзних колій встановлено, що лише  у разі зміни технічного оснащення, технології роботи станції або залізничної під’їзної колії у договір на вимогу однієї із сторін вносяться відповідні зміни і доповнення або укладається новий договір. Але, відповідних  змін не було.

Окрім того, згідно з документами, що надані представником відповідача до апеляційного господарського суду, АТЗТ  „Іллічівський морський рибний порт”  перетворено у ТОВ „Іллічівський морський рибний порт” і останнє є правонаступником АТЗТ  „Іллічівський морський рибний порт”, а тому апеляційний господарський суд на підставі ст.25 ГПК України здійснив заміну відповідача у справі АТЗТ  „Іллічівський морський рибний порт” його правонаступником –ТОВ „Іллічівський морський рибний порт”.

Представники позивача з апеляційною скаргою відповідача не згодні, просили залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення –без змін, з посиланням при цьому на те, що позивачем повністю дотриманий порядок укладення додаткової угоди до договору, а протокол узгодження розбіжностей свідчить, що розбіжності до додаткової угоди залишилися неврегульованими і тому позивач передав їх на розгляд суду.

На підставі ст.77 ГПК України у судовому засіданні оголошувалася перерва до 15.05.2007р.

На підставі ст.85 ГПК України, у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права, заслухавши представників сторін, апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, з огляду на таке:

Як встановлено матеріалами справи, 01.05.2006р. між позивачем (Залізниця) і відповідачем (Власник колії) укладений договір про експлуатацію залізничної під’їзної колії АТЗТ Іллічівського морського рибного порту при станції Іллічівськ-Паромна №5600, із строком дії до 01.05.2011р.

Цей договір підписаний сторонами без жодних зауважень.

В процесі дії цього договору, Одеська залізниця запропонувала відповідачу укласти додаткову угоду до договору про таке:

1. П.7 втрачає свою чинність та викладається в наступній редакції: „Максимальна кількість вагонів у кожній партії, що передається „Власнику колії”, становить вагою не більше 1200 тн”.

2. П.9 абз. 1 втрачає свою чинність та викладається в наступній редакції:

„З під’їзної колії вагони приймаються Залізницею на виставочних коліях у кількості не менше одночасно поданої партії вагонів, але вагою не більше 600 тн.”

3. П.10 втрачає свою чинність та викладається в наступній редакції:

„Максимальна переробна спроможність вантажних пунктів за добу -118 вагонів:

Вивантаження: метал – 40 вагонів; зерно-30 вагонів; мазут –6 вагонів; щебінь –6 вагонів.

Навантаження: цитрусові –12 вагонів; риба –12 вагонів; тарно-штучні вантажі –12 вагонів.

Час перебування вагонів на під’їзній колії обчислюється з моменту закінчення передавальних операцій (одна хвилина на вагон) при передачі одночасно поданої партії вагонів „Залізницею” „Власнику колії” до моменту закінчення цих операції при поверненні одночасно поданої партії по останньому вагону.

У разі затвердження „Власником колії” плану завозу вантажів, в розмірах, що перевищують встановлену вище норму, добова переробна спроможність збільшується, виходячи з узгоджених „власником  колії” обсягів перевалки вантажів.”

4. Ця угода є невід’ємною частиною існуючого договору від 01.05.2006р. №5600 і діє з моменту підписання сторонами до 01.03.2011р.

Тобто, умовами вказаної додаткової угоди Одеська залізниця фактично запропонувала відповідачу змінити пункт 7, пункт 9 абзацу 1, пункт 10 укладеного між сторонами договору.

Ця додаткова угода підписана з боку відповідача 10.11.2006р. з протоколом розбіжностей.

Згідно з умовами, викладеними відповідачем у протоколі розбіжностей до додаткової угоди, останній наполягав залишити відповідні пункти договору в редакції, викладеній у самому договорі, який укладений і підписаний сторонами без жодних зауважень.

З 27.11.2006р. по 06.12.2006р. позивач і відповідач розглядали розбіжності, що виникли в процесі укладення додаткової угоди і за результатами цього розгляду склали протокол узгодження розбіжностей, згідно з яким, сторони вирішили п.п.1,2,3 додаткової угоди залишити у розбіжностях. Тобто, розбіжності залишилися неврегульованими сторонами.

26.12.2006р. Одеською  залізницею  поданий до суду позов, предметом розгляду якого є спонукання АТЗТ „Іллічівський морський рибний порт” укласти додаткову угоду до договору №5600 від 01.05.2006р. про експлуатацію залізничної під’їзної колії АТЗТ Іллічівського морського рибного  порту при станції Іллічівськ-Паромна, в редакції Одеської залізниці.

