СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06.03.07                                                                                 Справа № 10/703ад.

Суддя  господарського суду Луганської області Середа А.П.,  розглянувши матеріали справи за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Алвіго-КС», місто Сєвєродонецьк Луганської області,

до  1. Державної податкової інспекції у місті Сєвєродонецьку

2.Головного управління Державного казначейства в Луганській області, місто Луганськ, -

про зобов’язання негайно надати висновок про бюджетне відшкодування, -

при секретарі судових засідань  Качановській О.А.,

в присутності представників сторін:

від позивача –Дубовий О.І., - довіреність №б/н від 04.12.06 року;

від  1-го відповідача –Водолазький  Д.В. – старший державний податковий інспектор, - довіреність №1146/10-028 від 29.01.07 року; Князєва Я.Є. –головний державний податковий інспектор, - довіреність №809/10-028 від 22.01.07 року;  Алексєєв  О.В. –завідувач сектором, - довіреність №808/10-028 від 22.01.07 року;

від 2-го відповідача –Кильчинський Є.С. – головний спеціаліст-юрисконсульт, - довіреність №09-27/31 від 09.01.07 року, -

встановив:

суть спору: позивачем заявлено вимогу про:

зобов’язання Державної податкової інспекції у місті Сєвєродонецьку Луганської області (далі –ДПІ, -1-й відповідач) негайно надати висновок про бюджетне відшкодування податку на додану вартість (далі –ПДВ) у розмірі 319246 грн. 00 коп. ТОВ «НВК «Алвіго-КС»до відділу Державного казначейства у місті Сєвєродонецьку;

зобов’язання відділу Державного казначейства перерахувати на користь ТОВ «Алвіго-КС» бюджетне відшкодування податку на додану вартість у розмірі 319246 грн. 00 коп.

Розпорядженням голови господарського суду Луганської області Зубової Л.В. від 04.12.06 року розгляд справи доручено судді цього суду Середі А.П.

Попереднє судове засідання відповідно до ст. 111 Кодексу адміністративного судочинства призначене та фактично відбулося 05.12.06 року; 2-й відповідач до цього засідання не прибув.

На підставі ст. 150 КАСУ у судовому засіданні, призначеному на 22.12.06 року, оголошено перерву до 23.01.07 року –у зв’язку з необхідністю надати сторонам можливість подати до суду  додаткові докази.

З тих же причин розгляд справи відкладено з 23 січня до 09 лютого 2007 року та з 09 лютого до 27 лютого 2007 року.

Крім того, 23.01.07 року в ході судового розгляду справи встановлено, що 2-й відповідач –Відділення державного казначейства у місті Сєвєродонецьку Луганської області (далі – ВДК, - 2-й відповідач) втратило статус юридичної особи у зв’язку з проведенням реорганізації місцевих підрозділів Державного казначейства України  та приєднанням його до новоствореного Головного управління Державного казначейства в Луганській області (далі –ГУДК).

З огляду на викладене ВДК не може бути стороною по цьому спору та підлягає заміні належним другим відповідачем в особі ГУДК у Луганській області.

З урахуванням цієї обставини розгляд справи, як сказано вище,  відкладено з 23.01.07 року до 09 лютого 2007 року.

Ухвалою суду від 23.01.07 року здійснено заміну неналежного 2-го відповідача в особі Відділення Державного казначейства у місті Сєвєродонецьку Луганської області –на належного 2-го відповідача –Головне управління Державного казначейства у Луганській області.

У судовому засіданні, призначеному на 27.02.07 року, оголошено перерву до 06.03.07 року –з метою  надання 2-му відповідачу можливості подати до суду відзив на позов, його нормативне та документальне обґрунтування, а також надання сторонам можливості подати до суду додаткові докази.

Представниками сторін подано клопотання про відмову від здійснення фіксації судового процесу технічними засобами, яке не суперечить вимогам ст.41 та п. 2-1 розділу УІІ «Прикінцеві та перехідні положення»КАСУ, а тому його задоволено судом.

