донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

28.02.2007 р.                                                                            справа №44/370пд

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів

за участю представників сторін:

від позивача:
Анікіна І.О. (за довір.),

від відповідача:
Борозенцев С.В. (за довір.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Приватного підприємства "Натан" м.Слов"янськ Донецька область

на рішення (ухвалу) господарського суду

Донецької області

від
20.12.2006 року

по справі
№44/370пд(суддя Мєзєнцев Є.І.)

за позовом
Відкритого акціонерного товариства "Донбаспромхіммонтаж" м.Слов"янськДонецька область

до
Приватного підприємства "Натан" м.Слов"янськ Донецька область

про
розірвання договору купівлі-продажу, зобов’язання повернути безпідставно набуте майно, визнання права власності на нежитлові приміщення

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2006р. до господарського суду Донецької області звернулось Відкрите акціонерне товариство “Донбаспромхіммонтаж” м.Слов”янськ Донецької області (позивач) з позовом до Приватного підприємства “Натан” м.Слов”янськ Донецької області (відповідач) про розірвання договору купівлі-продажу та повернення майна з чужого незаконного володіння.

В процесі розгляду справи позивач заявою від 30.11.2006р. в порядку ст.22 ГПК України змінив предмет позову та просив розірвати договір купівлі-продажу, зобов’язати відповідача повернути безпідставно набуте майно та визнати право власності на нежитлові приміщення.

Рішенням господарського суду Донецької області від 20.12.06р. позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства “Донбаспромхіммонтаж” м.Слов”янськ Донецької області були задоволені частково в частині зобов’язання відповідача повернути безпідставно набуте майно та визнання права власності за позивачем на нежитлові приміщення. Стосовно розірвання договору купівлі-продажу провадження по справі було припинено, в решті позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погодившись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, звернувся  до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В  обґрунтування  своїх   вимог  відповідач  посилається  на  порушення  судом  норм  матеріального  та процесуального  права.

Позивач вважає рішення господарського суду законним та обґрунтованим, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи,  між сторонами був укладений Договір купівлі-продажу частини нежитлових вбудованих приміщень б/н від 10.07.2002р. (далі –Договір), який був підписаний обома сторонами та скріплений печатками підприємств.

За умовами Договору позивач передає у власність відповідача частину нежитлових вбудованих приміщень гуртожитку, розташованих за адресою: м.Слов”янськ, вул.Чубаря, 4, загальною площею 3976,8 м2, а відповідач зобов’язується прийняти вищевказане майно та сплатити за нього обумовлену суму.

Згідно п.3.1. Договору продаж приміщень провадиться із розстроченням платежу, тобто перший платіж 55% суми (77’000 грн.) покупець повинен внести протягом 10 днів з моменту передачі приміщення, а другий платіж у 45% (63’000 грн.) - протягом 18 місяців після передачі майна, обумовленого Договором.

Згідно акту прийому-передачі (далі –Акт) від 11.07.2002 року позивач передав відповідачеві вказані приміщення, що останнім не заперечується, тому обов’язок сплатити відповідні суми виник у відповідача: на суму 77’000 грн. 22.07.02 року, а на залишок платежу 63’000 грн. –12.01.04 року.

Як вбачається з матеріалів справи, вказану суму за Договором відповідач 16.07.2002р. (а.с.18) сплатив частково, у розмірі 73`000 грн. Докази внесення решти грошових коштів згідно умов пункту 3.1 Договору  відсутні. Отже позивач, станом на 22.07.2002 року, не здійснив повної виплати першого платежу за Договором, тому висновок суду першої інстанції про порушення відповідачем своїх зобов’язань по оплаті першого внеску платежу є обґрунтованим.

Відповідно до вимог ст.ст. 161, 162 ЦК УРСР (що діяв на відповідний момент) зобов’язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок Закону, акта планування, договору, а при відсутності таких вказівок –відповідно до вимог, що звичайно ставляться, причому одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається. Аналогічні положення містять і ст.ст.525, 526 ЦК України в нині діючій редакції

Крім того судова колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про належне виконання умов Договору в подальшому, а саме посилання на акт звірення розрахунків станом на 01.01.04 року відповідно до якого в рахунок оплати за Договором відповідачем зараховано 60’855,04 грн. невиконаних орендних платежів позивача за період з серпня 2002 року до грудня 2003 року за договором оренди частини нежитлового приміщення від 01.08.02 року за наступних підстав.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 05.11.2002р. було порушено справу про банкрутство позивача № 15/331Б. Оголошення про порушення справи № 15/331Б оприлюднено в офіційному друкованому органі –газеті „Голос України” № 2 від 04.01.03 року.

