ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

"05" лютого 2007 р.                                                            Справа №20/342-НА

за позовом  Відкритого акціонерного товариства "Старокостянтинівський завод ковальсько-пресового устаткування", м. Старокостянтинів

до Управління Пенсійного фонду України в Старокостянтинівському районі,м. Старокостянтинів

про визнання недійсною та скасування вимоги про сплату боргу від 08.09.2006 року на

суму 45569,14 грн.

Суддя  Гладій С.В.

Секретар судового засідання Микитюк О.А.

Представники:

Від позивача:       Грицай Л. М. –за дорученням

Від відповідача:  Богданова Н. І. –за довіреністю № 6227/07 від 01.11.2006 року

Згідно ч. 3 ст. 160 КАС України, в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

За погодженням сторін строк розгляду справи продовжено.

Суть спору :

Позивач звернувся з позовом до суду в якому просить скасувати вимогу  управління ПФУ в Старокостянтинівському районі № Ю-5 від 08.09.2006 року на суму 45569,14 грн. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що в зазначеній вимозі не вказано терміни прострочки та суми прострочених платежів, боргових зобов’язань та прострочених платежів у ВАТ „Старокостянтинівським завод ковальсько-пресового устаткування” не має, всі платежі здійснювались вчасно та в повному об’ємі. Щодо боргу за 2003 рік, зазначає що він не є внеском до пенсійного фонду і по зазначених платежах пройшов строк давності.

Відповідач проти позову заперечує. В обґрунтування своїх заперечень посилається на ст. 1, п. 1 ст. 14, п. 6 ст. 17, ч. 3 ст. 20 Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”. Зазначає, що вимога про сплату недоїмки від 08.09.2006 року за             № Ю-5 сформована за наявністю боргу по внесках на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування з 30.04.2004 року по 01.08.2006 року, також за наявністю боргу по внесках відповідно до акту перевірки від 30.11.2005 року.

До вимоги ввійшла заборгованість по 1 розділу 32% - 5440,06 грн., по 1 розділу 1-5% - 978,63 грн., по 2 розділу 32% - 39150,45 грн.  Зазначена заборгованість підтверджується картками особових рахунків та звітами.

Просить в позові відмовити.

Розглядом матеріалів справи встановлено :

Згідно поданих позивачем розрахунків зі сплати збору на обов’язкове державне пенсійне страхування за період з вересня 2003 року по грудень 2003 року, розрахунків сум страхових внесків за січень 2004 року по жовтень 2006 року сум страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування за період з січня 2006 року по березень 2006 року та акту перевірки № 95 від 30.11.2005 року яким встановлено заниження позивачем в розрахунках сум внесків за лютий –квітень 2004 року, станом на 08.09.2006 року у позивача рахується заборгованість в сумі 45569,14 грн., в т.ч. по розділу 1 (32%) –5440,06 грн., по розділу 1 (1-5%) –978,63 грн., по розділу 2 (32%) –39150,45 грн.

Відповідачем, відповідно до вимог Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” виставлено вимогу про сплату боргу № Ю-5 від 08.09.2006 року на суму 45569,14 грн.

Позивач вважаючи, що заборгованість перед пенсійним фондом в нього відсутня, звернувся з позовом до суду в якому просить скасувати зазначену вимогу.

При цьому позивачем до матеріалів справи надано копії платіжних доручень, згідно яких проводились сплати внесків до Пенсійного фонду України.

Аналізуючи надані сторонами докази, оцінюючи їх в сукупності, судом приймається до уваги наступне :

Відповідно до ст. 1 Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”, страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону сплачують страхові внески на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування та збір на обов’язкове державне пенсійне страхування, сплачені згідно із законодавством, що діяло раніше; кошти, сплачені на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування  відповідно  до цього Закону.

Відповідно до п. 1 ст. 14 Закону страхувальниками є роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об’єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об’єднань громадян, профспілок,  політичних партій, які  мають  окремий  баланс і самостійно ведуть розрахунки  із застрахованими особами), фізичні особи - суб’єкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб-суб’єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру.

Згідно з п. 6 ст. 17 вказаного Закону платник страхових внесків зобов’язаний нараховувати,  обчислювати  і  сплачувати  в   установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Нормами ст. 106 зазначеного Закону передбачено, що у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків страхувальники зобов’язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (далі - недоїмка) і стягуються.

Територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням  Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Протягом десяти робочих днів із дня одержання вимоги про сплату недоїмки страхувальник зобов’язаний сплатити суми недоїмки та суми фінансових санкцій.

