СУД  ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2007 р.
Справа № 9/254

Суддя господарського суду
Чернівецької області Чорногуз Михайло Георгійович

розглядаючи справу

за позовом   Приватний підприємець ОСОБА_1

до відповідача Державна митна
служба України

про визнання недійсним Наказу
НОМЕР_1 в частині скасування свідоцтва НОМЕР_2 "Про визнання підприємства
декларантом"

за
участю представників:

позивача:  ОСОБА_1 паспорт НОМЕР_3

ОСОБА_2
довіреність НОМЕР_4

відповідача:  Побережник С.А. довіреність № 21/3-2115 від
21.11.2006 року

СУТЬ СПОРУ:

Приватний
підприємець ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до Державної митної служби
України про визнання недійсним наказу НОМЕР_1 в частині скасування свідоцтва
НОМЕР_2 «Про визнання підприємства декларантом».

В судовому
засіданні 15 січня 2007 року за клопотання сторін відповідно до п. 2 ст. 150
КАС України була оголошена перерва до 17 січня 2007 року.

В судовому
засіданні 17 січня 2007 року, представник позивача позовні вимоги підтримав.

Відповідач в
запереченнях та його представник в судовому засіданні заперечує проти позову
посилаючись на правомірність прийняття спірного наказу, та порушення з боку
позивача.

Розглянувши
подані документи і матеріали, заслухавши представників сторін, з'ясувавши
фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява та заперечення проти
позову, дослідивши докази які мають юридичне значення для розгляду позовної
заяви суд встановив наступне.

21 вересня 2005
року на підставі звернення фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 підтриманого
Вадул-Сіретською митницею відповідно до наказу Державної митної служби України
від 21 вересня 2005 року  № 884 підприємство
(приватний підприємець) занесено до реєстру підприємств, що здійснюють
декларування на підставі договору під НОМЕР_2.

22 вересня 2005
року Державною митною службою України фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1
видано свідоцтво про визнання підприємства декларантом, яке перереєстровано на
2006 рік, наказом ДМСУ НОМЕР_5.

Наказом
Державної митної служби України НОМЕР_6
“Про видачу та скасування свідоцтв про визнання підприємства
декларантом” пунктом 2 скасовано свідоцтво про визнання підприємства декларантом
НОМЕР_2 видане фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 у зв'язку з невиконанням
вимог передбачених Положенням.

Розділом 2
"Положення про діяльність підприємств, що здійснюють декларування на
підставі договору", "Права та обов'язки підприємств, що здійснюють
декларування на підставі договору", пункт 2.2, підпункт с) визначено, що
обов'язком підприємств, що здійснюють декларування на підставі договору.

Уповноважений
на декларування від імені приватного підприємця ОСОБА_1- ОСОБА_3, при здачі
заліків у осіб уповноважених на декларування, які проводились відповідно до
наказу по Вадул-Сіретській митниці в зв'язку з істотними змінами в
законодавстві, показав недостатній рівень знань. ПП ОСОБА_1, було повідомлено
та наголошено на необхідності проведення додаткових навчань та самостійної
підготовки з особами, уповноваженими на декларування. По закінченню терміну
двох місяців ОСОБА_3 на заліку не підтвердив необхідний рівень знань, наказом
Вадул-Сіретської митниці НОМЕР_7 йому було скасовано кваліфікаційне свідоцтво.

Наказом
Вадул-Сіретської митниці НОМЕР_8 було скасовано кваліфікаційне свідоцтво
відповідальну особу приватного підприємця ОСОБА_1- ОСОБА_4.

Станом на день
винесення наказу Державної митної служби України НОМЕР_6, та на час розгляду
справи з приватним підприємцем ОСОБА_1  в
трудових відносинах знаходиться ОСОБА_5 (трудовий договір від 28.03.2006 року),
який дії на підставі кваліфікаційного свідоцтва НОМЕР_9 особи уповноваженої на
декларування на підставі договору. Дані про невідповідність знань ОСОБА_5 -
відсутні.

Вадул-Сіретською
митницею не було порушено справ про порушення митних правил у відношенні
працівників ОСОБА_1 або у відношенні осіб, інтереси яких вони представляли в
митних органах.

