ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2007 р.
Справа № А-15/223

Господарський суд Івано-Франківської області у складі:  судді  Деделюка  Бориса Васильовича

при секретарі судового засідання Суфрищук Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом:  ВАТ «Івано-Франківськгаз», вул.Ленкавського, 20, м. Івано-Франківськ, 76000

до відповідача: ДПІ в м.Івано-Франківську, вул.Незалежності, 20, м.Івано-Франківськ, 76000

за участю представників  сторін:

від позивача: Букавіна О.І. -начальник юридичного управління, довіреність №05/16-09 від 03.01.07 р.

від відповідача: Гусак М.М - начальник юридичного відділу,  довіреність №24035/10-039 від 13.06.06р.

Представникам сторін  роз”яснено права та обов”язки передбачені ст.ст. 49, 51 Кодексу адміністративного судочинства України. Згідно поданих клопотань, відповідно до п.2-1 розділу 7 “Прикінцеві та перехідні  положення”Кодексу адміністративного судочинства України, технічна фіксація судового процесу не здійснюється. Відводу складу суду не заявлено.

В судовому засіданні  20.03.2007 року оголошувалась перерва до 20.04.2007 року.

встановив:

ВАТ “Івано-Франківськгаз” звернулося в суд із позовом до ДПІ в м.Івано-Франківську про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень від 25.05.2005 року №/0,  №/0, №/0, №/0 та  №/0 від 11.08.2005 року.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтвердив. Обгрунтовуючи заявлений позов, посилається на те, що ДПІ в м. Івано-Франківську безпідставно  прийшла до висновків, які викладені  в акті документальної перевірки дотримання вимог податкового  та валютного законодавства  ВАТ “Івано-Франківськгаз” за період з 01.07.03р. по 31.12.04р.  та по податку на додану вартість з 01.08.03р. по 31.12.04р., стосовно зменшення валових витрат підприємства, встановлення факту заниження  податку на додану вартість, зобов”язання сплатити  частину чистого прибутку (доходу) та донарахування відповідних штрафних санкцій за  несвоєчасну сплату узгодженого податкового зобов”язання.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечує з підстав викладених у відзиві на позов. При цьому посилається на те що ДПІ в м.Івано-Франківську обгрунтовано  прийнято оскаржувані позивачем  податкові повідомлення-рішення, які  прийнято та відповідають вимогам Законів України “Про оподаткування прибутку підприємств”, “Про податок на додану вартість”, “Про державний бюджет України на 2004 рік” та  “Про порядок погашення зобов”язань з платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представників сторін, суд встановив, ДПІ в м.Івано-Франківську проведено документальну перевірку дотримання вимог податкового та валютного законодавства ВАТ „Івано-Франківськгаз”  за період з 01.07.2003р. по 31.12.2004р. та по ПДВ з 01.08.2003р. по 31.12.2004р. В результаті перевірки складено акт перевірки за №380/23-6-003361046 від 23.05.2005р.

На підставі фактів, які  викладено  в акті перевірки, ДПІ в м. Івано-Франківську прийнято податкові повідомлення –рішення від 25.05.2005р. №/0,  згідно яких ВАТ Івано-Франківськгаз” визначено суму податкового зобов’язання за платежами, зокрема в тому числі:  податок на прибуток приватних підприємств на суму 4303040,00 грн. в т.ч. 2531200.00 грн. основного платежу та 1771840,00 грн. штрафних санкцій, №/0, яким ВАТ Івано-Франківськгаз” визначено суму податкового зобов’язання за платежем податок на додану вартість по вітчизняних товарах на суму 69176,00 грн. в т.ч. 46117,00 грн. основного платежу та 23059,00 грн. штрафних санкцій, №/0, яким ВАТ Івано-Франківськгаз” визначено суму податкового зобов’язання за платежем частина прибутку (доходу), що вилучається до бюджету на суму 324600,00 грн. в т.ч. 251000,00 грн. основного платежу та 73600,00 грн. штрафних санкцій, №/0, яким ВАТ Івано-Франківськгаз” визначено зобов’язання сплатити штраф у розмірі 10% у сумі 12440,00 за платежем частина прибутку (доходу), що вилучається до бюджету.

