ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19.02.07

Справа № АС17/50-07.

За
позовом: фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Суми

до
відповідача: Державної податкової інспекції в м. Суми

про
визнання недійсними актів

Суддя Коваленко О.В.

Представники:

Позивач:         ОСОБА_2

Відповідач:  ОСОБА_3

У
засіданні брали участь: секретар судового засідання Котенко Н.М.

Суть
спору: Позивач просить суд визнати недійсними повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції в м. Суми НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1 р.; НОМЕР_2 від
ІНФОРМАЦІЯ_1 р.; НОМЕР_3 від ІНФОРМАЦІЯ_2 р.; НОМЕР_4 від ІНФОРМАЦІЯ_2 р.;
НОМЕР_5 від ІНФОРМАЦІЯ_3 р.; НОМЕР_6 від ІНФОРМАЦІЯ_3 р.

Позивач
подав уточнення позовних вимог від ІНФОРМАЦІЯ_4 р., в якому просить скасувати
повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в м. Суми НОМЕР_1 від
ІНФОРМАЦІЯ_1 р.; НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_1 р.; НОМЕР_3 від ІНФОРМАЦІЯ_2 р.;
НОМЕР_4 від ІНФОРМАЦІЯ_2 р.; НОМЕР_5 від ІНФОРМАЦІЯ_3 р.; НОМЕР_6 від
ІНФОРМАЦІЯ_3 р.

Відповідач
у письмовому відзиві проти задоволення позовних вимог заперечує та вважає, що
податкові повідомлення-рішення, прийняті на підставі акту позапланової
документальної перевірки суб'єкта підприємницької діяльності є законними та
обґрунтованими, крім того відповідач просить провадження в справі закрити на
підставі того що є рішення суду яке набрало законної сили про той же предмет
спору між тими ж сторонами.

В
судовому засіданні суд встановив, що копії документів, які знаходяться в
матеріалах справи, ідентичні їх оригіналам.

Розглянувши
матеріали справи, суд встановив:

Відповідачем
за результатами позапланової документальної перевірки своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та сплати податків, зборів (обов'язкових
платежів) суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 за
період з ІНФОРМАЦІЯ_5 р. по ІНФОРМАЦІЯ_6 р. складено акт від ІНФОРМАЦІЯ_7 р.
НОМЕР_7, яким встановлено порушення позивачем пп..7.4.1 п.7.4., пп.. 7.7.1
п.7.7. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» в результаті чого
донараховано податку на додану вартість за 2004 рік в сумі 16422 грн.; ст. 13
Декрету Кабінету міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», п.
7.1. ст. 7, п. 22.3 ст.22 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»,
в результаті чого донараховано податку з доходів фізичних осіб за 2004 рік в
сумі 10676 грн. 06 коп.; пп.. а п.19.1. ст. 19 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб».

ІНФОРМАЦІЯ_1
р. відповідач виніс повідомлення-рішення НОМЕР_1 на суму податкового зобов'язання
24638 грн. 00 коп. (основний платіж - 16425 грн. 00 коп., штрафні санкції -
8213 грн. 00 коп.) та НОМЕР_2 на суму податкового зобов'язання 10687 грн. 20
коп.

Не
погоджуючись з рішеннями, винесеними відповідачем, позивач відповідно до
Положення про порядок подання та розгляду скарг платників податків органами
державної податкової служби, неодноразово надсилав скарги про скасування
зазначених податкових повідомлень-рішень.

Рішенням
ДПІ в м. Суми від ІНФОРМАЦІЯ_8 р. первинна скарга позивача залишена без
задоволення.

Згідно
рішень ДПА у Сумській області від ІНФОРМАЦІЯ_9 р. та рішення ДПА України від
ІНФОРМАЦІЯ_10 р. вимоги позивача залишені без задоволення.

ІНФОРМАЦІЯ_11
р. позивач отримав першу податкову вимогу від ІНФОРМАЦІЯ_12 р. НОМЕР_8 на загальну
суму податкового боргу 35 134 грн. 14 коп., з них: 26 939 грн. 23 коп.
основного платежу та 8 193 грн. 91 коп. штрафних санкцій.

Відповідно
до абзацу четвертого підпункту 5.2.2. Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»
остаточне рішення вищого (центрального) органу контролюючого органу за заявою
платника податків не підлягає подальшому адміністративному оскарженню, але може
бути оскаржене у судовому порядку.

Не
погоджуючись з прийнятими відповідачем рішеннями позивач звернувся до суду з
заявою про їх скасування.

Не
погоджуючись з прийнятими відповідачем рішеннями позивач звернувся до суду з
заявою про їх скасування.

Розглянувши  матеріали справи, заслухавши пояснення
представників сторін та дослідивши наявні докази по справі, суд вважає, що
вимоги позивача підлягають задоволенню виходячи з наступного:

Частиною
першою статті 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується
захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді,
якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх
права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди
для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Позивачем
було подане клопотання про поновлення пропущеного строку для звернення до
адміністративного суду, в обґрунтування якого позивач посилається на те, що в
процедурі судового вирішення спору відповідно до вимог господарського
судочинства по справі НОМЕР_9 він сподівався на повний та всебічний розгляд
справи, але оскільки розгляд в межах господарського судочинства неспроможній в
повному обсязі встановити всі фактичні обставини, які вплинуть на сутність прав
і свобод позивача, то він вирішив скористатися адміністративною формою захисту
оскільки вона є спеціально пристосованою для такого захисту, а провадження в
справі НОМЕР_9 було зупинене ухвалою Харківського апеляційного господарського
суду від ІНФОРМАЦІЯ_13 р. для надання можливості позивачу здійснити його право
на адміністративний захист.

