Харківський апеляційний
господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2007
р.
Справа № 22-ц-68

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Афанасьєв В.В.,
судді Бухан А.І. , Шевель О.В.

при секретарі Парасочці Н.В.

за
участю представників сторін:

позивачів - ОСОБА_1, ОСОБА_4 - ОСОБА_9

позивачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3 - не з'явилися

відповідача - ТОВ "Торгівельна фірма "Магазин
"Славутич", третьої особи - ОСОБА_8 - ОСОБА_10

третіх осіб - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 - не з'явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні
Харківського  апеляційного господарського
суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 509С/3-9) на рішення Зарічного
районного суду м.  Суми від 23 листопада
2006 року у справі № 22-ц-68

за позовом: ОСОБА_1, м. Суми

ОСОБА_2, м. Суми

ОСОБА_3, м. Суми

ОСОБА_4, м. Суми

треті особи: ОСОБА_5, м. Суми

ОСОБА_6, м. Суми

ОСОБА_7, м. Суми

до Товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельна фірма
"Магазин "Славутич" м. Суми

третя
особа ОСОБА_8, м. Суми

про визнання
рішення загальних зборів частково незаконними, внесення змін до статутних
документів

встановила:

22 лютого 2006 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися
до Зарічного районного суду м. Суми про визнання рішення загальних зборів
частково незаконним.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 23 листопада 2006
року (суддя Бондар С.О.) позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 задоволено
частково. Визнано незаконним рішення загальних зборів Товариства з обмеженою
відповідальністю Торгівельної фірми "Магазин "Славутич" від
05.11.2003 року в частині зменшення часток учасників товариства: ОСОБА_1 з
0,06% статутного капіталу товариства до 0,04% статутного капіталу товариства;
ОСОБА_2 з 0,23% статутного капіталу товариства до 0,17% статутного капіталу
товариства; ОСОБА_3 з 0,12% статутного капіталу товариства до 0,08% статутного
капіталу товариства. Визнано незаконним рішення загальних зборів Товариства з
обмеженою відповідальністю Торгівельної фірми "Магазин
"Славутич" від 31.05.2004 року в частині звільнення учасника
товариства ОСОБА_8 від обов'язку внесення вкладу до статутного капіталу в
розмірі 24 600,00 грн. та заліком заборгованості товариства перед ОСОБА_8 по
договорам позики в розмірі 24 600,00 грн., а також в частині зменшення часток
учасників товариства: ОСОБА_1 з 0,04% статутного капіталу товариства до 0,03%
статутного капіталу товариства; ОСОБА_2 з 0,17% статутного капіталу товариства
до 0,12% статутного капіталу товариства; ОСОБА_3 з 0,08% статутного капіталу
товариства до 0,06% статутного капіталу товариства.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
відмовлено за необґрунтованістю вимог.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання незаконним
рішення загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельної
фірми "Магазин "Славутич" від 05.11.2003 року в частині
збільшення статутного фонду з 86 000,00 грн. до 118 000,00 грн. та розподілу
часток, про визнання незаконним рішення загальних зборів Товариства з обмеженою
відповідальністю Торгівельної фірми "Магазин "Славутич" від
31.05.2004 року в частині збільшення статутного фонду з 118 000,00 грн. до 163
000,00 грн. та розподілу часток, відмовлено за необґрунтованістю вимог.

Відповідач з рішенням Зарічного районного суду м. Суми від
23.11.2006 року не погодився, подав до апеляційного суду Сумської області
апеляційну скаргу, в якій просив змінити рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 23.11.2006 р. по справі № 2-1282/2006 стосовно:

- визнання незаконним рішення загальних зборів ТОВ ТФ
"Магазин" Славутич" від 05.11.2003 р. в частині зменшення часток
учасників товариства: ОСОБА_1 з 0,06% статутного капіталу товариства до 0,04%
статутного капіталу товариства; ОСОБА_2 з 0,23% статутного капіталу товариства
до 0,17% статутного капіталу товариства; ОСОБА_3 з 0,12% статутного капіталу
товариства до 0,08% статутного капіталу товариства;

- визнання незаконним рішення загальних зборів ТОВ ТФ
"Магазин "Славутич" від 31.02.2004 р. в частині звільнення
учасника товариства ОСОБА_8 від обов'язку внесення вкладу до статутного
капіталу в розмірі 24 600,00 грн. та заліком заборгованості товариства перед
ОСОБА_8 по договорам позики 24 600,00 грн., а також в частині зменшення часток
учасників товариства: ОСОБА_1 з 0,04% статутного капіталу товариства до 0,03%
статутного капіталу товариства; ОСОБА_2 з 0,17% статутного капіталу товариства
до 0,12% статутного капіталу товариства; ОСОБА_3 з 0,08% статутного капіталу
товариства до 0,06% статутного капіталу товариства. В іншій частині - залишити
рішення Зарічного районного суду м. Суми від 23.11.2006 р. по даній справі без
змін.