В процесі адміністративного оскарження позивачем, вищезазначених податкових повідомлень –рішень, рішенням начальника ДПІ в м. Івано-Франківську від 03.08.2005р. №26604/10/25-026/63 залишено без змін податкове повідомлення –рішення №/0 від 25.05.2005р.; рішенням начальника ДПІ в м. Івано-Франківську від 03.08.2005р. №26606/10/25-026/64 залишено без змін податкове повідомлення –рішення №/0 від 25.05.2005р; рішенням начальника ДПІ в м. Івано-Франківську від 03.08.2005р. №26607/10/25-026/65 залишено без змін податкове повідомлення –рішення №/0 від 25.05.2005р., №/0          ,а рішенням начальника ДПІ в м.Івано-Франківську від 03.08.2005р. №26608/10/25-026/66 відповідно до пп. 17.1.9. п. 17.1. ст. 17 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” збільшено суму податкового зобов’язання в частині фінансових санкцій  в сумі 144430 грн., та направлено податкове повідомлення –рішення від 11.08.2005р. №/0 на суму 144430 грн.

Статтею 1 Закону України від 12.07.2001 р.  "Про нафту і газ" встановлено, що газ є товарною продукцією. Згідно ст. 44 вищезазначеного Закону встановлено, що в межах Єдиної газотранспортної системи України діють обов'язкові для всіх організаційних структур виробнича дисципліна, правила надання оперативної інформації про обсяги газопостачання, об'єм, режими транспортування і споживання газу, обліковий час тощо.

Згідно ст. 4 Указу Президента України "Про заходи щодо реалізації державної політики у сфері природних монополій" від 19.08.97р. №853/97 регулювання діяльності господарюючих суб'єктів у сфері видобутку та реалізації нафти і газу, транспортування трубопроводами природного газу і його розподілу, формування цінової політики та встановлення тарифів на відповідні товари і послуги покладено на Національну комісію з питань регулювання електроенергетики (далі за текстом НКРЕ).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2001р. №1729 "Про порядок забезпечення галузей національної економіки та населення природним газом" (зі змінами та доповненнями) основним постачальником на території України природного газу, отриманого з різних джерел є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", яка створена на основі державної власності відповідно до Указу Президента України "Про реформування нафтогазового комплексу України", яка зобов'язана здійснювати реалізацію природного газу населенню, установам та організаціям, що фінансуються з державного і місцевих бюджетів, через  дочірню компанію "Газ України", підприємствам з газопостачання та газифікації, з урахуванням граничного рівня цін, затвердженого НКРЕ за погодженням з Міністерством економіки та з питань європейської інтеграції.

Відповідно до положень п.5.1 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»від 22.05.1997 р. № 283/97-ВР валові витрати виробництва та обігу( далі за текстом - валові витрати) –це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальних формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

До складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.8 цієї статті.

Не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку (п.п.5.3.9 п. 5.3 ст.5).          Встановлення додаткових обмежень щодо віднесення витрат до складу валових витрат платника податку, крім тих, що зазначені у цьому Законі, не дозволяється (п.5.10 ст.5).

Підпунктами 5.3.1-5.3.8 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств” визначений перелік витрат, які не відносяться до складу валових витрат. Понаднормативні втрати або сезонні відтоки природного газу даними обмеженнями не передбачені.

З огляду на вищевикладене, всі витрати, пов’язані з придбанням природного газу ВАТ „Івано-Франківськгаз”, включаючи понаднормативні витрати (відтоки) за період з 01.07.2003р. по 31.12.2004р. відповідно до вимог Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”  в повному обсязі відносяться до складу валових витрат, враховуючи, що у позивача є в наявності акти прийому –передачі природного газу, укладені з постачальником газу, оскільки відповідно до п. 2.1 „Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку”, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704 первинні документи –це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.                                        Пунктом 2.1. цього ж положення передбачено, що господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Згідно п. 2.2. первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення.

