КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2007                                                                                           № 6/9-18/432

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Отрюха  Б.В.

суддів:                                          Тищенко  А.І.

Верховця А.А.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Кондратенко О.Б. - юр.

від відповідача - Тумакова Г.П. - юр., Агратіна С.А. - юр.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерний банк "Металург"

на рішення Господарського суду м.Києва від 24.11.2006

у справі № 6/9-18/432 (Мандриченко О.В.)

за позовом                               Акціонерний банк "Металург"

до                                                   Закрите акціонерне товариство "Банк НРБ"

про                                                  зобов"язання прийняти у власність процентні іменні облігації ТОВ "Агропродукт" серії А в кількості 2000 шт. та сплатити за них позивачеві 2077680,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.02.2006 р. у справі №6/9 позов задоволений повністю: ЗАТ «Банк НРБ» зобов'язано прийняти у власність процентні іменні облігації ТОВ «Агро продукт» серії А в кількості 2000 штук та сплатити за них Акціонерному банку «Металург» 2077680 грн.; з ЗАТ«Банк НРБ» на користь АБ «Металург» стягнуто 2077680 грн. боргу, 20776,80 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.05.2006 р. рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2006 р. у справі №6/9 залишене без змін. Постановою Вищого господарського суду України від 09.08.2006 р. рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2006 р. та постанова Київського апеляційного і господарського суду від 18.05.2006 р. скасовані, справа передана на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.11.2006 р. у справі №6/9-18/432 в задоволенні позовних вимог було відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач звернувся з апеляційною скаргою та просить його скасувати, оскільки вважає, що воно було прийнято з порушенням вимог чинного законодавства та не відповідає дійсним обставинам справи.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, колегією встановлено наступне:

26.08.2005 р. позивач надіслав відповідачу факсимільним зв'язком для підписання тексти двох договорів купівлі-продажу процентних іменних облігацій ТОВ «Агропродукт» серії А в кількості 2000 штук.

Відповідно до умов договору №12088Т;05-05/0161-Т  відповідач зобов'язався передати у власність позивачу проценті іменні облігації ТОВ «Агропродукт» в бездокументарній формі у кількості 2000 штук за ціною 1024,17 грн. за 1 штуку, а позивач 26.08.2005р. зобов'язався сплатити за них відповідачу 2048340 грн. та здійснити дії з їх отримання у власність.

Відповідно до умов договору №12089Т;05-05/0162-Т позивач  зобов'язувався передати у власність відповідачу зазначені вище проценті іменні облігації ТОВ «Агро продукт» в бездокументарній формі у кількості 2000 штук за ціною 1038,84 грн. за 1 штуку, а відповідач сплатити 26.09.2005 р. за ці облігації позивачеві 2077680 грн. та здійснити дії з їх отримання.

Факт отримання за допомогою факсимільного зв'язку підписаних позивачем примірників вказаних договорів відповідачем не заперечується.

26.08.2005р. відповідачем було повернуто позивачеві факсимільним зв'язком договори №12088Т;05-05/0161-Т  та №12089Т;05-05/0162-Т.

Статтею 639 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту падання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до статей 207, 208 Цивільного кодексу України правочин між юридичними особами належить вчиняти в письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв"язку. якщо він підписаний   його   стороною   (сторонами).

Правочин,   який   вчиняє   юридична   особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюються печаткою.

Відповідно до ч.1 ст.642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір про її прийняття (акцепт) повинна бути повною та безумовною. Відповідач категорично заперечує факт підписання його посадовими особами договору №12089Т;05-05/0162-Т.

Матеріали справи свідчать про те, що ЗАТ «Банк НРБ» не прийняв оферту АБ «Металург» про укладення договору №12089Т;05-05/0162-Т, про що свідчить не підписання оригіналу договору уповноваженими представниками відповідача та ненадання договору належної письмової форми.

Про небажання відповідача укладати зазначений вище договір свідчить його лист №1900/2/03 від 06.10.2005 р., в якому  ЗАТ «Банк НРБ» наголосив про те, що вищевказаний договір, отриманий 26.08.2005р.за допомогою факсимільного зв'язку, Відповідач не укладав і не підписував.

Слід також зазначити про те, що однієї з умов чинності правочину, відповідно до статті 203 Цивільною кодекс України, частини 4 статті 179 Господарською кодексу України, є вільне волевиявлення учасника правочину і відповідність його внутрішній волі.

З боку відповідача не було волевиявлення до укладення 26.08.2005 р. договору №12089Т;05-05/0162-Т. Крім того, відповідач не здійснював ніяких фактичних дій щодо виконання вищезазначеного договору, які могли б створювати правові наслідки для сторін, що свідчить про те, що з боку відповідача не було ні прямого волевиявлення (письмова згода на укладення договору), ні конклюдентного волевиявлення (поведінка сторони, що засвідчує його волю до укладення договору і його прийняття).

Вищезазначені обставини дають підстави вважати договір №12089Т;05-05/0162-Т неукладеним (таким, що не відбувся) і таким, що не створює ніяких прав та обов'язків для сторін.

До матеріалів справи залучено також рішення Господарського суду м. Києва у справі 25/13 від 17.02.2006р. за позовом ЗАТ «Банк НРБ» до ВАТ «Міжрегіональний фондовий союз» (відповідач-1), АБ «Металург» (відповідач -2) про визнання договору №12089Т;05-05/0162-Т від 26.08.2005р. неукладеним.

