ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2007 р.

11 год. 00 хвил.              Справа № АС-27/842-06

вх. № 16231/1-27

Суддя господарського суду Харківської області Мамалуй О.О.

за участю секретаря судового засідання Макаровських А.С.

представників сторін :

позивача – Мазур В.С. – головний державний податковий інспектор (за дорученням), Середа В.М. – заступник начальника (за дорученням), Токар О.В. – старший державний податковий інспектор (за дорученням)

відповідача  - Єрьоменко А.В. – представники (за дорученням)

по справі за позовом  ДПІ у Ленінському районі м. Харкова

до  ПФ "АПІЯ" м. Х-в

про зобов'язання надати документи

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ДПІ у Ленінському районі м. Харкова звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить:

·          Зобов'язати відповідача - ПФ „Апія" надати до ДПІ у Ленінському районі м. Харкова документи, які підтверджують факт надмірної сплати ПДВ по деклараціям за жовтень-грудень 2005 р.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що приватною фірмою „Апія” відповідно до декларації з податку на додану вартість за жовтень 2005 р. від 17.11.2005 р. № 59987, та за грудень 2005 р. від 19.01.2006 р. № 91845, які надійшли до ДПІ у Ленінському районі м. Харкова було заявлено до відшкодування податок на додану вартість з державного бюджету у жовтні 2005 р. у розмірі 703083,00 грн. та у грудні 2005 р. – 200377,00 грн. в рахунок майбутніх платежів.

Позивач зазначає, що на підставі направлення на перевірку від 22.02.2006 р. № 331 фахівцями ДПІ у Ленінському районі м. Харкова була проведена виїзна позапланова документальна перевірка з питання достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування за жовтень-грудень 2005 р., за результатами якої було складено акт № 66/23-503/4 від 14.03.2006 р. Цим актом було встановлено порушення п.п. 7.2.1. п. 7.2. ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість”, в результаті якого за грудень 2005 р. відповідачем було безпідставно віднесено ПДВ по податковій накладній, що не має законодавчо встановлених реквізитів на суму 50000,00 грн. На підставі цього акту було винесено податкове повідомлення-рішення № /0 від 20.03.2006 р., яким було зменшено суму бюджетного відшкодування на 50000,00 грн.

Також позивач в судовому засіданні заявив клопотання, в якому він просить суд провести заміну первинного позивача по даній справі ДПІ у Ленінському районі м. Харкова на Спеціалізовану державну податкову інспекцію по роботі з великими платниками податків у м. Харкові. Своє клопотання він обґрунтовує тим, що з 01.01.2007 р. приватна фірма „Апія” перебуває на обліку в Спеціалізованої державній податковій інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові. Суд, розглянувши дане клопотання, вважає його таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідач в судове засідання з”явився, в запереченні на позов прохає в задоволенні позовних вимог відмовити.

Дана справа розглядалася на підставі процесуальних норм Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив, що з 12.07.1997 р. на обліку у ДПІ в Ленінському районі м. Харкова перебуває приватна фірма „Апія” та обліковується в єдиному державному реєстрі за ідентифікаційним кодом 25613488 як юридична особа.

Під час проведення позапланової виїзної документальної перевірки питання достовірності нарахування бюджетного відшкодування з ПДВ приватної фірми „Апія” за жовтень-грудень 2005 р., відповідачем в повному обсязі були надані перевіряючим оригінали всіх фінансово-господарських та бухгалтерських документів, необхідних для перевірки. За результатами акту перевірки № 66/23-503/4 від 14.03.2006 р. не було заявлено будь-яких зауважень та заперечень по наданню документів до податкової інспекції.

Суд зазначає, що порядок визначення суми ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету або відшкодуванню з бюджету, та строки розрахунків з бюджетом визначені Законом України „Про податок на додану вартість”. ПФ „Апія” виконувало належним чином всі вимоги цього Закону без порушень та в підтвердження правомірності заявлених до відшкодування сум ПДВ під час перевірки надала всі документи.

Відповідно до п.п. 7.7.1. п. 7.7. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», - сума податку, що підлягає сплаті до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов”язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду. А згідно п.п. 7.7.2. п. 7.2. ст. 7 Закону, якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з п.п. 7.7.1. цього пункту, має від”ємне значення, то бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від”ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів. Тобто, до складу податкового кредиту звітного періоду відносяться суми податку, сплачені в ціні товару при їх придбанні, якщо платник податку мав підстави включити витрати на придбання товару до складу валових витрат відповідно до вимог ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”. Але для вказаного віднесення відповідних сум податків, сплачених в ціні товару, до податкового кредиту платника податку, який придбав зазначений товар, Законом України „Про податок на додану вартість” не передбачено умов про сплату цих сум до бюджету.

Суд зазначає, що ДПІ у Ленінському районі м. Харкова не надано суду доказів, які обґрунтовують твердження позивача про ненадання документів ПФ „Апія”. Також він не зазначив, які саме документи вимагає він приватної фірми „Апія”, орган чи особу, у яких вони знаходяться, яким нормативно-правовим актом передбачена ця вимога.

За таких обставин, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі вищевикладеного,

Керуючись статтями   8 Конституції України, ст.ст. 4, 8, 17, 50, 94, 161- 163 , 164-167 Кодексу адміністративного судочинства України , суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи,  які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права,  свободи, інтереси чи обов'язки, мають право оскаржити в  апеляційному  порядку  постанови суду першої інстанції повністю або частково.

На постанову через суд першої інстанції може бути подана заява про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня складання постанови у повному обсязі.

Апеляційна скарга може бути  подана через суд першої інстанції протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Копія апеляційної скарги одночасно направляється до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків для подачі заяви про апеляційне оскарження.

Постанову по даній справі в повному обсязі виготовлено 29.01.2007р. о 09-30 год.

Суддя                                                                                            Мамалуй О.О.