Відповідно до п.12 Порядку забезпечення галузей національної економіки та населення природним газом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 р. №1729, газотранспортні та газодобувні підприємства НАК "Нафтогаз України", а також суб'єкти господарської діяльності, що мають ліцензію на транспортування природного і нафтового газу розподільними трубопроводами, забезпечують транспортування природного газу згідно з порядком використання газотранспортної системи на договірній основі із постачальниками, виконують диспетчерські функції з контролю та регулювання надходження і реалізації природного газу, ведуть облік газу, про транспортованого та реалізованого споживачам, складають із споживачами та постачальником газу акти про обсяги газу, використаного за місяць, і на підставі цих актів до 10 числа місяця, що настає за звітним, складають реєстри обсягів реалізації газу.

Виходячи з вищевикладеного, акти прийому-передачі природного газу від постачальника ДК "Газ України" до газорозподільних підприємств укладаються після фактичного постачання з урахуванням фактичних обсягів протранспортованого та реалізованого споживачам у звітному місяці природного газу.                    Відповідно до положень наказу НАК «Нафтогаз України»№ 209 від 09.08.99р. «Про затвердження Тимчасового положення про облік відтоків та притоків природного газу»:  відтоки газу - перевитрачання газу, яке може виникати внаслідок перевищення фактично спожитих населенням обсягів газу в осінньо-зимовий період порівняно з діючими середньорічними нормами споживання газу; притоки газу - недобір газу, який може виникати внаслідок того, що в весняно-літній період фактично спожиті населенням обсяги газу менші за діючі середньорічні норми споживання газу; акт поставки газу - акт приймання - передавання природного газу, який підписується щомісячно між ВАТ з газопостачання та філією ДК "Укртрансгаз" при передаванні обсягів газу на ГРС; акт обліку відтоків (притоків) - акт, про розмір відтоку або притоку природного газу, який щомісячно складається ВАТ з газопостачання на підставі актів поставки і актів реалізації природного газу; підсумкові втрати - різниця між сумами місячних відтоків та місячних притоків природного газу ВАТ з газопостачання за звітний рік.

Методикою визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затвердженою наказом Міністерства палива та енергетики України від 30.05.2003р. №264, яка зареєстрована  Міністерством юстиції України 09.07.2003р., встановлено, що виробничо-технологічні втрати газу - це газ, що втрачається під час транспортування газу газорозподільними та внутрішньо будинковими мережами.

Розрахунки витрат газу на власні потреби підприємств та розрахунки нормованих витрат і втрат газу в котельнях, на промислових підприємствах та комунально-побутових об'єктах виробничого призначення цією Методикою не передбачені.                                                                      Вищевказаною методикою передбачено граничні обсяги виробничо-технологічних втрат природного газу.

Отже, понаднормативні втрати природного газу не використовуються безпосередньо споживачами, а є складовою операцій з купівлі-продажу природного газу.

За таких обставин суд приходить до висновку про безпідставність посилання податкового органу в акті перевірки  та відповідача в судовому засіданні на п. 27 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 "Запаси" від 20.10.1999р. №246 виходячи з наступного.

Пункт 27 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 "Запаси", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999р. №246, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02 листопада 1999р. №751/4044, передбачає, що сума, на яку первісна вартість запасів перевищує чисту вартість їх реалізації, та вартість повністю втрачених (зіпсованих або тих, що не вистачає) запасів списуються на витрати звітного періоду. Суми нестач і втрат від псування цінностей до прийняття рішення про конкретних винуватців відображаються на позабалансових рахунках. Після встановлення осіб, які мають відшкодувати втрати, належна до відшкодування сума зараховується до складу дебіторської заборгованості (або інших активів) і доходу звітного періоду".

Зазначений пункт регулює нестачі, втрати, пов'язані з крадіжкою, зіпсуванням товарно-матеріальних цінностей. Матеріально-відповідальні особи, за виною яких сталася зазначена втрата, повинні, відповідно де п.27 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 "Запаси", вказані втрати відшкодувати.

