ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12.04.07 р.                                                                               Справа № 10/48

Господарський суд Донецької області у складі:        головуючого судді -  Приходько І.В.;

при секретарі судового засідання – Черняк Л. А.;

за участю представники сторін:

від позивача  - Нуждін В. І.- довіреність; Нуждін С. В. -  довіреність;

від відповідача –  не з’явився;

розглянув у відкритому судовому засіданні суду справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „НІОМ” м. Маріуполь

до відповідача – приватного підприємства „Горводстрой” м. Маріуполь,

про стягнення 77 922,54грн., -

В С Т А Н О В И В :

До господарського суду звернувся позивач – товариство з обмеженою відповідальністю „НІОМ” м. Маріуполь, з позовом до відповідача - приватного підприємства „Горводстрой” м. Маріуполь, про стягнення заборгованості в сумі 34 117,57грн. та пені в сумі 43 804,97грн. за договором №5 від 12.12.2005р. (далі – договір).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на договір №5 від 12.12.2005р.; накладні № 13, 16, 17 від 09.12.2005р., № 40 від 11.01.2006р. та від 28.02.2006р., №№48, 49 від 31.03.2006р., № 33 від 30.04.2006р., № 52 від 31.05.2006р., №48 від 30.06.2006р.; рахунок №345 від 09.12.2005р., податкові накладні, розрахунок заборгованості, порушення відповідачем умов договору.

Відповідач  у судовому засіданні позов визнав усно частково на суму основного боргу  в розмірі  34 117,57грн. Проти позову в частині стягнення пені в сумі 43 804,97грн. заперечував.

В останнє судове засідання відповідач не з’явився, відзив на позов не надав, поважних причин нез’явлення не сповістив.

Суд вважає надані позивачем докази достатніми для розгляду спору по суті та, відповідно до ст. 75  Господарського процесуального кодексу України,  позов розглянуто за наявними у справі матеріалами  за  відсутності  відповідача.

Представник  позивача  у  судовому  засіданні  підтримав  позовні  вимоги  у  повному  обсязі  та  пояснив,  що  заборгованість  у  відповідача  склалась  як  за  договором  № 5  від  12.12.2005 р.  так  і  за   накладними № 40 від 11.01.2006 р. та від 28.02.2006р., № 48, № 49 від 31.03.2006р., № 33 від 30.04.2006р., № 52 від 31.05.2006р., № 48 від 30.06.2006р.

Розглянув  матеріали  справи,  додатково  представлені  сторонами документи,  заслухав їх пояснення,  оцінив  докази за своїм внутрішнім переконанням, суд  приходить  до  висновку,  що  позов підлягає частковому задоволенню з  наступних  підстав.

Відповідно до ст.11  Цивільного  кодексу  України підставами  виникнення  цивільних  прав  та обов’язків  є зокрема  договори  та  інші  правочини.

Судом встановлено, що між сторонами був укладений договір № 5 від 12.12.2005р., згідно якого продавець (позивач) зобов’язався продати, а покупець (відповідач) прийняти нафтопродукти у кількості і по цінам, що вказані у відвантажувальних накладних. (п. 1.1  договору).

Пунктом 9.3 договору сторони встановили, що договір вступає в силу з моменту підписання та діє до повного його виконання.

Договір підписаний сторонами та скріплений печатками.

Згідно п. 3.1 договору покупець сплачує вартість поставленого за накладними товару до 22.12.2005р. згідно до виставленого рахунка-фактури.

Позивачем було надано суду рахунок-фактуру № 345 від 09.12.2005р. на загальну суму 52 500грн. з ПДВ.

Згідно наданих позивачем копій накладних  № 13,  № 16, № 17 від 09.12.2005р., № 40 від 11.01.2006 р. та від 28.02.2006р., № 48, № 49 від 31.03.2006р., № 33 від 30.04.2006р., № 52 від 31.05.2006р., № 48 від 30.06.2006р., позивачем було здійснено поставку відповідачу  товару  на загальну суму 58 457,57грн. з ПДВ.  Про факт здійснення поставки свідчить підпис уповноваженої особи  та  печатка  відповідача  на  накладних.

Приймаючи  рішення,  суд  враховує  наступне.

Статтею  173 Господарського  кодексу  України  визначено,  що господарським  визначається  зобов’язання,  що  виникає  між  суб’єктом   господарювання  та  іншим  учасником   відносин  у  сфері  господарювання з  підстав,  передбачених  господарським  кодексом,  в  силу  якого  один  суб’єкт  (зобов’язана   сторона, у тому  числі  боржник)  зобов’язаний   вчинити  певну  дію  господарського  чи  управлінського-господарського  характеру  на  користь   іншого  суб’єкта  (виконати  роботи, передати  майно, сплатити  гроші,  надати  інформацію тощо),  або  утриматись  від  певних  дій, а інший  суб’єкт  (управлена  сторона, у тому  числі  кредитор)  має  право  вимагати  від  зобов’язаної   сторони  виконання  її  обов’язку.

Відповідно  до  положень  статті 174  Господарського  кодексу  України,  підставами  виникнення  господарських  зобов’язань   є,   у  тому  числі,   господарські договори  та  інші  угоди,  передбачені  законом.