У судовому засіданні представник позивача звернувся до суду з заявою (вих. №б/н від 06.03.07 року), в якій змінив свої позовні вимоги та попросив суд задовольнити лише ті, які викладені у пунктах 1 та 2 позовної заяви (вих. №582 від 06.11.06 року), - тобто  про покладення на Державну податкову інспекцію у місті Сєвєродонецьку Луганської області зобов’язання -  негайно надати висновок про бюджетне відшкодування ПДВ у розмірі 319246 грн. 00 коп. ТОВ «НВК «Алвіго-КС»до відділу Державного казначейства у місті Сєвєродонецьку.

Враховуючи, що ст.ст.49 та 51 КАСУ надають позивачу право змінити свої позовні вимоги, суд долучив цю заяву до матеріалів справи та врахував її при прийнятті кінцевого рішення по ній.

Представники 1-го  відповідача позов не визнали; аналогічна думка висловлена  у запереченні на позовну заяву (вих.№б/н від 05.12.06 року), - з посиланням на те, що ДПІ, здійснюючи перевірку заяви позивача про бюджетне відшкодування ПДВ у сумі 319246,00 грн. за липень 2006 року, на виконання вимог наказу ДПА України від 18.08.05 року №350 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо взаємодії між підрозділами органів державної податкової служби України щодо відшкодування податку на додану вартість»(далі –Наказ №350), - спрямувала запити до ДПІ у Ленінському та Жовтневому районах міста Дніпропетровська, а також у Подільському районі міста Києва, - але до цього часу не отримала відповіді на них.

Представник 2-го відповідача  також не визнав позов, про що зазначив у своєму відзиві на нього (вих. №11-25/42ю від 06.03.07 року), пославшись на те, що відшкодування ПДВ з Державного бюджету ним може бути здійснено лише на підставі висновку ДПІ або рішення суду, - але на його адресу жоден з таких документів про відшкодування з Державного бюджету на користь  ТОВ «НВК «Алвіго-КС»ПДІВ за липень 2006 року у сумі 319246,00 грн. - не надходив.

Заслухавши представників сторін, дослідивши обставини справи та додатково надані  матеріали,  суд  дійшов наступного.

І.1.  12.02.01 року виконавчим комітетом Сєвєродонецької міської ради Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Алвіго-КС»(далі - ТОВ «НВК «Алвіго-КС», - позивач), ідентифікаційний код 31337612, зареєстроване в якості суб’єкта підприємницької діяльності - юридичної особиё реєстраційний №0000004, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи та довідкою №248, виданою Відділом статистики у місті Сєвєвродонецьку Луганської області.

20.02.01 року ДПІ його взято на облік в якості платника податків (довідка №52/28-007 від 20.02.01 року); а 22.02.01 року  - у якості платника податку на додану вартість (свідоцтво №16626717 від 22.02.01 року).

2.  21.08.06 року позивач надав до ДПІ у місті Сєвєвродорецьку податкову декларацію з податку на додану вартість за липень 2006 року, у якій заявив своє право на відшкодування з бюджету за липень 2006 року ПДВ у сумі 319248,00 грн.

Того ж дня ним надано до ДПІ  розрахунок коригування сум ПДВ до цієї податкової декларації, розрахунок  суми бюджетного відшкодування та заяву про перерахування суми цього відшкодування на його розрахунковий рахунок у банківській установі..

3.Як вбачається з матеріалів справи, фахівцями ДПІ у зв’язку з надходженням цієї декларації та заяви здійснено виїзну позапланову перевірку ТОВ «НВК «Алвіго-КС» з питання достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість  на рахунок платника податку у банку за липень 2006 року, за наслідками якої складено одноіменну довідку №1558/23-31337612 від 18.07.06 року, з якої вбачається, що платником ПДВ –позивачем по цій справі –будь-які порушення при визначенні податкового зобов’язання, податкового кредиту та від»ємного значення останнього за липень 2006 року –НЕ припущено.

