ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

15 травня 2007 р.

№ 2-1094/04

Колегія суддів Вищого
господарського суду України у складі:

головуючий суддя

Муравйов О. В.

судді

Полянський А. Г. Коробенко Г. П.

розглянувши
касаційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення

Рівненського міського суду
Рівненської області від 16.11.2004 року

та ухвалу

Апеляційного суду Рівненської області
від 16.03.2005 року (справа №22а-199)

по справі

№ 2-1094/04

за позовом

ОСОБА_1

до

Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ресторан Мир"

про

визнання недійсними рішень
загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю "Ресторан
Мир", змін до установчого договору, поновлення в товаристві і визнання
права на частку в його майні

За участю представників сторін:

від позивача:

не з'явився

від відповідача:

не з'явився

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 21.03.2007 року касаційна скарга ОСОБА_1 була прийнята до
провадження, її розгляд призначений на 15.05.2007 року.

У зв'язку з перебуванням судді
Фролової Г.М. у відпустці, розпорядженням виконуючого обов'язки Голови судової
палати від 14.05.2007 року для розгляду справи № 2-1094/04 в касаційному
порядку утворена колегія суддів в наступному складі: головуючий -Муравйов О.
В., судді Полянський А. Г., Коробенко Г. П.

Відводів зазначеному складу колегії
суддів не заявлено.

У судове засідання 15.05.2007 року
сторони по справі не з'явились, у зв'язку з чим повний текст постанови Вищого
господарського суду України направляється сторонам в установленому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 звернулась до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ресторан Мир" про
визнання недійсними рішень загальних зборів Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ресторан Мир", змін до установчого договору,
поновлення в товаристві і визнання права на частку в його майні,.

Рішенням Рівненського міського суду
Рівненської області від 16.11.2004 року по справі № 2-1094/04 (суддя Куцоконь
Ю.П.) в позові ОСОБА_1 в частині визнання незаконним рішення загальних зборів
учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Ресторан Мир" від
27 серпня 1999 року про виключення її з товариства та про внесення змін до
статуту товариства, про поновлення в товаристві та визнання права на частку в
майні і приміщенні товариства відмовити у зв'язку з пропуском строку для
звернення з позовом (строку позовної давності). В решті позову ОСОБА_1
відмовити за безпідставністю та недоведеністю позовних вимог.

Ухвалою Апеляційного суду
Рівненської області від 16.03.2005 року (справа №22а-199) (головуючий суддя
Малько О.С., судді Ковалевич С.П., Собіна І.М.), апеляційна скарга ОСОБА_1 на
рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16.11.2004 року
відхилена.

Рішення першої інстанції та ухвала
апеляційного суду мотивовані, зокрема тим, що початок перебігу строку позовної
давності слід рахувати з 4 жовтня 1999 року, тобто з дня коли позивачці було
запропоновано ознайомитись з рішенням загальних зборів товариства про її
виключення з числа учасників товариства.

Крім того, суди першої та
апеляційної інстанцій виходили з того, що доводи ОСОБА_1 про те, що позовна
давність не поширюється на її вимогу про поновлення в товаристві є
необґрунтованими, оскільки базуються на нормах цивільного кодексу, який вступив
у дію після виникнення спірних правовідносин і які не підлягали застосуванню
судом.

Не погоджуючись з прийнятими по
справі рішенням та ухвалою, ОСОБА_1 звернулась до Вищого господарського суду
України з касаційною скаргою, в якій стверджує про порушення місцевим
господарським судом та судом апеляційної інстанції норм матеріального права і
просить ухвалу апеляційного суду скасувати в цілому, рішення суду першої
інстанції скасувати в частині відмови у визнанні незаконним рішень загальних
зборів учасників ТОВ "Ресторан Мир" від 27.08.1999р. про виключення
позивачки з цього товариства та внесення змін до установлених документів ТОВ
"Ресторан Мир", а також в частині відмови у поновленні позивачки в
ТОВ "Ресторан Мир" в зв'язку з пропуском позовної давності; прийняти
нове рішення по суті справи, яким визнати незаконним і відмінити рішення
загальних зборів учасників ТОВ "Ресторан Мир" від 27.08.1999р. про
виключення позивачки зі складу учасників ТОВ "Ресторан Мир"; визнати
незаконним і відмінити внесення змін до Статуту ТОВ "Ресторан Мир",
які зареєстровані розпорядженням Рівненського міського голови 16.09.1999р. за №
1876-р; поновити позивачку у ТОВ "Ресторан Мир".

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Ресторан Мир" відзив на касаційну скаргу суду не
надало, що не перешкоджає розгляду касаційної скарги по суті.

Розглянувши матеріали справи,
касаційну скаргу, заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського
суду України дійшла наступного висновку.