Як убачається з матеріалів справи (копія банківської виписки), відповідачем  було часково сплачено поставлений товар на суму 24 340грн., про що відповідач у судовому засіданні не заперечував.

Як  визначено  положеннями  ст.193  Господарського  кодексу  України,  суб’єкти  господарювання  повинні  виконувати  господарські  зобов’язання  належним  чином  відповідно до  умов  укладеного  договору.

Аналогічні положення містить ст.526  Цивільного  кодексу  України.

Всупереч умовам договором та приписам вищевказаних норм, відповідач не виконав обов’язки покупця та не сплатив повністю вартість отриманого товару, у зв’язку з чим  виникла  заборгованості  в  сумі 34 117,57грн.

Факт  наявності  заборгованості  за  нафтопродукти  підтверджується наявністю  Акту  звірки, проведеного  між  сторонами  станом  на 01.01.2007 р.

Крім  того,  факт  поставки  продукції,  отримання  за  накладними ,  підтвердив  відповідач  у  судовому  засіданні   22.03.2007 р.

З огляду на зазначене позов у цієї частині обґрунтований, доведений належним чином та підлягає задоволенню.

Що  стосується  позовних  вимог  про  стягнення  пені  у  сумі 43 804,97грн. за договором № 5 від 12.12.2005р. за  прострочення  платежів,  суд  приходить  до  висновку,  що  вони не  підлягають задоволенню  з  наступних  підстав.

Відповідно  до  положень  ст.230  Господарського  кодексу  України, штрафними  санкціями  визнаються  господарські  санкції  у  вигляді  грошової  суми (неустойка,  штраф,  пеня),  яку  учасник  господарських  відносин зобов’язаний  сплатити  у  разі  порушення  ним правил  здійснення господарської  діяльності,  невиконання  або  неналежного  виконання  господарського  зобов’язання.

Умовами  договору  (п.6.1) сторони  передбачили відповідальність за  прострочення  оплати товару в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу  за кожен день прострочення.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов’язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як убачається з матеріалів справи (копія банківської виписки), відповідачем  було часково сплачено поставлений товар на суму 24 340грн., про що позивач у судовому засіданні не заперечував.

Відповідно  до  розрахунку  проведеного   судом,  встановлено,  що  заборгованості  в  сумі 34 117,57 грн. утворилась  за  нафтопродукцію,  яка  була  отримана  відповідачем  по   накладними № 40 від 11.01.2006 р. та від 28.02.2006р., № 48, № 49 від 31.03.2006р., № 33 від 30.04.2006р., № 52 від 31.05.2006р., № 48 від 30.06.2006р,  тобто  у  період  2006 р.,  в  той  час  як  договір  № 5  припинив  свою  дію.

Вказані  накладні  не  містять  посилань  на  договір  № 5  від 12.12.2005 р.,  позивач  не  довів  суду,  що  поставка  нафтопродуктів  відповідачу  у  2006 р.  відбулась  за  спірним  договором.

Таким  чином,  суд  вважає,  що  застосування  норм  п.6.1.  договору  № 5  до  взаємовідносин,  які  склались  між  сторонами  у  2006 р.  є  необгрунтованим.

Отже, позовні вимоги в часині стягнення пені у  сумі   43 804,97 грн.  не  підлягають  задоволенню.

Судові  витрати  підлягають  віднесенню  в порядку,  передбаченому  ст.49  Господарського  процесуального  кодексу  України.

На підставі статей 11, 526,  599  Цивільного  кодексу  України, статей  173, 174,  193, 230 Господарського  кодексу  України, керуючись статтями 22, 30, 33, 43, 44, 49, 75,  82, 84, 85 Господарського  процесуального  кодексу  України,  господарський  суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Частково задовольнити  позовні  вимоги  товариства з обмеженою відповідальністю „НІОМ” м. Маріуполь,  заявлені  до відповідача - приватного підприємства „Горводстрой”                          м. Маріуполь, про стягнення заборгованості в сумі 34 117,57грн. та пені в сумі 43 804,97 грн. за договором № 5 від 12.12.2005р.

2.  Стягнути  з приватного підприємства „Горводстрой”  (87502, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Лермонтова, 37, )  на  користь  товариства з обмеженою відповідальністю „НІОМ” (87517, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, 15/35, ) заборгованість в сумі 34 117,57 грн.

3. Відмовити у задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю „НІОМ” м. Маріуполь до відповідача - приватного підприємства „Горводстрой”                         м. Маріуполь, про стягнення пені в сумі 43 804,97 грн.

4. Стягнути  з приватного підприємства „Горводстрой”  (87502, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Лермонтова, 37, )  на  користь  товариства з обмеженою відповідальністю „НІОМ” (87517, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, 15/35, ) витрати по сплаті державного мита в сумі 243,40  грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 36,86  грн.

Видати накази після вступу рішення у законну силу.

Суддя                                                                         Приходько І.В.

Пом. с.: Давидовська Т.В.

тел.: 305-75-46

Надруковано 3 прим.:

1 прим. – позивачу;

1 прим. – відповідачу;

1 прим. – у справу.