Заявою від 26.02.2007р. №НЮ-14/279 позивач уточнив позовні вимоги і просив суд затвердити додаткову угоду до договору №5600 від 01.05.2006р. про експлуатацію залізничної під’їзної колії АТЗТ Іллічівського морського рибного  порту при станції Іллічівськ-Паромна, в редакції Одеської залізниці.

Тобто, вказаною заявою позивач фактично змінив предмет позовних вимог, що відповідає положенням ч.5 ст.22 ГПК України, згідно з якою, позивач вправі до прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет позову.

При цьому, відповідно до вимог ч.7 ст.22 ГПК України, господарський суд позбавлений можливості не приймати зміну позивачем предмету позовних вимог.

Змінені позивачем позовні вимоги розглянуті судом першої інстанції і за результатом їх розгляду прийняте рішення, яким суд першої інстанції затвердив додаткову угоду до договору №5600 від 01.05.2006р. про експлуатацію залізничної під’їзної колії АТЗТ Іллічівського морського рибного  порту при станції Іллічівськ-Паромна, в редакції Одеської залізниці.

Між тим, апеляційний господарський суд вважає, що  рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм процесуального права, що призвело до прийняття неправильного рішення.

Так, як вище встановлено апеляційним господарським судом, позов Одеської залізниці стосується спору, який виник при зміні укладеного між сторонами договору №5600 від 01.05.2006р.

Відповідно до ч. 2 ст.20 ГК України, одним із способів захисту прав та законних інтересів суб’єкта господарювання є установлення, зміна і припинення господарських правовідносин.

Оскільки зміна господарського договору тягне за собою зміну господарських правовідносин, то вимоги суб’єкта господарювання щодо зміни господарського договору є одним із способів  захисту його прав та законних інтересів.

Положеннями ст.188 ГК України встановлений порядок зміни господарських договорів. Зокрема, у ч.4 ст.188 ГК України передбачено, що у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду, а відповідно до вимог ч.5 ст.188 ГК України, якщо судовим рішенням договір змінено, договір вважається зміненим з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Разом з тим, відповідно до вимог ч.1 ст.12 ГПК України, в редакції, що діяла на момент звернення Одеської залізниці до суду з даним позовом, господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів та з інших підстав, а також у спорах про визнання недійсними актів з підстав, зазначених у законодавстві.

При цьому, вимогами ст.84 ГПК України передбачено, що у спорі, який виник при укладанні або зміні договору, в резолютивній частині вказується рішення з кожної спірної умови договору, а у спорі про спонукання укласти договір –умови, на яких сторони зобов’язані укласти договір, з посиланням  на поданий позивачем проект договору.

Отже, виходячи із вимог вищенаведених законодавчих норм, апеляційний господарський суд вважає, що предметом розгляду позовних вимог Одеської залізниці, у спорі, який стосується зміни умов договору можуть бути вимоги про внесення змін до договору або вимоги про спонукання відповідача укласти додаткову угоду до договору, якою змінюються умови договору. Затвердження господарським судом додаткової угоди до договору не може бути предметом розгляду позовних вимог у спорі, який стосується зміни умов договору, оскільки затвердження судом додаткової угоди до договору не входить  до повноважень господарського суду.

Такий висновок апеляційного господарського суду кореспондується з положеннями ст.78 ГПК України, згідно з якою, господарський суд відповідною ухвалою затверджує підписану обома сторонами мирову угоду, яка стосується лише прав і обов’язків сторін щодо предмета позову.

Звідси апеляційний господарський суд дійшов висновку, що оскаржуване судове рішення слід скасувати, а у задоволенні позовних вимог про затвердження додаткової угоди до договору –відмовити.

Керуючись ст.ст.99,101-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю  „Іллічівський морський рибний порт” задовольнити.

2.Рішення господарського суду Одеської області від 14 березня 2007  року у справі №9/548-06-14062 скасувати.

3.Відмовити Одеській залізниці у задоволенні позовних вимог про затвердження додаткової угоди до договору №5600 від 01.05.2006р. про експлуатацію залізничної під’їзної колії АТЗТ Іллічівського морського рибного  порту при станції Іллічівськ-Паромна, в редакції Одеської залізниці.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя

О.О. Журавльов

Судді

В.М. Тофан

М.В. Михайлов