Як встановлено місцевим судом та
підтверджено в ході розгляду справи в апеляційній інстанції, 7 грудня 1995 року
членами організації орендарів ДКП комплексу ресторан "Мир" було
створено Товариство з обмеженою відповідальністю "Ресторан Мир", про
що свідчить протокол № 1 установчих зборів товариства. Цими ж зборами було
прийнято рішення про підписання Установчого договору та затвердження Статуту
товариства. Згідно п. 6 Установчого договору, для забезпечення діяльності
товариства за рахунок внесків учасників товариства створюється Статутний фонд у
розмірі 819444000 крб. Статутний фонд формується шляхом внесення учасниками -
членами організації орендарів належних їх часток в приватизованому майні ОП
"Ресторан Мир". При цьому йде посилання на договір купівлі-продажу
від 30 червня 1995 року № 62. Як випливає з вказаного договору купівлі-продажу,
на час створення ТзОВ "Ресторан Мир", організація орендарів ДКП
комплексу ресторану "Мир" придбала і була власником майна (крім
приміщення) ДКП комплексу ресторан "Мир" вартістю 819444000 крб.
Таким чином, саме за рахунок вказаного майна був сформований Статутний фонд
ТзОВ "Ресторан Мир".

Як зазначено в п. 6 Установчого
договору ТзОВ "Ресторан Мир", розмір внесків та частка в Статутному
фонді кожного учасника вказані в п.12 цього договору. Дійсно, в п.12
Установчого договору відображено, крім анкетних та паспортних даних, доля в
майні, що була приватизована за власні кошти, а також частка в Статутному фонді
товариства кожного з його учасників. Всі записи в п.12 Установчого договору скріплені
підписами учасників товариства, в тому числі і ОСОБА_1

Суди першої та апеляційної
інстанцій, оцінивши наявні в справі докази, дійшли висновку про
необгрунтованість доводів позивачки про фальсифікацію Установчого договору по
справі. Підписи учасників товариства в Установчому договорі свідчать про їх
згоду з визначеним розподілом часток в майні та Статутному фонді товариства, що
відповідає вимогам ст.ст. 4, 50, 51 Закону України "Про господарські
товариства". Відповідно до Установчого договору, доля ОСОБА_1 в майні
товариства становить 12000000 крб., а частка в Статутному фонді товариства -
1,5%.

Як встановлено судом першої
інстанції, з пояснень ОСОБА_1 вбачається, що Установчий договір нею
підписувався. Належних та достатніх доказів того, що при підписанні ОСОБА_1
Установчого договору в ньому не було зазначено її долі в майні та частки в
Статутному фонді, і вона не знала про їх розміри, суду не надано, а тому
місцевий суд цілком обґрунтовано не погодився з такими твердженнями позивачки.

За таких обставин, вимоги позивача
про визнання незаконним п.12 Установчого договору ТзОВ "Ресторан Мир"
про розмір її частки в Статутному фонді і приватизованому майні товариства суд
першої інстанції, а так само і апеляційний суд цілком обґрунтовано визнав безпідставними
та недоведеними.

Згідно протоколу № 1 зборів
трудового колективу ТзОВ "Ресторан Мир" від 15 березня 1999 року, на
вказаних зборах розглядалося питання про приватизацію приміщення ТзОВ
"Ресторан Мир". Збори вирішили погодитись на приватизацію приміщення
ТзОВ "Ресторан Мир"; приватизацію приміщення оформити за рахунок
коштів тих членів товариства, які внесуть для цього гроші, з визнання за ними
права власності на викуплене приміщення; доручити директору ТзОВ "Ресторан
Мир" укласти договір купівлі-продажу об'єкта приватизації. Факт проведення
вказаних зборів трудового колективу сторонами не оспорювався. З протоколу
слідує, що на цих зборах рішення про відмову ОСОБА_1 від викупу приміщення ТзОВ
"Ресторан Мир" не приймалось, що свідчить про безпідставність позовних
вимог в цій частині.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, відповідно до протоколу зборів учасників ТзОВ
"Ресторан Мир" від 19 липня 1999 року, на зборах розглядалося питання
внесення коштів для викупу приміщення ТзОВ "Ресторан Мир" в сумі
117471 грн. 10 коп. до 4 серпня 1999 року у зв'язку з укладенням договору
купівлі-продажу від 5 липня 1999 року. Згідно протоколу, збори ухвалили
вирішити питання викупу приміщення ТзОВ "Ресторан Мир" шляхом
внесення учасниками товариства ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі
58735 грн. 55 коп. кожним. Рішення про відмову ОСОБА_1 від внесення грошей на
викуп приміщення та про згоду на внесення грошей учасниками товариства ОСОБА_2
та ОСОБА_3 вказаними зборами не приймались, що також свідчить про
безпідставність позову в цій частині.