Відповідно до
вимог пункту 3.8 "Положення про діяльність підприємств, що здійснюють
декларування на підставі договору", затвердженого наказом Державної митної
служби України від 22 липня 1997 року № 340 ( надалі - Положення) “Свідоцтво
може бути скасоване Державною митною службою України у разі невиконання вимог, передбачених
Митним кодексом України та цим Положенням.”

Відповідач
посилається на порушення позивачем підпункту “с” пункту 2.2, Положення та ст.
88 Митного кодексу України.

Розділом 2
Положення, "Права та обов'язки підприємств, що здійснюють декларування на
підставі договору", пункт 2.2, підпункт с) визначено, що обов'язком
підприємств, що здійснюють декларування на підставі договору.

Згідно ст. 88
МК України “Декларант виконує всі обов'язки і несе у повному обсязі
відповідальність, передбачену цим Кодексом, незалежно від того, чи він є
власником товарів і транспортних засобів, які переміщуються через митний кордон
України, митним брокером чи іншою уповноваженою особою.

Декларант
зобов'язаний:

-          здійснити декларування товарів і
транспортних засобів відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом;

-          на вимогу митного органу пред'явити
товари і транспортні засоби для митного контролю і митного оформлення;

-          надати митному органу передбачені
законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних процедур;

-          сплатити податки і збори.” Порушень
вищевказаних вимог не встановлено.

Згідно із ст.69
КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд у встановлює наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші
обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до
п. 1, п.4 ст.70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо
предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені
певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування.

Згідно ст.71
КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього кодексу. В
адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує
проти адміністративного позову.

В матеріалах
справи відсутні належні та допустимі докази, які б з достовірністю
підтверджували невиконання приватним підприємцем ОСОБА_1 вимог, передбачених
Митним кодексом України та  Положення про
діяльність підприємств, що здійснюють декларування на підставі договору",
затвердженого наказом Державної митної служби України від 22 липня 1997 року №
340.

Суд виходить з
того, що скасування свідоцтва про визнання підприємства декларантом Державною
митною службою України відповідно до п. 3.8 “Положення про діяльність
підприємств, що здійснюють декларування на підставі договору", можливе
тільки за умови невиконання вимог передбачених Митним кодексом України та цим
Положенням (в сукупності). Дані про порушення позивачем Митного кодексу України
- відсутні. Як і відсутні дані про порушення позивачем вимог Положення, які є
підставою для скасування свідоцтва.

Відповідно до
ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені
Конституцією та Законами України.

Пункт 2 наказу
Державної митної служби України НОМЕР_6
“Про видачу та скасування свідоцтв про визнання підприємства декларантом”
в частині скасування свідоцтва про визнання підприємства декларантом НОМЕР_2
видане фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 у зв'язку з невиконанням вимог
передбачених Положенням, прийнято не обґрунтовано, тобто без урахуванням усіх
обставин, що мають значення для прийняття рішення без дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації не
пропорційно, зокрема без дотриманням необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення.

У процесі
розгляду справи  не виявлено інших
фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору,
і доказів на підтвердження цих обставин.

На підставі ч.
2 ст. 19 Конституції України, ст. 88 Митного кодексу України,  “Положення про діяльність підприємств, що
здійснюють декларування на підставі договору", затвердженого наказом
Державної митної служби України від 22 липня 1997 року № 340 та керуючись ст.
ст. 2, 71, 86, 94, 160-163, п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу
адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов
задовольнити.

2. Пункт 2
наказу Державної митної служби України НОМЕР_6 “Про видачу та скасування
свідоцтв про визнання підприємства декларантом” в частині скасування свідоцтва
про визнання підприємства декларантом НОМЕР_2 видане фізичній особі -
підприємцю ОСОБА_1 у зв'язку з невиконанням вимог передбачених Положенням” -
визнати нечинним.

Постанова,
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Якщо
було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була
подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої
інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У
разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає
законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Порядок і строки апеляційного оскарження.

Про
апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява.
Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції
викладаються в апеляційній скарзі.

Заява
про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного
суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване
судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови
суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її
проголошення. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції
подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження.

Апеляційна
скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,
якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне
оскарження.

Суддя                                                             М.Г. Чорногуз