Відповідно до ч.2 ст.35 ГПК України фати, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Враховуючи викладене, колегія приходить до висновку про те, що  у даному випадку відсутні правові підстави для задоволення позову.

У своїй апеляційній скарзі позивач звертає увагу суду на ту обставину, що судом першої інстанції не було враховано сутності відносин між позивачем та відповідачем, практика відносин, що склалась між сторонами (п.4 ст.213 ЦК України); економічної сутності проведеної операції; а також не враховано реальні мотиви невиконання відповідачем умов договору.

Дані зауваження позивача колегія не може прийняти до уваги з наступних підстав.

Як зазначає позивач в апеляційній скарзі, 26.08.2005р. між сторонами у справі були укладені два зустрічні договори купівлі-продажу щодо передачі у власність від відповідача до позивача процентних іменних облігацій ТОВ «Агропродукт» в кількості 2000 штук та з подальшим зобов’язанням відповідача викупити зазначені облігації у позивача.

Однак колегія відмічає, що договір №12088Т;05-05/0161-Т не містив обов'язку Відповідача здійснити подальший зворотній викуп зазначених облігацій у кількості 2000 штук.

Позивач в своїй апеляційній скарзі також наголошує на те, що за усталеною практикою відносин між сторонами, всі договори купівлі-продажу облігацій між позивачем та відповідачем завжди укладались в один день з різним терміном взаємного викупу облігацій і, що спочатку позивач виступав в якості покупця облігацій, а відповідач - їх продавцем, а потім - навпаки.

Проте, факти укладення договорів купівлі-продажу на умовах взаємного викупу облігацій в минулому не можуть свідчити про такий самий обов'язок відповідача щодо подальшого викупу облігацій у позивача при  укладанні подібного договору в майбутньому, тому це не може бути доказом того, що договір №12088Т;05-05/0161-Т укладено відповідачем саме на таких умовах.

Крім того, суду не надано доказів існування між сторонами будь-яких заздалегідь установлених правил укладення зустрічних договорів купівлі-продажу облігацій.

Що стосується думки позивача про те, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального та процесуального права, пославшись на судове рішення по справі №25/13 від 17.02.2006р., необхідно зазначити наступне:

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.03.2006 року апеляційна скарга АБ «Металург» про скасування рішення Господарського суду м. Києва в частині висновків суду щодо наявності підстав вважати договір купівлі-продажу №12089Т;05-05/0162-Т від 26 серпня 2005 року неукладеним, була залишена без задоволення, рішення Господарського суду м. Києва від 17.02.2006 - без змін. Однак, під час розгляду справи Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції зробив в мотивувальній частині помилковий висновок щодо визнання договору купівлі-продажу №12089Т;05-05/0162-Т від 26 серпня 2005 року неукладеним і таким, що не створює ніяких прав і обов'язків для сторін.

Постановою Вищого господарського суду України від 13.09.2006 року касаційну скаргу ЗАТ «БАНК НРБ» про скасування постанови Київського апеляційного господарського суду від 30.03.2006 року по справі №25/13 було задоволено. Вищий господарський суд України в постанові зазначив, що господарський суд м. Києва дійшов вірного висновку про те, що договір купівлі-продажу №12089Т;05-05/0162-Т від 26 серпня 2005 року є неукладеним і таким, що не створює ніяких прав та обов'язків для сторін, і що, господарський суд може визнати факт наявності чи відсутності прав та обов'язків сторін за господарським договором.

Ухвалою Верховного суду України від 02.11.2006 року у порушенні провадження з перегляду в касаційному порядку постанови ВГСУ від 13.09.2006 року по справі №25/13 за касаційною скаргою АБ «Металург» було відмовлено.

Таким чином, рішення Господарського суду м. Києва від 17.02.2006р. залишено чинним в повному обсязі, в тому числі в частині висновків суду щодо визнання договору купівлі-продажу №12089Т;05-05/0162-Т від 26.08.2005 року неукладеним.

Посилання позивача на те, що самим рішенням Господарського суду м. Києва по справі №25/13 в задоволенні позовних вимог ЗАТ «БАНК НРБ» про визнання спірного договору було відмовлено є безпідставним,   оскільки  зазначеним  рішенням  суд  припинив провадження в частині визнання неукладеним вищезазначеного договору купівлі-продажу, але не відмовляв в задоволенні позовних вимог щодо  визнання договору неукладеним, а навпаки, визнав цей факт, про що йдеться в мотивувальній частині рішення.

Враховуючи викладене, немає підстав вважати, що договір №12089Т;05-05/0162-Т було укладено, а отже і підстав для задоволення вимог   позивача  щодо прийняття відповідачем у власність облігацій за неукладеним договором купівлі-продажу  не має.

За таких обставин, колегія приходить до висновку про те, що рішення господарського суду м. Києва від 24.11.2006р. є обґрунтованим та відповідає дійсним обставинам справи, а отже підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду м. Києва від 24.11.2006р. у справі №6/9-18/432 залишити без змін, а апеляційну скаргу Акціонерного банку «Металург» – без задоволення.

2. Матеріали справи №6/9-18/432 повернути Господарському суду   м. Києва.

Головуючий суддя                                                                      Отрюх  Б.В.

Судді                                                                                          Тищенко  А.І.

Верховець А.А.

27.02.07 (відправлено)