Суд вважає, що дії ДПІ з проведення вищеназваної перевірки НЕ відповідають вимогам підпункту 7.7.5 п. 7.7 ст. 7 Закону України від 03.04.1997 року №168/97-ВР «Про податок на додану вартість»(далі –ЗУ №168/97-ВР), в якому сказано:

протягом 30 днів, наступних за днем отримання податкової декларації, податковий орган проводить документальну невиїзну перевірку (камеральну) заявлених у ній  даних. За наявності достатніх підстав  вважати, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має право протягом  такого ж строку провести позапланову виїзну перевірку (документальну) платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування.

Податковий орган зобов’язаний у п’ятиденний термін після закінчення перевірки надати органу державного казначейства висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Тобто у даному випадку порушено:

порядок проведення перевірки, а саме: Закон вимагає спочатку проведення камеральної перевірки, а уже після її проведення, за наявності законних підстав, - припустимо проводити виїзну позапланову документальну перевірку, - докази проведення у даному випадку камеральної перевірки до суду не надано;

строк проведення перевірки, передбачений вищецитованим підпунктом ЗУ №168/97-ВР.

Так, аналізуючи підпункт 7.7.5 п. 7.7 ст. 7 ЗУ №168/97-ВР, суд дійшов висновку, що максимально припустимий термін проведення перевірки  декларації, у якій заявлено право на відшкодування ПДВ з бюджету, не повинен перевищувати двох місяців.

Цей  же підпункт містить категоричний імператив для органів державної податкової служби: податковий орган зобов’язаний у п’ятиденний термін після закінчення перевірки надати органу державного казначейства висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету (абзац 2 підпункту 7.7.5 п. 7.7. ст. 7 ЗУ №168/97-ВР).

Матеріалами справи належним чином доведено, що ДПІ цю вимогу Закону ПОРУШЕНО: перевірку розпочато у термін, який перевищує один місяць з дня надходження податкової декларації та заяви  про відшкодування ПДВ з бюджету (дата надходження –21.08.06 року, початок перевірки –16.10.06 року); за результатами  її проведення ще 16.10.06 року складено вищезгадану довідку, але саму перевірку НЕ ЗАКІНЧЕНО до цього часу, - тобто у термін близько п’яти місяців.

Будь-яке рішення у зв’язку з поданням позивачем заяви про відшкодування з Державного бюджету на його користь спірної суми ПДВ –НЕ ПРИЙНЯТО.

Закон України «Про податок на додану вартість»не містить у собі положень, які б надавали підстави вважати фактичні дії ДПІ щодо термінів та порядку проведення вищезгаданої перевірки  - правомірними.

ІІ.Заслухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

1.ДПІ у м. Сєвєвродонецьку при здійсненні виїзної позапланової перевірки ТОВ «НВК «Алвіго-КС»з питань достовірності нарахування ним сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість  на розрахунковий рахунок за липень 2006 року порушенням вимог чинного законодавства України, а саме:

частини 6 статті 11-1 ЗУ №509-ХІІ, в якій сказано, що тривалість виїзної позапланової перевірки не може перевищувати 10  робочих днів, а стосовно суб’єктів малого підприємництва –5 робочих днів, - фактично цю перевірку розпочато 156.10.06 року та не закінчено до цього часу;

підпункту 7.7.5 п. 7.7 ст. 7 ЗУ №168/97-ВР, - цитованого вище.

2.Оцінюючи діяльність позивача як платника ПДВ при визначенні своїх податкових зобов’язань, податкового кредиту, а також його права на відшкодування з бюджету сум  ПДВ, суд дійшов наступного.

2.1. Згідно пункту 1.6 ст.1 Закону України «Про ПДВ», -

податкове зобов’язання –загальна сума податку, одержана  (нарахована) платником податку у звітному (податковому ) періоді, визначена згідно з цим Законом.

Поняття звітного (податкового) періоду  надано у пункті 1.5 ст. 1 названого Закону:

звітний (податковий) період - період, за який платник податку зобов’язаний проводити розрахунки податку та сплачувати його до бюджету.

Датою виникнення податкових зобов’язань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а в разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові  грошові кошти –дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої –дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку;

або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) –дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку (підпункт 7.3.1 п. 7.3  ст. 7 ЗУ №168/97-ВР).

