Харківський апеляційний господарський суд
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 квітня 2007 року          , м. Харків                                          Справа № АС-42/628-06

Колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду у складі:

головуючого судді Бондаренко В.П., суддів Лакізи В.В., Токара М.В.

при секретарі  Саутенко К.О.

за участю представників сторін:

позивача –   Малінка І.В., дор. від 14.09.2006 р.

відповідача – Мельник Д.В., дор. № 3824-07/29  від 21.03.2007 р.

розглянувши апеляційну скаргу позивача (вх. 426Х/1-9) на постанову господарського суду Харківської області  від  25.12.06 року по  справі № АС-42/628-06

за позовом ТОВ “Саймірі”, м. Харків

до  Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі  м. Харкова

про скасування вимоги, -

встановила:

Постановою господарського суду Харківської області від 25.12.2006 року по  справі № АС-42/628-06 (суддя Яризько В.О.) у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач не погодився з постановою, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення місцевим господарським судом норм матеріального права, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому просить залишити її без задоволення.

Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та докази на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, правильність застосування господарським судом Харківської області норм матеріального та процесуального права та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 195 КАС України, заслухавши суддю-доповідача та представників сторін, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ "Саймірі" зареєстровано в Управлінні Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Харкова як платник страхових внесків.

Працівниками відповідача проведена перевірка позивача щодо правильності обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного Фонду України за період з 01.06.2005 р. по 01.07.2006 р., про що складений акт перевірки № 112 від 05.07.2006 р. У зазначений період позивач знаходився на спрощеній системі оподаткування шляхом сплати єдиного податку.

В ході проведення перевірки було встановлено, що з липня по грудень 2005 р. підприємство не нараховувало на заробітну плату страхові внески по ставці 32,3% в сумі 438,34 грн., а за період з 01.01.2006 р. по 31.05.2006 р. не нараховувало страхові внески по ставці 31,8% в сумі 1819,16 грн.

Таким чином, в акті перевірки відповідачем зроблений висновок про порушення позивачем п. 6 ч. 2 ст. 17 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", загальна сума донарахованих внесків склала 2257,50 грн.

На підставі висновків вищевказаного акту перевірки відповідачем прийнята вимога № Ю від 05.07.2006 р., відповідно до якої позивачу визначена недоїмка в сумі 2257,50 грн.

Позивач оскаржив вимогу до Пенсійного фонду, але скарги позивача були залишені без задоволення рішеннями № 9939-07/29 від 18.07.2006 р. та № 101 від 28.08.2006 р.

Позивач посилається як на підставу скасування вимоги відповідача на те, що він є платником єдиного податку, а отже, не повинен сплачувати страхові внески до пенсійного Фонду до 01.01.2006 р. по ставці 32,3 %, з 01.01.2006 р. по ставці 31,8 %, а відповідач посилається на те, що позивач повинен сплачувати страхові внески в порядку і в розмірах, передбачених Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Крім того,  позивач посилається на Указ Президента України “Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності" в редакції Указу Президента № 746 від 28.06.1999 р.,  та вважає, що не є платником нарахованих сум, однак проти фактичних даних акту не заперечує.

Матеріали справи свідчать, що нарахування суми недоїмки у вимозі  № Ю від 05.07.2006 р. обумовлено тим, що позивач не нараховував на фонд заробітної плати страхові внески у розмірі 32,3 (31,8) % за найманих осіб. Позивач обґрунтовує це тим, що є платником єдиного податку.

Механізм та підстави сплати внесків встановлений Законом України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Відповідно до ст. 1 вказаного Закону страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування та збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені згідно із законодавством, що діяло раніше; кошти, сплачені на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування відповідно до цього Закону.

Закон України “Про систему оподаткування" передбачає вичерпний перелік податків і зборів (обов'язкових платежів), страхові внески до них не віднесені.

Такім чином, сума нарахованих внесків не є збором на обов'язкове державне пенсійне страхування. Звільнення від сплати внесків вищевказаним Указом Президента України не передбачено. Крім того, сам Указ відноситься до податкового законодавства, яке на внески не розповсюджується.