Зі
змісту ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що
адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для
звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно
до ст. 102 Кодексу адміністративного судочинства України пропущений з поважних
причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а
процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням
особи, яка бере участь у справі.

Суд
вважає клопотання позивача в повній мірі обґрунтованим та таким, що підлягає
задоволенню, отже справа підлягає розгляду по суті позовних вимог.

Відповідно
до п.п. 7.2.4 п. 7.2 ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість” право
на нарахування податку на додану вартість та складання податкових накладних
надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у передбаченому
Законом порядку, крім того п. 7.2.4 п. 7.2 ст. 7 Закону про ПДВ, передбачено що
зареєстровані платники податку мають право нараховувати покупцю ПДВ, складати
та видавати йому податкову накладну. Також відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4
статті 7 зазначеного Закону податковий кредит звітного періоду складається із
сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у
зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до
складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних
активів, що підлягають амортизації.

Згідно
пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість” датою
виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата
здійснення першої з подій: дата списання коштів з банківського рахунку платника
податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; дата отримання податкової накладної, що засвідчує
факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Відповідно
до п.7.2.6. Закону України “Про податок на додану вартість” підставою для
нарахування податкового кредиту при поставці товарів (послуг) за готівку є
належним чином оформлений товарний чек, інший платіжний чи розрахунковий
документ, що підтверджує прийняття платежу постачальником від одержувача таких
товарів (послуг), з визначенням загальної суми такого платежу, суми податку.

СПД-ФО
ОСОБА_1 доведено, що суми по спірних актах виконаних робіт, які включені ним до
валових витрат, включені його контрагентом до податкових зобов'язань, що
підтверджується квитанціями до приходних касових ордерів, виписаними його
контрагентом, як це і передбачено п.7.2.6. Закону України “Про податок на
додану вартість”.

Крім
того, право позивача на податковий кредит безпосередньо залежить від того, чи
мало право приватне підприємство «Курара» нараховувати їй ПДВ, складати і
видавати податкову накладну.

На
дату проведення операцій і дату видачі податкових накладних приватне
підприємство «Курара» перебувало на податковому обліку як платник ПДВ.

Згідно
ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» передбачено, що
валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати), це сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах,
здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у
власній господарській діяльності, крім того п. 5.11 ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств», закріплено, що установлення додаткових
обмежень щодо віднесення витрат до складу валових витрат платника податку, крім
тих, що зазначені у цьому Законі, не дозволяється. Жодною нормою зазначеного
закону не передбачено, посилання на обов'язковість дотримання форми при
підписанні актів здачі-прийняття виконаних робіт.

Також
ст. 13 Декрету Кабінету міністрів України «Про прибутковий податок з громадян»
визначено: оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто
різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) i
документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони
враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за
нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за
погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по
сприянню малим підприємствам та підприємництву. До складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу
валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом
України "Про оподаткування прибутку підприємств". Не належать до
складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку. Акти
здачі-прийняття виконаних робіт, не є документами податкового обліку. Витрати
відповідача підтверджені відповідними податковими накладними, квитанціями до
прибуткових касових ордерів, рахунками фактурами.

Відповідно
до ч.1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідачем не доведено те, що
документи, надані позивачем, які підтверджують право податкового кредиту, є не
достатніми та такими, що викликають сумнів. Отже твердження відповідача
повністю спростовуються матеріалами справи та наданими позивачем доказами по
справі.

Заперечення
позивача та посилання на те, що є рішення суду яке набрало законної сили про
той же предмет спору між тими ж сторонами, судом не приймається, оскільки
рішенням по справі НОМЕР_11, було відмовлено в розгляді справи по суті, з
огляду на строк пропущення позивачем терміну встановленого ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства України. Оскільки судом визнано поважним строк
пропуску для звернення враховуючи клопотання позивача, то справа була
розглянута по суті позовних вимог.

Відповідно
до ст. ст. 87, 94, 98 КАС України судові витрати по справі покладаються на
відповідача.

На
підставі викладеного, керуючись ст.ст. 158, 160-163 КАС України, господарський
суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.    Позов задовольнити.

2.
Скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ в м. Суми НОМЕР_1 від
ІНФОРМАЦІЯ_1р.; НОМЕР_2від ІНФОРМАЦІЯ_1 р.; НОМЕР_3 від ІНФОРМАЦІЯ_2 р.;
НОМЕР_4 від ІНФОРМАЦІЯ_2 р.; НОМЕР_5 від ІНФОРМАЦІЯ_3 р.; НОМЕР_6 від
ІНФОРМАЦІЯ_3 р.

3.   Стягнути з державного бюджету м. Суми (р/р
0002 в УДК в Сумській області, МФО 837013, код ЗКПО 23636315, код
22090200, символ 095) на користь Суб'єкта підприємницької діяльності фізичної
особи ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_10) 3 грн. 40 коп. витрат по держмиту.

Заява про апеляційне оскарження
постанови  суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга   на постанову суду першої інстанції подається
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

СУДДЯ                                                                                  О.В.
КОВАЛЕНКО

Повний
текст рішення підписано 23.02.2007 року.