У своїй скарзі відповідач, зокрема, посилається на те, що рішення
Зарічного районного суду м. Суми від 23.11.2006р. в оскаржуваній частині є
необґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального і
процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, які мають значення для
справи.

Третя особа -ОСОБА_8, вимоги апеляційної скарги відповідача
підтримує у повному обсязі.

Позивач -ОСОБА_1, у відзивах на апеляційну скаргу, а також його
представник у судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечують.
Вважають, що суд першої інстанції належним чином надав оцінку всім наявним у
матеріалах справи доказам та прийняв законне рішення, тому просять залишити
його без змін. Апеляційну скаргу вважають необґрунтованою та безпідставною, у
зв'язку з чим просять залишити її без задоволення. Свої заперечення, зокрема,
обґрунтовують тим, що, у відповідності до п. 18 Установчого договору від
24.02.1994 року, зміна розміру статутного фонду здійснюється за згодою
учасників: за рахунок додаткових внесків; за рахунок прибутку від комерційної
діяльності товариства.

Згідно з п. 19 Установчого договору від 24.02.1994 року, зміна
часток у статутному фонді допускається тільки за спільною згодою його
учасників. А у зв'язку з тим, що ОСОБА_1, як учасник товариства, не надавала
згоди на зміну часток у статутному фонді товариства, вважає рішення від
05.11.2003 року про збільшення розміру статутного фонду товариства та зменшення
її частки -учасника цього товариства, з 0,06% статутного капіталу товариства до
0,04% є незаконним та таким, що прийняте з порушенням п.п. 18, 19 Установчого
договору від 24.02.1994 року і статті 52 Закону України «Про господарські
товариства».

Позиція позивача -ОСОБА_3, викладена ним у відзиві на апеляційну
скаргу відповідача, повністю співпадає з позицією ОСОБА_1

Інші сторони цієї справи відзиви на апеляційну скаргу відповідача
не надали. У призначене судове засідання уповноважені представники позивачів -
ОСОБА_2, ОСОБА_3, третіх осіб - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 не з'явилися, хоча,
відповідно до встановленого законодавством порядку, були повідомлені про дату,
час та місце розгляду справи належним чином, про що свідчать наявні в
матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення НОМЕР_1 від
23.02.07, НОМЕР_2 від 27.02.07, НОМЕР_3 від 23.02.07, НОМЕР_4 від 24.02.07.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши представників сторін,
обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні у справі матеріали на
предмет їх юридичної оцінки судом першої інстанції, проаналізувавши
правильність застосування господарським судом норм матеріального та
процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга Товариства з
обмеженою відповідальністю Торгівельної фірми "Магазин
"Славутич" підлягає задоволенню зважаючи на таке.

Зарічний районний суд м. Суми, визнаючи незаконними рішення
загальних зборів учасників ТОВ „ТФ „Магазин „Славутич" від 05.11.2003 року
та від 31.05.2004 року в частині зменшення часток учасників товариства
(позивачів по даній справі), невірно застосував ч. 2 статті 51 Закону України
„Про господарські товариства" до правовідносин, що виникають при
збільшенні статутного фонду товариства, що призвело до прийняття рішення, яке
не відповідає вимогам чинного законодавства. Вищевказана норма не регулює
питання внесення додаткових внесків, пов'язаних з виконанням рішення зборів про
збільшення статутного фонду. Збільшення статутного фонду можливе тільки
за рішенням зборів учасників більшістю голосів. Таке рішення є обов'язковим для
виконання учасниками. Додаткові внески учасників, здійснені без такого рішення
зборів, не призводять ні до збільшення статутного фонду, ні до перерозподілу
часток. Саме в цьому випадку повинна застосовуватись ч.2 статті 51 Закону
України „Про господарські товариства". Проте, якщо додаткові внески
здійснюються на підставі рішення зборів про збільшення статутного фонду,
здійснюється обов'язковий перерозподіл часток учасників товариства у
відсотковому виразі, але частка учасника в грошовому виразі залишається
незмінною.

Згідно з ч. 2 статті 13 Закону України „Про господарські
товариства" (у редакціях, що діяли на момент прийняття загальними зборами
ТОВ „ТФ „Магазин „Славутич" спірних рішень) вклад, оцінений у карбованцях,
становить частку учасника у статутному фонді.

Отже вищевказана правова норма визначає, що: частка учасника
товариства визначається його вкладом; вкладом може бути майно, майнові права та
інше; вклад повинен бути оцінений в грошовому виразі; оцінений в грошовому
виразі вклад становить частку учасника, яка виходячи з цього визначає у
відсотках розмір частки кожного з учасників.

Відповідно до ч.2 статті 86 Господарського кодексу України, вклад
оцінений у гривнях, становить частку учасника та засновника у статутному фонді
товариства. Тому при збільшенні загального розміру статутного фонду при
незмінному грошовому розмірі частки, зменшується відсотковий розмір.

Щодо тверджень позивача - ОСОБА_4 про те, що рішення загальних
зборів учасників ТОВ „ТФ „Магазин „Славутич" від 31.05.2004 року є
незаконним у зв'язку зі здійсненням учасником товариства ОСОБА_8 додаткового
внеску при збільшенні розміру статутного фонду товариства за рахунок заліку
взаємних вимог учасника ОСОБА_8 та товариства, є необґрунтованими та не
відповідають положенням чинного законодавства України зважаючи на наступне.

Частиною 2 статті 144 Цивільного кодексу України передбачено, що
не допускається звільнення
учасника   Товариства з обмеженою
відповідальністю   від обов'язку внесення
вкладу до статутного фонду товариства, у тому числі шляхом зарахування вимог до
товариства, але аналіз положення ст. 144 Цивільного кодексу України  у системному зв'язку з іншими правовими
нормами, зокрема, і Листом Державного комітету України з питань регуляторної
політики та підприємництва від 18.03.2005 року №1768, дає підстави вважати, що
законодавча заборона зарахування вимог учасника
до   товариства  і зобов'язання  такого
учасника внести вклад до статутного фонду товариства  не
поширюється  на випадки    збільшення    статутного фонду шляхом  внесення додаткових вкладів. Отже щодо
обов'язковості внесення учасниками своїх вкладів до статутного фонду Товариства
з обмеженою відповідальністю   і
неможливості звільнення від такого обов'язку шляхом зарахування вимог до
Товариства з обмеженою відповідальністю
стосується лише (первинних) вкладів учасників з огляду на розміщення
цього правила між нормами, які стосуються саме таких вкладів учасників
товариства.

Таким чином, збільшення розміру статутного фонду вже існуючого
Товариства з обмеженою відповідальністю шляхом внесення додаткових вкладів
учасниками є їх правом, а не обов'язком. Таке право реалізується шляхом
прийняття відповідного рішення зборами Товариства з обмеженою відповідальністю,
які вправі самостійно визначати розмір, форму і порядок внесення учасниками
додаткових вкладів (п."а" частини 1 статті 59 Закону України „Про
господарські товариства"). У цьому випадку (при внесенні додаткових
вкладів) Товариство з обмеженою відповідальністю   не позбавлене права проводити зарахування
зустрічних однорідних вимог із іншими особами, зокрема учасниками товариства,
на загальних підставах, визначених у статті 601 Цивільного кодексу України.

Враховуючи зазначене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що
відповідно до Статуту товариства, що діяв на той час -1994 року, учасники в
межах чинного законодавства, на підставі п.21 Статуту, прийняли рішення про
збільшення статутного фонду. Цим же пунктом встановлений лише один випадок,
коли частки учасників повинні були б збільшитись у пропорційному відношенні з
збереженням відсоткового розміру. Таке можливо було тільки в тому випадку, якщо
збільшення статутного фонду товариства відбувалось би за рахунок майна
(прибутку) самого товариства без внесення додаткових внесків учасниками. Тому
твердження представника ОСОБА_1, ОСОБА_4 про необхідність настання таких
наслідків в будь-яких випадках збільшення статутного фонду є безпідставними.

Отже, 05.11.2003 року відбулися збори учасників ТОВ торгівельної
фірми „Магазин"Славутич". Другим питанням порядку денного було
збільшення розміру статутного фонду товариства шляхом внесення додаткових
внесків з метою ремонту приміщення товариства. Всі особи, присутні на зборах,
одностайно проголосували за те, щоб збільшити статутний фонд на 32 000,00 грн.,
після чого він став - 118 000,00 грн. Крім того, цим рішенням від 05.11.2003
року було визначено, як саме здійснюватиметься збільшення статутного фонду
товариства, а саме, всі учасники відмовились від внесення коштів і дали згоду
на внесення коштів ОСОБА_8 Тому в грошовому виразі частки всіх учасників не
змінилися, а в відсотковому відношенні частки зменшились і всі учасники дали на
це згоду. Свою згоду учасники зафіксували, крім протоколу зборів, в додатковій
угоді від 05.11.2003 року.

31.05.2004 року відбулись збори учасників ТОВ торгівельної фірми
„Магазин"Славутич" і, як свідчать матеріали справи, третім питанням
порядку денного було - збільшення розміру статутного фонду товариства шляхом
внесення додаткових внесків. Всі особи, присутні на зборах, одностайно
проголосували за те, щоб збільшити статутний фонд до 163 000,00 грн. за рахунок
внесків учасників ОСОБА_8 та ОСОБА_11, так як інші учасники вносити кошти не
бажали.

За таке рішення учасники голосували одностайно, і на думку колегії
суддів, вказане рішення жодному нормативному акту не суперечить та прийняте при
дотриманні норм чинного законодавства.

Разом з цим, на цих зборах було розглянуто питання щодо розподілу
статутного фонду товариства, де всі учасники зберегли розмір своєї частки в
грошовому виразі, а у відсотковому розмірі погодили їх зменшення у зв'язку з
додатковими внесками ОСОБА_8 та ОСОБА_11 Всі учасники голосували за таке
рішення одностайно. Це рішення було реалізовано шляхом підписання всіма
учасниками, включаючи всіх позивачів, крім ОСОБА_4, який учасником не був (а
став учасником на підставі договору купівлі-продажу корпоративних прав від
22.09.2005р., укладеного між ним та ОСОБА_11), 02.08.2004 року статуту
товариства в новій редакції. В цьому статуті учасники визначили свої частки як
в грошовому, так і в відсотковому виразі. Підписи учасників на статуті були
посвідчені 02.08.2004 року приватним нотаріусом ОСОБА_12 і були зареєстровані
державним реєстратором виконавчого комітету Сумської міської ради 11.08.2004
року. Таким чином всі учасники товариства надали згоду на перерозподіл часток.

Тому посилання ОСОБА_1 на
те, що вона не давала згоди на зміну часток у статутному фонді товариства є
безпідставним.

Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді  в
судовому  процесі  всіх
обставин  справи  в   їх
сукупності, керуючись законом.

Колегія суддів, аналізуючи наявні матеріали у справі, пояснення та
додаткові докази по справі, надані у судовому засіданні, у системному зв'язку з
приписами чинного законодавства, дійшла переконливого висновку про те, що при
винесенні оскаржуваного рішення, Зарічний районний суд м. Суми не здійснив
оцінки обґрунтованості доводів позивачів в частині визнання незаконними рішення
загальних зборів учасників ТОВ „ТФ „Магазин „Славутич" від 05.11.2003 року
та від 31.05.2004 року в частині зменшення часток учасників товариства
(позивачів по даній справі), невірно застосував ч. 2 статті 51 Закону України
„Про господарські товариства" до правовідносин, що виникають при
збільшенні статутного фонду товариства, що призвело до прийняття рішення, яке
не відповідає вимогам чинного законодавства, у зв'язку з чим оскаржуване
рішення Зарічного районного суду м. Суми від 23 листопада 2006 року підлягає в
цій частині скасуванню.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями  99, 101, п. 2 статті 103, п. 4 статті 104,
статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу відповідача задовольнити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 23 листопада 2006
року у справі №22-ц-68 в частині зменшення часток учасників товариства: ОСОБА_1
з 0,06% статутного капіталу товариства до 0,04% статутного капіталу товариства;
ОСОБА_2 з 0,23% статутного капіталу товариства до 0,17% статутного капіталу
товариства; ОСОБА_3 з 0,12% статутного капіталу товариства до 0,08% статутного
капіталу товариства та визнання незаконним рішення загальних зборів Товариства
з обмеженою відповідальністю Торгівельної фірми "Магазин
"Славутич" від 31.05.2004 року в частині звільнення учасника товариства
ОСОБА_8 від обов'язку внесення вкладу до статутного капіталу в розмірі 24
600,00 грн. та заліком заборгованості товариства перед ОСОБА_8 по договорам
позики в розмірі 24 600,00 грн., а також в частині зменшення часток учасників
товариства: ОСОБА_1 з 0,04% статутного капіталу товариства до 0,03% статутного
капіталу товариства; ОСОБА_2 з 0,17% статутного капіталу товариства до 0,12%
статутного капіталу товариства; ОСОБА_3 з 0,08% статутного капіталу товариства
до 0,06% статутного капіталу товариства, скасувати та у цій частині прийняти
нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити .

В іншій частині рішення залишити без змін.

Головуючий суддя
Афанасьєв В.В.

Судді
Бухан А.І.

Шевель О.В.