ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

26.02.2007
Справа №2-29/19153-2006А

За позовом – Фізичної особи - підприємця Куінджи Дмитра Володимировича, м.Сімферополь.

До відповідача – Виконавчого комітету Сімферопольської міської ради, м.Сімферополь.

Про визнання незаконним та скасування рішення, та визнання права.

Суддя Башилашвілі О.І.

Секретар судового засідання Готовкіна Т.С.

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача – Куінджи Д.В. – СПД.

Від відповідача – Орлова Л.П. – гол. фахівець, дов. Від 21.12.2006 року № 24/01-06/2609.

Суть спору: Фізична особа-підприємець Куінджи Д.В. звернувся до господарського суду АР Крим з позовом до відповідача – Виконавчого комітету Сімферопольської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення виконкому Сімферопольської міської ради №2075 від 15.11.2006р. „Про узгодження режиму роботи магазину з кафетерієм ПП Куінджи Д.В. по вул. Київська,38”; визнання за фізичною особою – підприємцем Куінджи Д.В. право на цілодобовий режим роботи підприємства сфери обслуговування – продовольчого магазину з кафетерієм, розташованих по вул.Київська,38 у м.Сімферополі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що спірне рішення не відповідає вимогам закону та порушує право позивача на ведення господарської діяльності.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, проти позовних вимог заперечує, з тих підстав, що спірне рішення обґрунтоване, відповідає нормам закону та винесено з метою захисту прав громадян на відпочинок.

З'ясувавши можливість врегулювання спору до судового розгляду, суд встановив, що сторони не згодні врегулювати спір до судового розгляду, у зв’язку з чим суд закінчив підготовче провадження та перейшов до судового розгляду справи.

Після вияснення усіх обставин справи, та перевірення доказів, суд перейшов до судових дебатів, та після закінчення яких, суд віддалявся для ухвалення рішення по даній справі до нарадчої кімнати.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець Куінджи Дмитро Володимирович користується не житловими приміщеннями площею 123,5 кв.м., розташованими за адресою: АР Крим, м. Сімферополь, вул. Київська,38.

Позивач користується цім приміщенням на підставі договору оренди від 05.11.2005р., який укладений позивачем з фізичною особою–підприємцем Аверіним В.Л.

Пунктом 2 цього договору встановлено, що об’єкт оренди передається в оренду для розміщення об’єкта торгівлі (магазину).

Суд встановив, що зазначений договір не розірваний та не визнаний недійсним у встановленому законом порядку.

На підставі заяви позивача, виконавчий комітет Сімферопольської міської ради видав позивачу дозвіл № 3508 на право розміщення об’єкта торгівлі, спеціалізацією якого є магазин з кафетерієм; продтовари, продукція громадського харчування (а.с. 13).

З цього дозволу вбачається, що строк його дії був встановлений до 19.03.2006р., та після спливу якого, строк дії дозволу був безстрочно продовжений.

Режим роботи об’єкту торгівлі магазину у дозволі не визначений, що свідчить про відсутність обмежень режиму роботи.

15.11.2006р. виконавчим комітетом прийнято рішення № 2075, яким узгоджений з 10.11.2006р. режим роботи магазину позивача з 7.00 до 22.00 годин.

Суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Зі спірного рішення вбачається, що воно прийнято відповідно до ст. 30 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” та Постанови Кабінету Міністрів України „Про затвердження Порядку провадження торговельної діяльності та правил торговельного обслуговування населення” від 15.06.2006р. № 833.

Відповідно до п.п. 9 п. а) ст. 30 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні повноваження щодо встановлення зручного для населення режиму роботи підприємств комунального господарства, торгівлі та громадського харчування, побутового обслуговування, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад.

Підпункт 4 п. б) ст. 30 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” передбачає, що делегованими є повноваження органів сільських, селищних, міських рад щодо встановлення за погодженням з власниками режиму роботи розташованих на відповідній території підприємств, установ та організацій сфери обслуговування незалежно від форм власності.