Згідно вищезгаданим актам  перевірки - позивачем у березні-травні 2006 року не припущено порушень та помилок  при визначенні своїх податкових зобов’язань.

2.2. Законом України №168/97-ВР  податковий кредит  визначено як:

сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов’язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Податковий кредит  звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв’язку з:

придбанням або чи виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у т.ч. інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарі (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності  платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Якщо у подальшому такі товари (послуги) починають використовуватися  в операціях, які не є об’єктом оподаткування згідно зі статтею 3 цього Закону або звільняються від оподаткування згідно  зі статтею 5 цього Закону, чи основні фонди переводяться до складу невиробничих фондів, то з метою  оподаткування  такі товари (послуги, основні фонди) вважаються проданими за їх звичайною ціною у податковому періоді, на який припадає початок такого використання або переведення, але не нижче ціни придбання (виготовлення, будівництва, спорудження) (підпункт 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 ЗУ №168/97-ВР).

А абзацом першим підпункту 7.4.2 п. 7.4 ст. 7 того ж Закону встановлено, що:

якщо платник податку придбаває (виготовляє) товари (послуги) та основні фонди, які призначаються для їх використання в операціях, які не є об’єктом оподаткування згідно зі статтею 3 цього Закону або звільняються від оподаткування згідно зі статтею 5 цього Закону, то суми податку, сплачені у зв’язку з таким придбанням (виготовленням) , не включаються до складу податкового кредиту такого платника.

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв’язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

У разі, коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом  документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами (підпункт 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 ЗУ №168/97-ВР).

2.3.Згідно підпункту 7.5.1 пункту 7.5 ст. 7 ЗУ №168/97- ВР датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається:

дата здійснення першої з подій:

або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) –в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

3.Досліджуючи правомірність визначення від»ємного значення податку на додану вартість, - тобто тієї його суми, яка підлягає відшкодуванню з Державного бюджету на користь позивача, суд дійшов наступного.

Як сказано у пункті 1.8 ст. 1  Закону України «Про ПДВ», -

бюджетне відшкодування –сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв’язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

Згідно підпункту 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України від 03.04.97 року №168/97-ВР „Про податок на додану вартість”

сума  ПДВ, яка підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначаються як різниця між сумою податкового зобов’язання звітного податкового періоду   та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню)  до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду.

При від»ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності –зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Отже, суд вважає, що позивач (це також підтверджено матеріалами справи, у т. ч. вищезгаданою довідкою  перевірки), правильно визначив своє право на відшкодування з Державного бюджету за липень 2006 року ПДВ у сумі 319246,00 грн.

4.Як сказано у підпункті 7.7.2 п.7.7 ст. 7 ЗУ №168/97-ВР, -

якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована на підставі підпункту 7.7.1 п.7.7 ст. 7 ЗУ №168/97-ВР, має від'ємне значення, то:

а)бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг);

б)залишок від'ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Отже, виходячи з того, що:

ДПІ не встановлено порушень з боку платника податку на додану вартість щодо порядку визначення податкових зобов’язань у липні 2006 року;

в ході перевірки НЕ встановлено фактів несплати позивачем постачальникам вартості отриманих товарів, у т.ч ПДВ у складі ціни куплених товарів (послуг), - суд вважає, що позивач при визначенні способу відшкодування ПДВ з бюджету  правомірно скористався правилом підпункту 7.7.4 п. 7.7 ст. 7 ЗУ №168/97-ВР, в якому говориться:

платник податку, який має право на одержання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення повної суми бюджетного відшкодування, подає відповідному податковому органу податкову декларацію та заяву про повернення такої повної суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації. При цьому платник податку  в п’ятиденний термін після подання податкової декларації податковому органу  подає  органу Державного казначейства України копію декларації, з відміткою податкового органу про її прийняття, для ведення реєстру податкових декларацій у розрізі платників.

До декларації додається розрахунок  суми бюджетного відшкодування, копії погашених податкових векселів (податкових розписок), у разі їх наявності, та оригіналів п’ятих основних аркушів (примірників декларанта)  вантажних митних декларацій, у разі наявності експортних операцій.