В даному випадку понаднормативні втрати виникають в зв'язку з специфікою купівлі-продажу природного газу і не підлягають відшкодуванню матеріально-відповідальною особою.                     Окрім цього слід звернути увагу на те, що  відповідно до п. 2.3.4.1 Порядку доступу до газотранспортної системи, затвердженого наказом НАК «Нафтогаз України»26.03.2001 року № 79 передбачено, що виробничо-технологічні витрати та власні потреби природного газу - це газ, використаний ГТП та ГП на експлуатацію систем, включаючи витрати газу на роботу компресорів та нагрівачів газу на виході з системи, а також витрати газу на пускові, налагоджувальні і ремонтні роботи.

Газ для виробничо-технологічних витрат та власних потреб і витрати, пов’язані з цим, відшкодовуються через тарифи на транспортування. Кількість газу для виробничо-технологічних витрат та власних потреб визначається ГТП, ГП та газовидобувальними підприємствами на підставі затверджених нормативів.

Відповідно до п. 2.3.4.2 вищевказаного Порядку, комерційні втрати природного газу, що мають місце в ГТС та ГРМ, виникають з таких причин:  недоліки у методах обліку газу; неврахований газ через недостовірність вимірювання приладами обліку;  втрати газу через витоки внаслідок понаднормативної нещільності елементів ГТС та ГРМ;  втрати газу на врізки газопроводів, підключення нового обладнання;  втрати газу, видаленого із системи з різних причин, але невідомо, скільки і ким ( аварії, несанкціонований відбір тощо); втрати газу , що втрачений або неврахований в ГТС, ГРМ з будь-якої іншої причини.           Виходячи з наведеного, неможливо відділити від постачання та транспортування природного газу нормативні та понаднормативні втрати газу, оскільки природний газ, який транспортується споживачам по газотранспортних мережах, не може бути їм доставлений як без виробничо-технологічних втрат, так і без понаднормативних втрат.

Відповідно до положень наказу Міністерства палива та енергетики України від 25.02.2004 р. № 112 «Про затвердження Положення про порядок обліку обсягів розбалансування природного газу в газорозподільних мережах»обсяги розбалансування розраховуються ГЗП на підставі:  даних про надходження газу до газорозподільної мережі ГЗП;  даних про обсяги реалізації ГЗП газу всім категоріям споживачів за показниками лічильників, а для населення, у разі відсутності лічильників, за нормами споживання, визначеними постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 1996 року N 619 "Про затвердження норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників"; розрахунків витрат та втрат газу, що виникають під час його транспортування газорозподільними мережами ГЗП, здійснюваних згідно з Методикою визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами та Методикою визначення питомих виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затвердженими наказом Міністерства палива та енергетики України від 30.05.2003 за N 264 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 09.07.2003 за N 570/7891 та за N 571/7892, а також Методикою визначення питомих втрат природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками в разі неприведення об'єму газу до стандартних умов, затвердженою наказом Міністерства палива та енергетики України від 21.10.2003 за N 595  та зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 25.12.2003 за N 1224/8545;даних про обсяги використання газу ГЗП на власні потреби.                    Результати розрахунків виробничо-технологічних витрат і втрат газу, що виникають під час його транспортування газорозподільними мережами, підлягають обов'язковому щомісячному документальному оформленню у формі акта-розрахунку. наведеного в додатку 1. Акт-розрахунок підписується головою та членами постійних комісій з обліку витрат і втрат газу та до 5-го числа місяця, наступного за звітним, затверджується керівником ГЗП. Склад зазначених комісій затверджується наказом ГЗП.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4. ст. 7 Закону України „Про ПДВ” податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Отже, оскільки всі витрати пов’язані з придбанням природного газу, в т.ч. понаднормативні втрати, відносяться до валових витрат підприємства, то і суми ПДВ сплачені (нараховані) підприємством в зв’язку з придбанням природного газу, відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4. ст. 7 Закону України „Про ПДВ”, відносяться до складу податкового кредиту з податку на додану вартість.