Згідно п. 13 Постанови Кабінету Міністрів України „Про затвердження Порядку провадження торговельної діяльності та правил торговельного обслуговування населення” від 15.06.2006р. № 833, режим роботи торговельного об'єкта та закладу ресторанного господарства встановлюється суб'єктом господарювання самостійно, а у випадках, передбачених законодавством, за погодженням з органами місцевого самоврядування.

Враховуючи наведенні норми, суд приходить до висновку, що режим роботи торговельного об'єкта не може встановлюватись без урахування прав суб'єкта підприємницької діяльності.

Відповідач у спірному рішенні, як на підставу для його прийняття, посилається на скарги жителів будинку № 38, де на першому поверху розташований магазин позивача.

При цьому вказує що у ціх скаргах, громадяни посилаються на незручність проживання, у зв’язку з цілодобовою роботою магазину.

Відповідно до ст. 72 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідач не використав свого права, наданого йому наведеною нормою, та не представив суду письмові скарги жителів будинку № 38 по вул. Київській у м.Сімферополі.

З дозволу на розміщення об’єкту торгівлі, що виданий позивачу вбачається, що 20.12.2005р. цей дозвіл узгоджений з міською Санепідемстанцією (а.с. 13).

Будь-які докази, що підтверджують порушення позивачем шумового фону, або інших встановлених норм та правил, у матеріалах справи відсутні.

Суд встановив, що режим роботи кафетерію, що у знаходиться у магазині позивача встановлений з 10-00 по 20-00 годин, у магазині постійно працює охорона.

У зв’язку з цим, суд приходить до висновку, що мотивування жителів будинку де розташований магазин позивача, а саме: „незручність проживання, у зв’язку з цілодобовою роботою магазину” не обґрунтоване та не може бути підставою для зміни виконавчим органом міської ради режиму роботи торговельного об'єкта без урахування прав суб'єкта підприємницької діяльності.

Стаття 42 Конституції України встановлює, що кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Стаття 6 Господарського Кодексу України встановлює загальні принципи господарювання, серед яких є: свобода підприємницької діяльності у межах, визначених законом; вільний рух капіталів, товарів та послуг на території України; заборона незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини.

Відповідно до ст. 42 Господарського Кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами  господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

За викладених обставин, суд вважає, що спірне рішення прийнято відповідачем без урахування прав позивача на ведення самостійної, ініціативної, систематичної господарська діяльність, що не допустимо та по суті є втручанням у господарську діяльність позивача, що у свою чергу може вплинути на досягнення останнім своїх цілей пов’язаних з веденням підприємницької діяльності.

Слід зазначити, що аналогічної думки, щодо недопустимості встановлення виконавчими органами органів місцевого самоврядування режиму роботи торговельного об'єкта без урахування прав суб'єкта підприємницької діяльності, дотримується Державний комітет України з питань регуляторної політики та підприємництва у своєму листі від 10.11.2006р. № 8104.

Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ст. 7 Кодексу адміністративного судочинства України, є принцип законності, який відповідно до ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, полягає в наступному, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.2 Роз’яснення Президії Вищого господарського суду від 26.01.2000р. № 02-5/35 „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів”, підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що спірне рішення необґрунтовано законодавче, не відповідає ст. 42 Конституції України, ст.ст. 6,42 Господарського Кодексу України та порушує права позивача на ведення господарської діяльності.

Вступна та резолютивна частини постанови оголошені в судовому засіданні 26.02.2007р.

Постанова оформлена та підписана 26.02.2007р.

Керуючись ст. 152, п. 1 ст. 153, 160, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Позов задовольнити.

2. Визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Сімферопольської міської ради №2075 від 15.11.2006р. „Про узгодження режиму роботи магазину з кафетерієм ПП Куінджи Д.В. по вул. Київська,38”.

3. Визнати за фізичною особою – підприємцем Куінджи Дмитром Володимировичем (АР Крим, м. Сімферополь, вул. Донская, 41, кв. 97, ідентифікаційний код ) право на цілодобовий режим роботи підприємства сфери обслуговування – продовольчого магазину з кафетерієм, розташованого по вул.Київська,38 у м.Сімферополі.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Башилашвілі О.І.