СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.07                                                                                 Справа № 13/14

За позовом Закритого акціонерного товариства “Єнакіївський коксохімпром” м. Єнакієве Донецька обл.

до Відкритого акціонерного товариства “Стаханівський завод технічного вуглецю” м. Стаханов

про стягнення 1607 грн. 04 коп.

Суддя
Яресько Б.В.

За участю:
Секретар судового засідання Савенко В.Ю.

Від позивача
Міронець О.В. дов. № 014-2488 від 10.08.2006 р.

Від відповідача
Маломед В.П. дов. № 1332/16-02 від 26.10.2006 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ: Позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача плати за користування цистернами в сумі 1607 грн. 04 коп.

Позивач позов підтримав.

Відповідач позов не визнає посилаючись на недотримання позивачем досудового врегулювання спору, відсутністю порушення зобов’язання.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, всебічно і повно з’ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд,

ВСТАНОВИВ, що між сторонами по справі 31.10.2003 р. був укладений договір поставки № 445/375   за яким позивач зобов’язався поставити відповідачу антраценову фракцію в цистернах, що є власністю позивача.

Згідно п. 5.6. договору сторони встановили, що за користування цистернами стягується плата передбачена “Правилами користування вагонами та контейнерами”, затвердженими наказом Міністерства транспорту України № 113 від 25.02.1999 р.; № 53 від 02.02.1999 р.

Окремо, п. 5.8. договору передбачено сплата відповідачем пені позивачу за порушення строків розвантаження цистерн.

Позивач звернувся до господарського суду Луганської області з позовом в якому просить стягнути з відповідача на свою користь на підставі п. 5.6. договору плату за користування цистернами за період з листопада 2003 р. по грудень 2003 р. у кількості 8 штук, на підставі рахунків № ЗА-001923 від 22.06.2004 р. на суму 738 грн. 72 коп., № ЗА-0001942 від 23.06.04 р. на суму 868 грн. 32 коп., разом на суму 1607 грн. 04 коп.

Позивачем направлялися  на адресу відповідача претензії № 014-792 від 21.03.2006 р., та № 014-3425 від 25.10.2006 р. які залишились без задоволення.

Відповідач позов не визнає, посилаючись на те, що позивачем не був додержаний порядок досудового врегулювання спору передбачений 7 розділом договору.

Крім того відповідач зазначає, що розрахунок позивача не відповідає положенням п. 5.7. договору який встановлює строки на розвантаження продукції з цистерн, і відповідно вимоги позивача щодо стягнення штрафу за порушення строків розвантаження необґрунтовані, оскільки згідно розрахунку відповідача штраф складає 114 грн. 00 коп.

Відповідач просить суд в зв’язку з втратою можливості досудового врегулювання спору припинити провадження у справі відповідно до п. 3 ст. 80 Господарського  процесуального кодексу України.

Встановивши фактичні обставини справи, оцінивши доводи сторін та надані ними докази суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 33, 34 Господарського  процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 Господарського  процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Посилання відповідача на недодержання досудового врегулювання спору судом відхиляються.

Відповідно  до  рішення  Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням  Товариства з обмеженою відповідальністю “Торговий Дім” Кампус Коттон клаб” щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів) від 9 липня 2002 року у справі №  1-2/2002 №  15-рп/2002 обрання  певного засобу захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом,  а  не  обов’язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його  використовує.  Встановлення  законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб’єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Відповідно  до  ч.2  п.4  Прикінцевих  та перехідних положень Цивільного кодексу України  щодо  цивільних  відносин,  які  виникли до набрання чинності Цивільним кодексом   України,  положення  цього  Кодексу  застосовуються  до  тих  прав  і обов’язків,  що  виникли  або  продовжують існувати після набрання ним чинності.

Згідно ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським  визнається  зобов'язання,  що  виникає  між суб'єктом  господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав,  передбачених  Господарським  кодексом,  в силу  якого  один  суб'єкт  (зобов'язана  сторона,  у  тому  числі боржник)  зобов'язаний  вчинити  певну дію господарського   чи управлінсько-господарського  характеру  на користь іншого суб'єкта (виконати  роботу,  передати   майно,   сплатити гроші, надати інформацію тощо),  або утриматися від певних дій,  а інший суб'єкт (управнена сторона,  у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання  та  інші учасники  господарських відносин  повинні  виконувати  господарські  зобов'язання належним чином відповідно до закону,  інших правових актів,  договору, а за відсутності   конкретних   вимог  щодо  виконання  зобов'язання  - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських   договорів застосовуються відповідні положення  Цивільного  кодексу  України  з урахуванням особливостей, передбачених Господарським  кодексом України.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння  відмова  від  зобов'язання  або одностороння зміна  його  умов  не  допускається,  якщо  інше  не   встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов  договору  та  вимог  цього  Кодексу,  інших актів цивільного законодавства,  а за відсутності таких умов та вимог -  відповідно до   звичаїв   ділового  обороту  або  інших  вимог,  що  звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених  змістом  зобов'язання  (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України зобов’язання повинно виконуватися у встановлений строк.

Відповідачем порушені зобов’язання передбачені п. 5.6. договору щодо здійснена плати за користування вагонами.

Доводи відповідача щодо необґрунтованості розрахунку штрафу не можуть бути прийняті до уваги, оскільки предметом спору не є стягнення штрафу за затримку повернення цистерн.

За таких обставин, позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 44,49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача, а саме державне мито у сумі –102 грн. 00 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 грн. 00 коп.

Керуючись ст. 44,49, 82-85 Господарського  процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Відкритого акціонерного товариства “Стаханівський завод технічного вуглецю” м. Стаханов, вул. Чайковського 21 ідентифікаційний код  05389959 на користь Закритого акціонерного товариства “Єнакіївський коксохімпром” м. Єнакієве Донецька область, вул. Марата 1 ідентифікаційний код  31272173 кошти в сумі 1607 грн. 04 коп., державне мито у сумі –102 грн. 00 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 грн. 00 коп., наказ видати.

У судовому засіданні 26.02.2007 р. за згодою сторін була оголошена  тільки вступна  та резолютивна частина рішення.

Дата підписання рішення 03.03.2007 року.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення набирає законної сили після десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя                                                                       Б.В. Яресько