СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

23 квітня 2007 року

Справа № 2-15/18066-2006

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Щепанської О.А.,

суддів                                                                      Гоголя Ю.М.,

Плута В.М.,

за участю представників сторін:

позивача: Крупського Олександра Євгеновича, довіреність №4/ю від 13.03.2007, виробничого підприємства водопровідно-каналізаційного господарства Південного берегу Криму;

відповідача: Дербеньової Наталії Миколаївни, довіреність №б/н від 01.09.2006,   спільного підприємства "Дзельква";

розглянувши апеляційну скаргу спільного підприємства "Дзельква" на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя    Іщенко І.А.) від 5 лютого 2007 року у справі № 2-15/18066-2006,

за позовом           виробничого підприємства водопровідно-каналізаційного господарства Південного берегу Криму (вул. Крівошти, 27,Ялта,98600)

до           спільного підприємства "Дзельква" (вул. Амет-Хана Султана, 25,Алупка,98676, вул. Таврична, 23, Ялта, 98635)

про стягнення 15806,50 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 5 лютого 2007 року у справі №2-15/18066-2006 (суддя Іщенко І.А.) задоволено позов виробничого підприємства водопровідно-каналізаційного господарства Південного берегу Криму до спільного підприємства "Дзельква" про стягнення 15806,50грн.

Суд стягнув з спільного підприємства "Дзельква" на користь виробничого підприємства водопровідно-каналізаційного господарства Південного берегу Криму 6494,34грн. основного боргу, 1138,11грн. пені, 7873,20грн. перевитрати ліміту, 68,79грн. 3% річних, 232,06грн. інфляційних витрат, 158,65грн. державного мита та 118,00грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Відповідач, не погодившись з рішенням господарського суду, звернувся до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначене рішення місцевого господарського суду.

Сторона  посилається на те, що господарським судом при прийнятті рішення, було порушено норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідач посилається на те, що судом першої інстанції було необґрунтовано визнано, що за відповідачем утворилась заборгованість за отримані послуги за договором на відпуск води з комунального водопроводу та прийом стоків до комунальної каналізації у розмірі 6494,34грн., яка виникла за період з 01.10.2005 по 01.10.2006, з урахуванням інфляційної суми у розмірі 232,0грн. та відсотків річних у сумі 68,79грн.

В судовому засіданні з 02.04.2007 року по 05.04.2007 року було оголошено перерву.

Розпорядженням першого заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду від 05.04.2007 року у складі судової колегії було здійснено заміну судді Ґонтаря В.І., у зв'язку  з зайнятістю в іншому судовому процесі, на суддю Прокопанич Г.К.

Розпорядженням заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду від 23.04.2007 року у складі судової колегії було здійснено заміну судді Прокопанич Г.К., у зв'язку з відрядженням, на суддю Гоголя Ю.М.

На підставі статті 101 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія повторно розглянувши матеріали справи, встановила наступне.

Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства Південного берега Криму  звернулось до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом до спільного підприємства "Дзельква" про стягнення 15806,50грн. за договором №805 від 28.02.2001  на відпуск води із комунального водопроводу і приймання стоків до комунальної каналізації, з яких: 6494,34грн. - основний борг, 1138,11грн. - пені, 7873,20грн. - перевитрата ліміту, 68,79грн. - 3 % річних,  232,06грн. - інфляційних витрат. (а. с. 2-3).

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що відповідно до договору №805 від 28.02.2001  надавав відповідачу послуги на відпуск води із комунального водопроводу і приймання стоків до комунальної каналізації, однак відповідач обов'язки за договором виконував неналежним чином, що призвело до утворення заборгованості й позивач змушений звернутися до суду для стягнення цієї заборгованості в примусовому порядку.

Суд першої інстанції позов задовольнив. Рішення суду першої інстанції було мотивовано тим, що матеріалами справи підтверджується той факт, що відповідач зобов'язання за договором з оплати за отримані послуги за водокористування і водовідведення за виставленими рахунками не виконував належним чином, у зв'язку з чим за ним утворилась заборгованість у сумі 6494,34грн. за період з 01.10.2005  по 01.10.2006.

Судова колегія розглянувши матеріали справи, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, дослідивши надані докази,  дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи,  28 лютого 2001 року між виробничим підприємством водопровідно-каналізаційного господарства Південного берегу Криму (Водоканал) (позивач) та спільним підприємством "Дзельква" (Абонент) (відповідач) було укладено договір №805 на постачання води з комунального водопроводу та прийом стоків до комунальної каналізації. (а. с. 10).

Згідно з пунктом 1 вказаного договору, позивач приймає на себе зобов'язання постачати воду з комунального водопроводу та надавати послуги по водовідведенню, а відповідач зобов'язується сплачувати за отримані послуги відповідно рахункам.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач обов'язки за договором виконав у повному обсязі, а саме:  рахунками №805 (а. с. 13, 30-34).

Як встановлено пунктом 12.9 Правил користування системами комунального водопостачання й водовідведення в містах і селищах України, затверджених Наказом №65 Держжитлокомунгоспу України 01.07.1994, рахунки або інші платіжні документи за воду підлягають оплаті абонентами в п'ятиденний строк після їхнього пред'явлення позивачем. Вказане положення закріплене також і пунктом 8 договору.