Не можна визнати такими, що грунтуються на законі висновки відповідача   щодо правомірності нарахування позивачу податкового зобов’язання за платежами в  частині  стягнення прибутку (доходу), що вилучається до бюджету в зв”язку  з наступним.

Згідно з частиною другою та третьою статті 72 Закону України “Про Державний бюджет України на 2004 рік встановлено, що акціонерні, холдингові, лізингові компанії та інші суб'єкти господарювання, у статутному фонді яких державі належать частки (акції, паї), сплачують за результатами фінансово-господарської діяльності 2003 року та щоквартальної фінансово-господарської діяльності у 2004 році до загального фонду Державного бюджету України частину чистого прибутку відповідно до розміру державної частки (акцій, паїв) у їх статутних фондах. Норматив і порядок відрахування частини прибутку (доходу), визначеної цією статтею, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

На виконання вищезазначеної правової норми згідно постанови Кабінету Міністрів України від 30 березня 2004 р. № 405 затверджено порядок і норматив відрахування до загального фонду Державного бюджету України частини прибутку (доходу) господарськими організаціями за результатами фінансово-господарської діяльності у 2003 році та щоквартальної фінансово-господарської діяльності у 2004 році.                    Згідно п.2 Порядку і нормативу відрахування до загального фонду Державного бюджету України частини прибутку (доходу) господарськими організаціями за результатами фінансово-господарської діяльності у 2003 році та щоквартальної фінансово-господарської діяльності у 2004 році, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.2004 року №405, в редакції, діючій на момент винесення оспорюваних податкових повідомлень-рішень, відрахування частини прибутку (доходу) провадяться державними, у тому числі казенними, підприємствами та їх об'єднаннями у розмірі 15 відсотків чистого прибутку (доходу), що залишається в їх розпорядженні, розрахованого згідно з правилами бухгалтерського обліку, а також господарськими товариствами та іншими суб'єктами господарювання, у статутному фонді яких державі належать частки (акції, паї),- у розмірі 15 відсотків чистого прибутку, розрахованого згідно з правилами бухгалтерського обліку, відповідно до розміру цих часток (акцій, паїв).

Водночас статтями 14 та 15 Закону України "Про систему оподаткування" встановлено вичерпний перелік загальнодержавних та місцевих податків і зборів (обов'язкових платежів). Згідно пп.З п.1 ст.14 вищевказаного Закону до загальнодержавних належить податок на прибуток підприємств, у тому числі дивіденди, що сплачуються до бюджету державними некорпоратизованими, казенними або комунальними підприємствами.

За своєю суттю частина прибутку (доходу), яка підлягає відрахуванню до загального фонду Державного бюджету України згідно норм Закону України "Про Державний бюджет України на 2004 рік" і вищезазначеної постанови Кабінету Міністрів України та визначена ДПІ у спірних податкових повідомленнях-рішеннях, є дивідендом, зміст якого, виходячи з положень ст.ст.88, 167 ГК України та п. 1.9 ст. 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", зводиться до платежу, який здійснюється емітентом корпоративних прав на користь власника таких корпоративних прав у зв'язку з розподілом частини прибутку такого емітента. До дивідендів прирівнюється також платіж, який здійснюється державним некорпоратизованим, казенним чи комунальним підприємством на користь відповідно держави або органу місцевого самоврядування у зв'язку з розподілом частини прибутку такого підприємства. При цьому наявність чи відсутність прибутку, розрахованого згідно з правилами податкового обліку, не може впливати на прийняття чи неприйняття рішення щодо нарахування дивідендів.

З огляду на приписи пп.З п.1 ст.14 Закону України “Про систему оподаткування”загальнодержавним податком (обов'язковим платежем) є дивіденди, що сплачуються до бюджету державними некорпоратизованими, казенними або комунальними підприємствами. У зв'язку з цим коло платників, розмір та механізм справляння дивідендів, що сплачуються до бюджету, чітко визначено Законом України "Про оподаткування прибутку підприємств", який з зазначеного платежу є спеціальним законом з оподаткування.