Також судами встановлено, що 18
березня 1999 року ОСОБА_1 на адресу зборів ТзОВ "Ресторан Мир" подала
письмову заяву, в якій вказала, що гроші на приватизацію підприємства вносити
не буде. Факт написання та подачі такої заяви позивачем не оспорювався ані в
суді першої інстанції, ані в апеляційному суді. При цьому, укладання директором
ОСОБА_2 від імені ТзОВ "Ресторан Мир" 5 липня 1999 року договору
купівлі-продажу приміщення ресторану місцевий суд, а так само і апеляційна
інстанція, на думку колегії суддів Вищого господарського суду України є цілком
правомірним. Згідно Статуту ТзОВ "Ресторан Мир"
(п.п.8.5.,8.10.,8.13.,8.15.) та ст.ст. 59, 62 Закону України "Про
господарські товариства", питання укладання цього договору не відноситься
до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства, і ОСОБА_2, як
директор товариства, мала права на його укладання.

Згідно протоколу № 2 зборів
учасників ТзОВ "Ресторан Мир" від 27 серпня 1999 року (п.19), ОСОБА_1
була виключена з ТзОВ "Ресторан Мир" на підставі ст.64 Закону України
"Про господарські товариства". На цих же зборах були прийняті й інші
рішення, в тому числі і про внесення змін до Статуту товариства. Погодившись з
доводами позивача про виключення із складу учасників товариства з порушенням
вимог ст. 64 Закону України "Про господарські товариства", суд першої
інстанції відмовив в задоволенні позову в цій частині у зв'язку з пропуском
позивачкою строку позовної давності.

Колегія суддів Вищого
господарського суду України вважає обгрунтованими твердження позивачки,
викладені в касаційній скарзі, про те, що судами першої та апеляційної
інстанцій неправильно застосовані норми матеріального.

Так, касаційна інстанція, з
урахуванням Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України,
визнає, що до спірних відносин застосовуються саме положення Цивільного кодексу
УРСР 1963 року.

Згідно статті 83 ЦК УРСР позовна
давність не поширюється, зокрема, на вимоги, що випливають з порушення
особистих немайнових прав, крім випадків, передбачених законом.

Суд касаційної інстанції
погоджується з позивачем в тому, що право участі у господарському товаристві є
особистим немайновим правом.

Хоча зазначене положення було
нормативно закріплено тільки в ст. 100 ЦК України, який набрав чинності пізніше
виникнення спірних правовідносин, суд касаційної інстанції вважає, що і під час
дії Цивільного кодексу УРСР, Закону України "Про господарські
товариства" суть спірних правовідносин залишалася тією ж.

За таких обставин відповідно до ст.
83 ЦК УРСР суд першої інстанції помилково застосував положення ст. 71 ЦК УРСР і
відмовив в позові в оскарженій позивачкою частині, що згідно з ст. 11110
ГПК України є підставою для скасування рішення місцевого суду та ухвали
апеляційної інстанції.

Разом з тим, для вирішення спору в
оскарженій частині позовних вимог необхідно дослідити зміст внесених змін до
установчих документів, дослідити інші обставини, пов'язані з поновленням
порушених прав позивачки. Крім того, позивачкою до суду касаційної інстанції додані
судові рішення по інших справах, які стосуються спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 2 ст. 1117
ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові
господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

У зв'язку з наведеним суд
касаційної інстанції не розглядає надані позивачкою документи.

Відповідно до ст. 108 Вищий
господарський суд України переглядає рішення місцевого господарського суду та
постанови апеляційного господарського суду за касаційною скаргою.

Оскільки заявником рішення
місцевого суду оскаржене тільки в частині, воно підлягає скасуванню в частині
відмови в позові ОСОБА_1 про визнання незаконними рішення загальних зборів
учасників товариства з обмеженою відповідальністю "Ресторан Мир" від
27 серпня 1999 року про виключення її з товариства та про внесення змін до
статуту товариства, про поновлення в товаристві та визнання права на частку в
майні і приміщенні товариства з передачею справи в цій частині на новий розгляд
до місцевого господарського суду відповідно до "Прикінцевих положень"
Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України
щодо визначення підсудності справ з питань приватизації та з корпоративних
спорів". Ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню повністю.

За таких обставин касаційна скарга
підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 1115,
1117, 1119, 11111 Господарського
процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Касаційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду
Рівненської області від 16.03.2005 року (справа №22а-199) скасувати.

Рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 16.11.2004 року та по справі № 2-1094/04 скасувати в
частині відмови в позові ОСОБА_1 про визнання незаконними рішення загальних
зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю "Ресторан
Мир" від 27 серпня 1999 року про виключення її з товариства та про
внесення змін до статуту товариства, про поновлення в товаристві та визнання
права на частку в майні і приміщенні товариства

В цій частині справу передати на
новий розгляд до Господарського суду Рівненської області.

Головуючий суддя

О. В. Муравйов

Судді

А. Г. Полянський  Г. П. Коробенко