5.Як сказано вище у цій постанові, підпункти 7.7.5 та 7.7.6 п. 7.7. ст. 7 ЗУ №168/97–ВР покладають на податкові органи  обов'язок провести впродовж 30 днів з дня надходження податкової декларації з ПДВ  камеральну перевірку заявлених у декларації з ПДВ даних та протягом 5-денного терміну надати до органу державного казначейства висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету на користь платника податку.

На підставі цього висновку орган Державного казначейства сплачує платнику податку  належну йому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з державного бюджету на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку.

6. Виходячи з того, що:

дії ДПІ при проведенні спірних перевірок не відповідають вимогам  ст.ст.11-1  ЗУ №509-ХІІ та підпункту 7.7.5 п. 7.7 ст. 7 ЗУ №168/97-ВР, суд вважає, що 1-й відповідач, діючи у вищевикладений спосіб, порушив вимоги:

а)ст. 19 Конституції України, згідно якій:

правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади  та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

б)статті 3 ЗУ №509-ХІІ, згідно якій:

органи державної податкової служби України у своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України, іншими нормативними актами органів державної влади, а також рішеннями… органів місцевого самоврядування з питань оподаткування, виданими у межах їх повноважень;

в)вищецитованої статті 11-1  ЗУ №509-ХІІ;

г)вищецитованих підпунктів 7.7.1, 7.7.2 та 7.7.5 п. 7.7. ст. 7 ЗУ №168/97-ВР;

д)частини 1 статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини та основних свобод, яка для України набрала чинності 11.09.97 року у і відповідності до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Таким чином, 1-й відповідач, будучи суб’єктом владних повноважень та відповідачем по справі, який заперечує проти позову, НЕ виконав вимог частини 2 ст. 71 КАСУ, - тобто НЕ довів правомірність своїх дій та рішень.

За таких обставин позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись частиною 1 статті 94 КАСУ, суд стягує з Державного бюджету на користь позивача державне мито у сумі 3,40 грн.

Судом прийнято до уваги те, що обидва відповідачі згідно ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України від 21.101.93 року №7/93 “Про державне мито” при зверненні до суду з позовом звільнені від сплати державного мита.

На підставі викладеного, ст. 19 Конституції України;  п.п. 7.7.1, 7.7.2, 7.7.4, 7.7.5 та 7.7.6 п.7.7. ст. 7 Закону України від 03.04.1997 року №168/97-ВР „Про податок на додану вартість”; ст.ст.3, 11-1 Закону України від 04.12.1990 року №509-ХІІ «Про державну податкову службу в Україні»,  керуючись ст.ст. 89, 94, 158-163 та 167 КАС України,  суд

п о с т а н о в и в :

1.Позов задовольнити у повному обсязі.

2.Зобов’язати Державну податкову інспекцію у місті Сєвєродонецьку Луганської області негайно надати до Сєвєродонецького відділення Головного управління Державного казначейства у Луганській області  висновок про бюджетне відшкодування податку на додану вартість у сумі 319246 (триста дев’ятнадцять тисяч двісті сорок шість) грн. 00 коп. згідно декларації з податку на додану вартість за липень 2006 року - на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Алвіго-КС», ідентифікаційний код 31337612, яке знаходиться за адресою: місто Сєвєродонецьк, вул. Пивоварова,5 Луганської області.

3.Стягнути з Державного бюджету України - на користь  Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Алвіго-КС», ідентифікаційний код 31337612, яке знаходиться за адресою: місто Сєвєродонецьк, вул. Пивоварова,5 Луганської області, - витрати по сплаті державного мита у сумі 3 (три) грн. 40 коп.

Відповідно до частини 4 ст. 167 КАС України  за згодою представників сторін у судовому засіданні 06.03.2007 року оголошено тільки вступну та резолютивну частини постанови.

Постанова набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо такої заяви не буде подано.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення  постанови у повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу - з  дня  складення  в  повному обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанову у повному обсязі складено та підписано 12.03.2007 року.

Суддя                                                                                                А.П.Середа