Виходячи зі змісту ст. 1 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” в частині стягнення з позивача 17’898,54 грн. орендної плати за серпень-грудень 2002 року за Договором оренди частини нежитлових приміщень від 01.08.02 року  фактично  відповідач є конкурсним кредитором. Але всупереч ч.1 ст.14 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” відповідачем не надано суду доказів подання в місячний строк заяви про визнання його конкурсним кредитором в частині стягнення з позивача 17’898,54 грн. орендної плати за серпень-грудень 2002 року за Договором оренди частини нежитлових приміщень від 01.08.02 року.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 11.03.03 року у справі № 15/331Б затверджено реєстр вимог кредиторів, до якого відповідача не включено. Вимоги конкурсних кредиторів, що не були заявлені у встановлений місячний строк, ухвалою суду визнані погашеними.

З огляду на зазначене, судова колегія вважає вірним висновок господарського суду про недопустимість зарахування суми 17’898,54 грн. з орендної плати за серпень-грудень 2002 року, вказаної в заяві про взаємозалік від 30.12.03 року № 49.

Встановлено, що позивач надіслав 17.11.06 року відповідачу листа № 785 про відмову від Договору через прострочення та неповне виконання відповідачем вимог пункту 3.1 Договору на підставі  ст.ст. 611, 695 ЦК України, застосування яких здійснюється через продовження існування після 01.01.04 року обов’язку Покупця сплатити грошову суму Продавцеві.

З врахуванням зазначеного, судова колегія вважає вірним висновок суду першої інстанції про припинення дії Договору 17.11.06 року та припинення провадження по справі в цій частині.

Оскільки на теперішній час відповідач володіє лише частиною спірних Приміщень, раніше придбаних за спірним Договором, а саме – кімнатами №№ 1-13, 2-48–2-54, 2-56–2-77 та 2-79–2-83, тому позовні вимоги вірно задоволені судом лише в обсязі тієї частини Приміщень, які в теперішній час не відчужені відповідачем.

Зокрема, згідно договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 10.04.03 року, відповідач продав ТОВ „Єврогалс”  частину Приміщень, а саме, кімнати №№ 1-3, 1-14, 1-15, 1-16, 1-17, 1-18, 1-19, 1-20, 1-24, 1-25, 1-27, 1-46 та 1-47, а за договором купівлі-продажу від 12.02.03 року відповідач здійснив відчуження ТОВ „Фірма „Асна” приміщення на першому поверсі будівлі 4 по вулиці Чубаря –кімнати №№ 1-28, 1-29, 1-30, 1-31, 1-32, 1-33, 1-34, 1-35, 1-36, 1-37, 1-40, 1-41, 1-43, 1-44 та 1-45.

Доказів того, що вказані договори припинили свою дії у встановленому законом порядку, сторонами не надано.

Через відмову Продавця від Договору відпала і правова підстава для набуття Покупцем права власності на Приміщення. Таким чином, є обґрунтованим висновок суду про визнання за позивачем права власності на вищевказану частку приміщень, який раніше набув це  право в процедурі приватизації, відповідно до реєстраційного посвідчення БТІ міста Слов’янська № 415, 509 від 22.04.02 року.

Згідно статті 48 Закону України „Про власність” особа може вимагати усунення будь-яких порушень його права власності.

Оскільки відповідач оспорював право власності позивача на спірні приміщення, право позивача, як власника,  підлягає судовому захистові.

Отже за вищенаведеного судова колегія вважає доводи апеляційної скарги такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та вважає безпідставними доводи про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та порушення судом  норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду Донецької області від 20.12.2006 року у справі №44/370пд ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, законних підстав до його зміни або скасування не встановлено.

Відповідно до статті 49 ГПК України, державне мито при поданні апеляційної скарги слід покласти на відповідача по справі.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства “Натан” м.Слов”янськ Донецької області на рішення господарського суду Донецької області від 20.12.2006року по справі № 44/370пд залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 20.12.2006року по справі №44/370пд - залишити  без змін.

Головуючий

Судді:

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС