СУД
====================================================================
Р І Ш Е Н Н Я

10 травня 2007р.
Справа № 8/119

За позовом:
Відкритого акціонерного товариства “Державний Ощадний банк України”,
вул..Госпітальна, 12г, м.Київ (Чернігівське обласне управління Відкритого
акціонерного товариства “Державний Ощадний банк України”, пр.Миру, 19,
м.Чернігів)

До відповідача:
Страхового закритого акціонерного товариства “Грандвіс”, пр.Миру, 21а, м.Чернігів

Про
стягнення 5801грн.72коп.

Суддя   Т.Г.Оленич

ПРЕДСТАВНИКИ   СТОРІН:

від позивача: Маршалова Т.Г. -провідний
юрисконсульт, довір.пост. від 03.05.07р.

від відповідача: Гвоздь І.К.
-представник, довір. № 1 від 10.02.07р., Косенко О.М. -

представник, довір. № 2 від 10.02.07р.

За згодою сторін в судовому засіданні
оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

С У Т Ь          С П О Р У:

Позивачем заявлено позов про
стягнення з відповідача 5593грн.61коп. страхового відшкодування  на підставі договору від 29.09.05р. №НОМЕР_1
страхування фінансового ризику несвоєчасного погашення кредиту, наданому позивачем
ОСОБА_1, та 208грн.11коп. неустойки за несвоєчасну сплату страхового
відшкодування.

Відповідач проти позову заперечує,
стверджуючи, що сума боргу по кредитному договору повернута самим
позичальником, а щодо стягнення неустойки у вигляді пені відповідач зазначає,
що ним внаслідок неправомірних дій позивача, які полягали  у ненаданні необхідної інформації, проведений
фінансовий моніторинг кредитної операції з позичальником, за результатами якого
встановлені підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Заявлені сторонами клопотання про
відмову від здійснення технічної фіксації судового процесу судом задоволені.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення та доводи представників сторін, з'ясувавши обставини
справи, що мають значення для вирішення спору, оцінивши надані сторонами
докази, суд  ВСТАНОВИВ:

29 вересня 2005р. між позивачем та
фізичною особою ОСОБА_1 (далі по тексту -позичальник) укладений кредитний
договір №НОМЕР_2, відповідно до умов якого позивач зобов'язувався надати ОСОБА_1
кредит в сумі 15000грн. зі строком остаточного повернення не пізніше 28.12.06р.
та зі сплатою відсотків за користування кредитом в  розмірі 19% річних.

На виконання умов договору на
підставі заяви позичальника банком 29.09.05р. було видано 15000грн., що
підтверджується заявою на видачу готівки №НОМЕР_3.

29 вересня 2005р. між
позичальником, СЗАТ “Грандвіс” (відповідачем у даній справі) та Ощадбанком
(позивачем у справі) укладений договір №НОМЕР_1 страхування фінансового
ризику  несвоєчасного погашення кредиту,
відповідно до умов якого відповідач прийняв на себе зобов'язання за внесений
позичальником страховий платіж застрахувати фінансовий ризик  несвоєчасного погашення кредиту або його  частки, виданого банком.

Після сплати позичальником
страхового платежу в сумі 705грн.38коп., що підтверджується копією квитанції
№НОМЕР_4, відповідно до п.7.2. договору страхування  даний договір вступив в силу, а тому у
відповідача виникли зобов'язання щодо виплати страхового відшкодування у
разі  настання страхового випадку.

Аналіз даного договору свідчить, що
він укладений на користь третьої особи -Ощадбанку, що не суперечить ст.985
Цивільного кодексу України, відповідно до якої страховик зобов'язаний у разі
настання страхового випадку здійснити страхову виплату саме цієї 3-ї особі.

Відповідно до п.5.1. договору
страхування страховим випадком є несвоєчасне погашення кредиту та відсотків по
ньому, або затримка в погашенні чергових часток кредиту  та відсотків по ньому терміном більш ніж 2
місяці. Згідно із умовами договору страхування
відповідач зобов'язався здійснити виплату страхового відшкодування
протягом одного банківського дня з моменту підписання Акту про настання
страхового випадку (п.п.10.2.,12.1.,12.2.).
При цьому, відповідно до п.п.10.5.,11.1.,11.2. на банк покладений
обов'язок повідомляти про настання страхового випадку  шляхом подачі відповідної заяви, до якої
мають бути додані документи, що підтверджують видачу кредитних коштів, а також
суму наявної заборгованості за кредитом.

Як свідчать матеріали справи,
позивач листом  №НОМЕР_5 повідомив
відповідача про  невиконання
позичальником умов кредитного договору та про наявність заборгованості за
кредитом в сумі 4000грн. та заборгованості по відсотках в сумі 447грн.16коп., і
просив відповідача сплатити страхове відшкодування. Даний лист отриманий
відповідачем 18.08.06р., про що свідчить відбиток штампу на листі, копія якого
додана до матеріалів справи позивачем.
30 жовтня 2006р. відповідач відмовив у здійсненні виплат страхових
відшкодувань по позичальниках -фізичних особах, в тому числі щодо ОСОБА_1, з
підстав наявності у фінансовій операції ознак такої, що підлягає фінансовому
моніторингу.

15 лютого 2007р. позивач  вдруге звернувся до відповідача з листом про
настання страхового випадку у вигляді неповернутих позичальником 5433грн.55коп.
боргу за кредит та 182грн.69коп. несплачених відсотків, вимоги за яким також не
були задоволені відповідачем.

Після порушення провадження у
справі ОСОБА_1 (позичальником за кредитним договором)  повернуто суму заборгованості, яка існувала
станом на 27.03.07р.,  в повному обсязі,
про що зазначено у довідці позивача №НОМЕР_6.

Таким чином, на день  розгляду справи   у позивача відсутні підстави вимагати від
відповідача сплати суми страхового відшкодування у вигляді простроченої заборгованості,
в зв'язку з чим в цій частині в задоволенні позову має бути відмовлено.

Посилаючись на те, що відповідачем
у встановлений  договором страхування
термін не сплачено страхове відшкодування, тобто відповідач не виконав належним
чином свої зобов'язання,  позивач
стверджує, що є підстави для стягнення неустойки у вигляді пені в сумі
208грн.11коп., нарахованої за період з 19.08.06р. по 02.03.07р. Розрахунок суми
неустойки, складений позивачем по 27.03.07р.
та наданий останнім в судовому засіданні 10.05.07р. судом до уваги не
приймається, оскільки сума неустойки за даним розрахунком становить
240грн.02коп., що більше ніж заявлена до стягнення, а клопотання про збільшення
розміру позовних вимог позивачем не подавалося.

Згідно зі ст.611 Цивільного кодексу
України сплата неустойки є правовим наслідком порушення зобов'язання, якщо про
це зазначено у договорі або законі. В силу ст.610 Цивільного кодексу України
порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання. При цьому підставою  для застосування відповідальності за
порушення зобов'язання є наявність вини цієї особи у порушенні зобов'язання.

Відповідно до п.12.1 договору
страхування підставою для виплати банку страхової суми є Акт про непогашення кредиту
і/чи відсотків, який складається Страховиком протягом 2-х банківських днів
після одержання  повідомлення від банку.
Як було встановлено судом, позивач зобов'язувався письмово повідомляти
відповідача про настання страхового випадку, при цьому до такої заяви мали
подаватися документи, що підтверджують видачу кредитних коштів за кредитним
договором, та документи, що підтверджують суму
наявної заборгованості (п.11.1,11.2. договору страхування). Як
вбачається із змісту листів позивача від 17.08.06р. та від 15.02.07р. про
настання страхового випадку, до них не надавалися позивачем будь-які документи,
що підтверджують  наявність
заборгованості саме в  сумах,  які вимагалися до відшкодування. Доказів
представлення відповідних документів разом із заявою або пізніше позивач суду
не надав. За таких обставин, у відповідача була відсутня можливість скласти
Акти про непогашення кредиту і/чи відсотків,
в зв'язку з чим не було підстав для сплати страхової виплати. Тобто, суд
приходить до висновку, що у відсутності у відповідача можливості скласти
Акт  та сплатити суму страхового
відшкодування є вина позивача, як кредитора.

Відповідно до ст.616 Цивільного
кодексу України якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, суд
відповідно зменшує розмір неустойки.

Враховуючи, що саме внаслідок
винних дій банку як кредитора, які виявилися у ненаданні ним  необхідних документів, відповідачем  не були виконані зобов'язання за договором,
суд приходить до висновку, що до відповідача не може бути застосована
відповідальність у вигляді стягнення неустойки.

Крім того, суд приймає до уваги, що
із наявних у справі доказів, зокрема із банківської виписки по позичковому
рахунку, та із розрахунку суми заборгованості по кредиту та відсотках, не
вбачається наявність заборгованості в сумі 4447грн.16коп.,  про яку заявлялося позивачем у листі від
17.08.06р. та в сумі 5616грн.24коп., про яку зазначалося у заяві від 15.02.07р.
До того ж, як свідчить лист позивача від 20.09.06р. № НОМЕР_7 у відповідь на
запит відповідача про наявність у ОСОБА_1 заборгованості за кредитним
договором, станом на 06.09.06р. у позичальника заборгованість як за кредитом
так і за відсотками взагалі була відсутня. Разом з тим, як показує аналіз
розрахунку заборгованості по кредиту та відсотках, що наданий суду позивачем
(а.с.36), протягом періоду з 28.03.06р. по 04.10.06р. будь-яких погашень  позичальником не здійснювалося. А тому суд
приходить до висновку, що позивач не довів встановленими засобами доказування
факт наявності заборгованості по кредиту та відсотках, які підлягали страховому
відшкодуванню.

Отже, враховуючи вищевикладене,
позов є необґрунтованим та безпідставним, а тому задоволенню не підлягає в
повному обсязі.

В силу ст.49 Господарського
процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.610,611,616
Цивільного кодексу України, ст.ст.49, 82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд

В И Р І Ш И
В:

В позові відмовити.

Суддя
Т.Г.Оленич

Повне рішення підписано 14 травня
2007р.

Суддя
Т.Г.Оленич

14.05.07