ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.05.07р.

Справа № 32/150-07

За позовом : Селянського  ( фермерського ) господарства «Добродій», с. Василівка

До : Селянського  ( фермерського ) господарства «Доценко П», с. Миколаївка                            ( відповідач-1 ) та Селянського  ( фермерського ) господарства «Новотроїцьке», с. Ново- троїцьке

Про: визнання недійсною угоди

Суддя  Васильєв О.Ю.

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача:  Донченко Н.М. ( дов. від 10.04.07 р.);

Від відповідача -1: Доценко П.Ф. ( голова госп.) ;

Від відповідача -2: Пархоменко О.І. ( голова госп.)

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання недійсним  договору    про спільне вирощування сільськогосподарських культур від 25.05.06 р., укладеного між сторонами. Позовні вимоги обґрунтовані невідповідністю спірної угоди вимогам Інструкції ДПАУ від 19.02.98 р. № 80, а саме –відсутності реєстрації цього договору в органах податкової служби; окрім того позивач зазначив , що в договорі відсутня  істотна умова, передбачена вимогами ст.7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»- не визначено, хто саме із учасників ( сторін ) договору повинен вести облік результатів спільної діяльності та керівництво спільною діяльністю. В подальшому позивач ( змінив ) позовні вимоги та просив визнати спірний договір неукладеним .

Відповідачі позов не визнали, посилаючись на наступні обставини: спірний договір у такій формі укладався за ініціативою саме позивача; відповідачі не заперечують проти приведення цього договору у стан, що відповідає вимогам чинного законодавства; відповідачами понесені значні матеріальні витрати на виконання своїх обов’язків за цим договором; а тому ( на думку відповідачів ) визнання недійсним цього договору завдасть їм  матеріальних збитків .

По справі оголошувалась перерва з 24.04.07 р. по 15.05.07 р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарській суд, -

В С Т А Н О В И В:

25.05.06 р. сторонами підписано договір про спільне вирощування сільськогосподарських культур; у відповідності з умовами якого в цілях спільного вирощування с .г. культур в 2006-2010 роках  на площах  СФГ «Добродій»,  згідно карти експлікації полів ,сторони об’єднують свої матеріально-фінансові та трудові ресурси на впровадження новітніх технологій . Оперативне керування сільгоспроботами, їх черговістю, визначенням в трудових та фінансових потребах ,цим договором покладається на всіх трьох учасників договору –СФГ  «Добродій», СФГ «Доценко П»та СФГ «Новотроїцьке». Отриманий врожай розподіляється між сторонами в пропорції згідно додаткової угоди. Обсяги затрат на вирощування с.г. культур щомісячно відображаються актами звірки. Єдиним додатком до цього договору є підписаний трьома сторонами бізнес-план отримання прибутку Як зазначили в судових засіданнях представники сторін,  жодних додаткових угод до цього договору ними не укладалося; акти звірки кожного місяця не складалися .

Відповідно до ст.180 ГК України, зміст  господарського  договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін,  спрямованою на встановлення,  зміну або припинення господарських зобов'язань,  як погоджені сторонами, так і ті,  що  приймаються  ними  як  обов'язкові  умови  договору відповідно до законодавства. Господарський   договір  вважається  укладеним,  якщо  між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто  згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного  виду,  а  також  умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При  укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Згідно із п.8 ст.181 ГК України, у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних  умов господарського  договору,  такий  договір  вважається  неукладеним (таким,  що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила  фактичні дії  щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України

Відповідно  до  приписів  Цивільного   кодексу   України договори про сумісну діяльність повинні укладатись у письмовій формі, тобто шляхом складання одного документа, підписаного сторонами, обміну листами, телеграмами, телефонограмами та ін., підписаними стороною, яка їх надсилає. Оскільки Цивільний кодекс України не передбачає об'язкових реквізитів договору про сумісну діяльність, то вирішуючи питання про наявність договірних взаємовідносин, слід виходити з того, що такий договір вважається укладеним, коли між сторонами у письмовій формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах, необхідних для його виконання, наприклад, мета договору, порядок та умови ведення спільних справ, види та обсяг внесків кожної із сторін, умови використання результатів сумісної діяльності тощо.