Крім того, відповідачу щомісяця пред'являлися рахунки на оплату, в яких вказувалось про обсяг наданих послуг, тарифи і загальна сума, яка підлягає сплаті.

Проте, відповідач зобов'язання за договором по оплаті за отримані послуги за водокористування і водовідведення за виставленими рахунками не виконував належним чином, у зв'язку з чим за ним утворилась заборгованість у сумі 6494,34грн. за період з 01.10.2005  по 01.10.2006, що стало підставою для звернення з позовом до суду й нарахуванню штрафних санкцій, передбачених пунктами 8, 10 договору.

Крім того, пунктом 9 договору передбачено, що абонентам, яким подача води обмежується, вода відпускається в розмірах ліміту, затвердженого виконавчим комітетом міської Ради.

Пунктом 2 договору передбачено обов'язок Абонента надавати розрахунок водоспоживання окремо на виробничі та комунальні потреби до 15 жовтня щороку.

На підставі того, що відповідачем не були пред'явлені розрахунки нормативного водокористування та водовідведення на 2005 рік рішенням Виконавчого комітету Ялтинської міської Ради №79 від 27.01.2005 відповідачу були встановлені нульові ліміти водокористування та водовідведення на 2005 рік  (а. с. 14).

Згідно з Правилами користування системами комунального водоспоживання й водовідведення в містах і селищах України №65 від 01.07.1994  та пунктом 1.2 рішення Ялтинської міської Ради №79 від 27.01.2005, абоненти, які не надали узгоджені розрахунки водокористування на 2005 рік або перевищили встановлений ліміт водокористування сплачують за використану воду по п'ятикратному тарифу.

Аналогічне положення міститься й у пункті 10 договору, яким встановлено, що вода, використана понад встановленого ліміту, сплачується в п'ятикратному розмірі тарифу.

Отже, за відповідачем виникла заборгованість за перевитрату ліміту за 3-й квартал 2005 року у сумі 7873,20грн.

Оскільки рішення Виконавчого комітету Ялтинської міської Ради №79 від 27.01.2005  відповідачем не оскаржене в установленому законом порядку, тому, суд першої інстанції правомірно, на думку судової колегії, визнало його таким, що  є дійсним.

Як вбачається з представлених доказів в матеріалах справи, позивачем на адресу відповідача було направлено повідомлення про застосування нульового ліміту, що підтверджується повідомленням.

Згідно з статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу.

Приймаючи до уваги, що судом під час розгляду наявності заборгованості спільного підприємства "Дзельква" за отримані послуги за договором №805 від 28.02.2001  на відпуск води із комунального водопроводу і приймання стоків в комунальну каналізацію встановлена належним чином підтверджена у розмірі 6494,34грн., а тому, на думку судової колегії, судом першої інстанції було вірно встановлено, що вона підлягає стягненню, з урахуванням 7873,20грн. перевитрати ліміту.

Статті 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 68,79грн. - 3 % річних за період з 01.11.2005  по 01.10.2006  та 232,06грн. інфляційних витрат за період 01.11.2005  по 01.10.2006  (а. с. 12).

Як підтверджується матеріалами справи, присутній факт неналежного виконання грошового зобов'язання спільним підприємством "Дзельква", а тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача річних у розмірі 68,79грн. та інфляційних витрат у розмірі 232,06грн. за період з 01.11.2005  по 01.10.2006, таким чином,  судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дані позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлена позовна вимога також про стягнення пені за період з 01.04.2006  по 01.10.2006  у розмірі 1138,11грн. (а. с. 37-42).

Згідно з пунктами 8, 10 договору №365 від 08.02.2001, у випадку невиконання взятого на себе зобов'язання відповідачем за договором, а саме: при несплаті рахунку протягом п'яти днів за кожен день прострочення нараховуватиметься пеня у розмірі 0,2 % від суми боргу, але не більш подвійної облікової ставки Національного Банку України згідно Закону України № 543/96-ВР від 22.11.1996.  Вода, витрачена понад затвердженого ліміту, оплачується в п'ятикратному розмірі тарифу.

Відповідно до приписів пункту 3 статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Приписи вказаної статті кореспондуються з відповідними статтями Господарського кодексу України, а саме, пункт 1 статті 230 штрафні санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення пені підлягають задоволенню у розмірі  1138,11грн. за період з 01.04.2006  по 01.10.2006.

Приписами статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем таких обставин суду не представлено.

Отже, судова колегія не може прийняти до уваги посилання відповідача, які було викладено  в апеляційній скарзі, оскільки вони суперечать нормам чинного законодавства та спростовуються доказами наданими в матеріалах справи.

З огляду на вищевикладене, судова колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення було прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права та підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим  від 5 лютого 2007 року у справі № 2-15/18066-2006 залишити без змін.

2.Апеляційну скаргу спільного підприємства "Дзельква" залишити без задоволення.

Головуючий суддя                                                  О.А. Щепанська

Судді                                                                                Ю.М. Гоголь

В.М. Плут