У разі, якщо страхувальник, який одержав вимогу територіального органу Пенсійного  фонду про сплату недоїмки і протягом десяти робочих днів після її отримання не сплатив зазначену у  вимозі суму недоїмки разом з застосованою до нього фінансовою санкцією,  включеної до вимоги, або не узгодив вимогу з відповідним органом Пенсійного фонду, або не оскаржив вимогу в судовому порядку, а також у разі якщо страхувальник узгодив вимогу, але не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів після отримання узгодженої вимоги, відповідний орган Пенсійного фонду звертається в установленому законом порядку і подає вимогу про сплату недоїмки до відповідного підрозділу державної виконавчої служби. У зазначених випадках орган Пенсійного фонду також має право звернутися до суду чи господарського суду з позовом про стягнення недоїмки. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження своїх заперечень проти позову відповідачем надано необхідні докази про наявність заборгованості у позивача (картки особових рахунків, розрахунки збору на державне пенсійне страхування, розрахунки внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування) та вжито заходів її стягнення з врахуванням вимог Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”.

Судом приймається до уваги те, що позивачем у поданих розрахунках сум збору та страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування самостійно визначено розміри збору та внесків.

При цьому посилання відповідача на те, що заборгованість за зазначений період ним погашена згідно платіжних доручень, які ним подано до матеріалів справи та в яких вказано за який місяць здійснено проплату судом до уваги не приймається, оскільки у відповідності до п. 5 ст. 106 Закону, за  рахунок сум, що надходять від страхувальника або від державної виконавчої служби в рахунок сплати недоїмки, погашаються суми недоїмки, пені та фінансових санкцій у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі, коли страхувальник має несплачену недоїмку, пеню та фінансові санкції і здійснює сплату поточних сум страхових внесків, ці суми зараховуються в рахунок сплати недоїмки, пені та фінансових санкцій.

Крім того, як вбачається з карток особового рахунку позивача, поданих позивачем, поданих позивачем розрахунків, рішень господарського суду Хмельницької області у справах № 16/13-нА від 07.03.2006 року та № 10/156-нА від 13.07.2006 року у позивача існувала непогашена недоїмка згідно акту перевірки 30.11.2005 року за період з 01.01.2004 року по 01.10.2005 року) в розмірі 15697 грн. Зазначена недоїмка не була предметом розгляду в даних справах.

Враховуючи зазначене, управлінням Пенсійного фонду правомірно зараховано суми проплат відповідача в рахунок попередніх періодів існування недоїмки, пені та штрафних санкцій відповідно до п. 5 ст. 106 Закону.

Щодо посилання позивача на строк давності по збору за 2003 рік, судом приймається до уваги наступне :

Відповідно до абз. 3 п. 16 розділу XV (Прикінцевих положень) Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”, погашення заборгованості зі сплати  збору на обов’язкове державне пенсійне страхування, що виникла до 1 січня 2004 року і не   погашена в установленому законом порядку, здійснюється відповідно до статті 106 цього  Закону.

При цьому згідно з п. 15 ст. 106 Закону, строк давності щодо стягнення недоїмки,  пені та штрафів не застосовується.

За таких обставин в позові ВАТ „Старокостянтинівським завод ковальсько-пресового устаткування” про скасування вимоги управління ПФУ в Старокостянтинівському районі належить відмовити.

Керуючись ст. ст. 6, 14, 71, 86, 94, 104, 158-163, 167, 254-259 Кодексу адміністративного судочинства України, п. п. 3, 6-7 Розділу 7 „Прикінцеві та перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В позові відкритого акціонерного товариства „Старокостянтинівським завод ковальсько-пресового устаткування”, м. Старокостянтинів до управління Пенсійного фонду України в Старокостянтинівському районі, м. Старокостянтинів про скасування вимоги про сплату боргу № Ю-5 від 07.09.2006 року на суму 45569,14 грн. відмовити.

Згідно ст.ст. 185-186 КАСУ сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають право оскаржити в апеляційному порядку Постанову повністю або частково. Заява про апеляційне оскарження подається протягом 10 днів з дня проголошення, апеляційна скарга подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Подаються до Житомирського апеляційного господарського суду через суд першої інстанції.

Згідно ст. 254 КАСУ Постанова, якщо інше не встановлено КАСУ набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя                                                                      С.В. Гладій

Постанова складена та підписана в повному обсязі 09.02.2007 року

Віддруковано в 3-х примірниках :

1 –до матеріалів справи

2 –позивачу

3 – відповідачу