Укладаючи договір про сумісну діяльність, сторони  повинні вирішити питання про порядок ведення спільних справ. Чинне законодавство не обмежує їх у виборі форми цього порядку. Наприклад, сторонами може бути створена рада з числа їх працівників, яка приймає рішення не більшістю голосів, а за загальною згодою. Якщо договором про сумісну діяльність передбачена така форма ведення спільних справ, то у випадку необхідності укладання договорів для досягнення мети сумісної діяльності (договори підряду, оренди, поставки тощо) такі договори укладаються всіма учасниками сумісної діяльності або за їх дорученням одним з них.  Якщо керівництво сумісною діяльністю сторони доручили одному з учасників договору, то на останнього покладається і ведення спільних справ усіх учасників договору. Крім умови договору про покладення ведення спільних справ на одного з учасників договору інші учасники договору видають довіреність про надання йому повноважень для представництва перед третіми особами. Така довіреність повинна бути оформлена відповідно до вимог ЦК  України. За таких обставин особа, на яку покладено ведення спільних справ, укладає договори, пов'язані з забезпеченням сумісної діяльності, від свого імені і сама набуває цивільних прав і несе обов'язки за договорами. В процесі їх виконання ця особа не з її вини і вини контрагента може мати певні витрати (збитки). У таких випадках вона має право, у тому числі шляхом пред'явлення позову, вимагати їх покриття усіма учасниками сумісної діяльності відповідно до вимог ЦК України (наприклад, витрати по орендній платі, експлуатаційні витрати, сплата мита, збитки у зв'язку з інфляційним процесом тощо).

Відповідно до приписів ст.7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»: облік   результатів   спільної   діяльності   ведеться платником податку, уповноваженим на це іншими сторонами згідно з умовами договору, окремо від обліку господарських результатів такого платника податку.

Згідно з вимогами п 4.12. «Порядку обліку платників податків, зборів                     (обов'язкових платежів)»: на   обліку  в  органах  державної  податкової   служби повинні перебувати договори про спільну діяльність на території України без створення юридичних осіб , при виконанні яких виникають обов'язки за сплатою податків і зборів (обов'язкових платежів), передбачених законодавством.  Для взяття на облік договору про спільну діяльність без  створення юридичної особи платник податків (резидент), що призначений учасниками договору відповідальним за утримання та внесення податків до бюджету під час виконання договору, за своїм місцем перебування на податковому обліку повинен подати  до органів державної податкової інспекції відповідні документи. Органи державної податкової служби провадять облік договорів про  спільну діяльність відповідно до цього Порядку та до положень наказу Державної податкової адміністрації України від 30.09.2004 N 571 «Про затвердження форми Звіту про результати спільної діяльності на території України без створення юридичної особи, Порядку його складання та Порядку ведення податкового обліку результатів спільної діяльності».

Дослідивши надані сторонами документи, суд дійшов висновку, що за  своєю правовою природою оспорюваний позивачем договір про спільне вирощування сільськогосподарських культур від 25.05.06 р. відноситься до договорів про сумісну діяльність, відповідно до яких сторони збов'язуються сумісно діяти для  досягнення спільної господарської мети. В договорі від 25.05.06 р. сторони не відобразили його істотних умов; зокрема сторони належним чином не встановили порядок та умови ведення спільних справ, види та обсяг внесків кожної із сторін, умови використання результатів сумісної діяльності; не визначили правовий режим майна, створеного або придбаного учасниками в результаті сумісної діяльності; не встановили порядок покриття витрат і збитків, що виникли в результаті сумісної діяльності, тощо.  За таких підстав вищезазначений договір не можна вважати укладеним.  У   разі  виникнення  спору,  пов'язаного  з виконанням договору , господарський  суд з урахуванням  вимог статті  ст.ст.180,181 ГК України  може  визнати договір  неукладеним,   якщо  буде  з'ясовано,  що  сторонами  не досягнуто згоди з усіх цих умов. Зважаючи на викладене, суд  дійшов висновку про неукладеність сторонами спірної угоди, у зв’язку з чим позовні вимоги про визнання цього договору недійсним задоволенню не підлягають. Змінена позивачем позовна вимога про визнання договору неукладеним не може бути самостійним предметом спору, оскільки встановлення такого факту є лише елементом оцінки фактичних обставин у справі у вирішенні спору про право цивільне.

З урахуванням вищезазначеного, керуючись вимогами ст.ст. 180,181 ГК України;           ст. ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ :

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Суддя                                                                                                               О.Ю.Васильєв