Також слід зазначити, що Закон України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" є спеціальним актом, який регулює спірні відносини, прийнятий після Указу Президента та є актом більшої юридичної сили.

Згідно зі ст. ст. 14, 15 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" страхувальниками та, відповідно, платниками страхових внесків до Пенсійного фонду є роботодавці, підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об'єднання громадян профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи суб'єкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством або за договорами цивільно-правового характеру.

На виконання вимог вказаного Закону постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 р. № 21-1 було затверджено Інструкцію про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, зареєстровану в Міністерстві юстиції України 16 січня 2004 р. за N 64/8663.

Таким чином, позивач зобов’язаний сплачувати страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування на загальних підставах.

Крім того, слід зазначити, що Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", як нормативно-правовий акт, має пріоритет перед Указом Президента України “Про спрощену систему оподаткування", обліку і звітності суб'єктів малого підприємництва", на який посилається позивач, як на обґрунтування заявлених вимог.

Відповідно до п. 6 ст. 18 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" законодавством не можуть встановлюватися пільги нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Відповідно до п.п. 14, 15 Прикінцевих положень Закону "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" всі законодавчі акти, у тому числі й ті, що регулюють спрощену систему оподаткування, повинні бути приведені у відповідність до вимог цього Закону, а до того часу закони України та інші нормативно- правові акти застосовуються в частині, що не суперечить вищезазначеному Закону.

Таким чином, Указ Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" відносно сплати страхових внесків до Пенсійного фонду суб'єктами підприємницької діяльності - фізичними особами, діє в частині, що не суперечить Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Статтею 5 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування"  регулюються відносини, що виникають між суб’єктами системи загальнообов’язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів на ці правовідносини може поширюватися лише у випадках, передбачених цим законом, або в частині, що йому не суперечить. Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню; платники страхових внесків, їх права та обов'язки; порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внесками.

Ставки, механізм справляння податків і зборів (обов'язкових платежів) і пільги щодо сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування встановлені Законом України “Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування”, яким разом із Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування"  не встановлено такої пільги, як звільнення від сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування для суб’єктів підприємнмцької діяльності, які перейшли на спрощену оподаткування.

Таким чином, страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не входять до системи оподаткування, на них не поширюється податкове законодавство, іншим законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Обов’язок сплачувати страхові внески на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування не зумовлюється статусом платника податку як суб’єкта підприємницької діяльності.

Статтею 19 Закону "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування"   встановлено, що страхові внески до солідарної системи загальнообов’язкового державного пенсійного страхування нараховуються роботодавцем на суми фактичних витрат на оплату праці працівників, що включають витрати на виплату основної та додаткової заробітної плати та інших заохочувальних і компенсаційних витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не здійснював нарахування та перерахування страхових внесків до 01.01.2006 р. по ставці 32,3 %, з 01.01.2006 р. по ставці 31,8 %, хоча зобов'язаний був це робити, тому позивачем в акті перевірки правомірно донараховані позивачу зобов'язання зі сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за період з 01.06.2005 р. по 31.05.2006 р. в сумі 2257,50 грн.

Викладене свідчить, що постанова господарського суду Харківської області від 25.12.2006 р. по справі № АС-42/628-06 прийнята у відповідності до вимог чинного законодавства та матеріалів справи, тому колегія суддів вважає, що господарський суд дав вірну юридичну оцінку обставинам справи та правильно застосував норми матеріального та процесуального права, у зв’язку з чим, підстави для скасування зазначеної постанови відсутні.

На підставі викладеного та керуючись статтями 195, 196, п. 1 ст. 198, статтями 206, 209, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів апеляційного господарського суду, -

ухвалила:

У задоволенні апеляційної скарги позивача відмовити.

Постанову господарського суду Харківської області від 25.12.2006 р. по справі № АС-42/628-06 залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту проголошення.

Ухвала  може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня складення в повному обсязі.

Справу направити до господарського суду Харківської області.

Ухвалу складено у повному обсязі 3 квітня 2007 р.

Головуючий суддя                           (підпис)                                   Бондаренко В.П.

Судді:                                                 (підпис)                                    Лакіза В.В.

(підпис)                                  Токар М.В.