ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

27.03.07                                                                                           Справа№ 3/112-16/98

Господарський суд Львівської області у складі судді Іванчук С.В. при секретарі судових засідань Сухович Ю.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

За позовом: Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Львів

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „Пальмира”,м.Самбір

Про стягнення   2 692грн.

За участю представників сторін:

Від позивача: Каменецька Н.В. ( довіреність № 01-7/208-181 від 19.03.07р.

Від відповідача: Плесканка Л.С.(довіреність №3 від 26.03.07р.)

Права   та   обов”язки   сторін   передбачені ст.ст. 49,51КАС   України роз”яснено, заяв про відвід судді не поступало, клопотань про технічну фіксацію судового процесу не надходило.

Суть спору: Львівське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Львів звернулося із  адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Пальмира”,м.Самбір про  стягнення 2 692грн.

В судовому засіданні  представник позивача позовні вимоги підтримав.

Відповідач подав відзив  від 21.03.07р., в якому  заперечує позовні вимоги та просить в позові відмовити.

Дослідивши  матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін,  господарський суд Львівської області в с т а н о в и в:

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Львівське  обласне  відділення  Фонду України  соціального  захисту інвалідів  відповідно  до  Положення  "Про  Фонд  України  соціального захисту Інвалідів" затвердженого постановою КМУ від 26.09.2002р. №1434 є урядовим органом державного управління і на нього покладено завдання щодо здійснення контролю за додержанням підприємствами, установами і організаціями всіх форм власності і господарювання    нормативів   робочих    місць    для    забезпечення працевлаштування   інвалідів,   сприяння   створенню   таких   робочих місць та здійснення контролю за своєчасним перерахуванням сум штрафних санкцій, що надходять від підприємств, за недодержання ними нормативів робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Закон України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями та інтересами.

Відповідно до ст.19 Закону України ”Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” (із змінами та доповненнями ) для підприємств (об”єднань), установ і організацій, незалежно від форм власності та господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі 4% від загальної чисельності працюючих, а якщо працюючих від 8  до 25 осіб - у кількості одного робочого місця.

Згідно положень ст.20 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні із змінами і доповненнями та „Порядку сплати підприємствами (об’єднаннями), установами і організаціями штрафних санкцій до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, акумуляції, обліку та використання цих коштів”, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001р. №1767 підприємства, де кількість працюючих менша, від установленої нормативом, сплачують відповідним відділенням Фонду штрафні санкції. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2004 рік, який було подано відповідачем до Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів та прийнятий Фондом, чисельність працівників на підприємстві у 2004 році складала 75 чол., отже норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів  4 відсотки становить 3 чоловіки. В розділі  II звіту за 2004рік  підприємством   вказано дві особи , яким  встановлено інвалідність, і які  працювали на підприємстві у 2004 році.          Тому, позивачем здійснено нарахування штрафних санкцій в сумі 2 692грн.

Пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 № 1767 “Про затвердження Порядку сплати підприємствами (об'єднаннями), установами і організаціями штрафних санкцій до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, акумуляції, обліку та використання цих коштів”, визначено, що штрафні санкції сплачуються підприємствами самостійно не пізніше 15 квітня року, що настає за звітним .

У постанові від 20.07.2004 № 04/336 зі справи № 2-23/9789-03 Верховним Судом України викладено правову позицію, згідно з якою суди мають з'ясовувати, зокрема, чи повідомляло підприємство органи працевлаштування про створені робочі місця для працевлаштування інвалідів  та на необхідність з”ясування  обставин справи, щодо пропуску строків застосування адміністративно-господарських санкцій, згідно з вимогами ст.250 ГК України. Також Верховний Суд України в постанові від 18.10.05р. зі справи № 21/221 звертає увагу на з”ясування обставин, щодо наявності підстав для покладення на відповідача відповідальності виходячи із положень ст.218 ГК України.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону ( 875-12 ) у спірному періоді працевлаштування інвалідів здійснюється  центральними органами виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органами місцевого самоврядування, громадськими організаціями інвалідів.          Відтак, обов”язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов”язком підбирати і працевлаштовувати інвалідів на створені робочі місця, такий обов”язок покладається на органи працевлаштування .

Як вбачається із матеріалів справи та пояснень  представника відповідача, останнім  створено робочі місця для працевлаштування інвалідів, про що долучено наказ №3-п „а” від 04.01.04р., розклад чисельностей працівників основної та допоміжної служб ТзОВ „Пальмира”. Позивачем також додано копії звітів зданих Самбірському міськрайонному центру зайнятості  про наявність вільних робочих місць(вакантних посад) та потребу в працівниках  станом на 03.01.04р. Однак, як вбачається із долучених до матеріалів справи звітів, на звітах відсутній штамп  центру зайнятості про  їх отримання та при заповненні звітів, відповідачем не зазначено  про наявність вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів, тому дані звіти не можуть вважатися належним доказом в підтвердження  повідомлення Самбірського міськрайонного центру зайнятості  про  створені робочі місця.

За  своєю правовою природою штрафні санкції, передбачені ст.20 Закону №875, є видом адміністративно - господарських санкцій, правовий режим яких визначений у статтях 238-250 Господарського кодексу України. Згідно ст. 250 ГК України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані  до суб”єкта господарювання протягом шести  місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше  ніж через рік з дня порушення цим суб”єктом встановлених законодавчими актами  правил здійснення господарської діяльності.

Позовну заяву подано до суду 26.02.2007р. , тобто після спливу  строку, встановленого ст. 250 ГК України, для застосування санкцій.

Згідно ст. 71 КАС України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, пояснення представників сторін, подані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не обгрунтовані, не доведені належними доказами, тому  задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.18- 20 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, ст. 250ГК України, ст.ст.17,71,86 ,94,158,160-163,167,254 КАС України, суд ,-

П О С Т А Н О В И В:

В позові відмовити.

Постанова набирає законної сили у відповідності до вимог ст.254 КАС України і може

бути оскаржена в апеляційному порядку.

Суддя