За змістом пп. 7.8.2 п. 7.8 ст. 7 зазначеного Закону державні некорпоратизовані, казенні або комунальні підприємства зараховують до державного або місцевого бюджету суми дивідендів у розмірі, встановленому відповідно державним або місцевим виконавчим органом, в управлінні якого знаходяться такі підприємства.

Враховуючи викладене,  суд вважає, що ст.72 Закону України "Про Державний бюджет України на 2004 рік" та п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30.03.2004 року № 405 "Про затвердження Порядку і нормативу відрахування до загального фонду Державного бюджету України частини прибутку (доходу) господарськими організаціями за результатами фінансово-господарської діяльності у 2003 році та щоквартальної фінансово-господарської діяльності у 2004 році", які визначають відмінні від встановленого п. 1.9 ст. 1 та пп. 7.8.2, 7.8.3 п. 7.8 ст. 7 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”коло платників та розмір дивідендів, що є обов'язковими платежами до бюджету, не можуть бути законною підставою для покладення на визначених ними суб'єктів обов'язку щодо сплати відповідних платежів.

Згідно з частиною 3 статті 1 Закону України “Про систему оподаткування”ставки, механізм справляння податків і зборів (обов'язкових платежів), за винятком особливих видів мита та збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на електричну та теплову енергію, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ для споживачів усіх форм власності, і пільги щодо оподаткування не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України крім законів про оподаткування.          Згідно 4.2 ст. 7 цього ж Закону зміна податкових ставок і механізм справляння податків і зборів (обов'язкових платежів) не можуть запроваджуватися Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік.

Бюджетний кодекс України від 21.06.2001 року визначає, що закон про Державний бюджет України - це закон, який затверджує повноваження органів державної влади здійснювати виконання Державного бюджету України протягом бюджетного періоду.

Беручи до уваги вищевказане та вимоги чинного законодавства в їх сукупності, суд вважає, що позивач, який згідно статуту та довідки №1003 про включення до ЄДРПОУ є відкритим акціонерним товариством, правомірно не нараховував та не сплачував до Державного бюджету України частину прибутку

(доходу) - дивідендів,  як виду податку на прибуток, яка відповідно до Законів України “Про систему оподаткування”та “Про оподаткування прибутку підприємств” сплачується до бюджету виключно державними не корпоратизованими, казенними та комунальними підприємствами у розмірі, встановленому органом, в управлінні якого знаходиться підприємство.                                        Відповідно до п.1.9. ст. 1 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” податкове повідомлення - письмове повідомлення контролюючого органу про обов'язок платника податків сплатити суму податкового зобов'язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно п. 1.2 цього ж закону податкове зобов'язання - зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України. Пунктом 1.3. встановлено, що податковий борг (недоїмка) - податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання.

Такий вид податку (збору, обов’язкового платежу) як податкового зобов’язання за платежем частина прибутку (доходу), що вилучається до бюджету статтею 14 Закону України „Про систему оподаткування” не встановлений, а відтак в силу абз. 7 ст. 1 Закону України „Про систему оподаткування” не є обов’язковим до сплати.

Враховуючи вищенаведене суд також вважає необґрунтованим застосування відповідачем до позивача  фінансових санкцій відповідно до пп. 17.1.9. п. 17.1. ст. 17 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” в сумі 144430 грн., оскільки частина прибутку (доходу), що вилучається до бюджету не є податком, (збором, обов’язковим платежем) передбаченим статтею 14 Закону України „Про систему оподаткування”.

На підставі викладеного, у відповідності до ст. 124 Конституції України, керуючись ст.ст. 158-163 КАС України суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задоволити  повністю.

Визнати нечинними податкові повідомленя-рішеня від 25.05.2005 року №/0,  №/0, №/0, №/0 та  №/0 від 11.08.2005 року.

Суддя                                                         Деделюк Борис Васильович

постанова складена в повному обсязі

04.05.07

Виготовлено в АС "Діловодство суду"

Суфрищук  Леся  Василівна