ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

03 квітня 2007 р.

№ 2-1720/2004

Вищий господарський суд України у складі колегії  суддів :

головуючого

Овечкіна  В.Е.,

суддів

Чернова     Є.В., Цвігун В.Л.,

за   участю
представників:

позивача

- не з'явився,

відповідача

- не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні   касаційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення

від 25.05.2004 апеляційного суду
Чернігівської області

у справі

№2-1720/04

за  позовом

ОСОБА_1

до

ВАТ “Чернігівавтодеталь”

про

визнання незаконними та
скасування протоколу засідання спостережної ради ВАТ “Чернігівавтодеталь”
НОМЕР_1 та наказу голови правління ВАТ “Чернігівавтодеталь” НОМЕР_2

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Деснянського районного
суду м.Чернігова від 26.02.2004 (суддя Коверзнев В.О.) позов задоволено -на
підставі ст.ст.233, 234 КЗпП України визнано незаконними та скасовано протокол
засідання спостережної ради ВАТ “Чернігівавтодеталь” НОМЕР_1 та наказ голови
правління ВАТ “Чернігівавтодеталь” від НОМЕР_2
“Про запровадження нової структури управління ВАТ “Чернігівавтодеталь” та
скорочення штатних одиниць керівників, спеціалістів, службовців, виробничих та
допоміжних робітників підприємства” з посиланням на те, що рішення спостережної
ради ВАТ “Чернігівавтодеталь” від 04.07.2003 було прийнято неправомочним
складом спостережної ради, а наказ від НОМЕР_2 був виданий на підставі
структури управління, що затверджена рішенням, прийнятим неправомірним складом
спостережної ради.

Рішенням апеляційного суду  Чернігівської області  від 25.05.2004 (судді: Редька А.Г., Зенченко
Т.С., Страшний М.М.) рішення скасовано, в задоволенні позову відмовлено у
зв'язку з  необгрунтованістю позовних
вимог, порушенням судом першої інстанції ст.15 ЦПК України та пропуском
позивачем строку для оскарження рішення спостережної ради та наказу.

ОСОБА_1 у поданій касаційній скарзі
просить рішення від 25.05.2004 скасувати та залишити без змін первісне рішення,
оскільки вважає, що апеляційним судом
порушено вимоги ст.ст.151, 301, ч.1 ст.314 ЦПК України та
помилково не застосовано  ст.ст.71, 72,
75, 76 ЦК УРСР, який діяв на момент прийняття судового рішення. Скаржник також
посилається на те, що Деснянський районний суд м.Чернігова встановив лише
невідповідність процедури прийняття оспорюваного рішення спостережною радою
вимогам п.п.9.3.2, 9.3.7 Статуту ВАТ “Чернігівавтодеталь”, а позивач не ставив
під сумнів право спостережної ради приймати такі рішення по суті.

Колегія суддів, перевіривши
фактичні обставини справи на предмет правильності застосування судами
попередніх інстанцій  норм матеріального
і процесуального права, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а оскаржуване рішення та рішення від 26.02.2004  - скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до господарського суду Чернігівської області   з наступних підстав.

Скасовуючи первісне рішення про
задоволення позову та приймаючи нове рішення про відмову в позові, апеляційний
суд  виходив з того, що:

Суд першої інстанції в порушення
вимог ст.151 ЦПК УРСР визнав незаконними та скасував всі рішення
спостережної ради ВАТ “Чернігівавтодеталь” від 04.07.2003, хоча позивач оспорював
рішення тільки в частині реорганізації структури товариства, що передбачала
скорочення штатів працівників підприємства, в тому числі і скорочення займаної
позивачем посади.

До компетенції суду не входить
перевірка та обговорення доцільності змін в організації виробництва, в тому
числі і доцільності скорочення у зв'язку з цим штатів або чисельності
працівників. Відповідно до Законів України “Про підприємства в Україні” та “Про
господарські товариства” ці питання є виключною компетенцією господарюючих суб'єктів,
а до компетенції суду належить тільки питання звільнення працівника з
роботи  у зв'язку з скороченням штатів
або чисельності працівників.

Отже, ті обставини, на які постався
позивач у своїх вимогах та суд у рішенні, не можуть бути підставою для визнання
незаконними як рішення спостережної ради ВАТ “Чернігівавтодеталь” від
04.07.2003 так і наказу від НОМЕР_2 про реорганізацію структури товариства.
Інших підстав для визнання незаконними рішення спостережної ради та наказу
позивач не вказав та суд у своєму рішенні не зазначив.

Крім того, позивачем без поважних
причин пропущено строк для оскарження рішення спостережної ради та наказу.

Колегія частково погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

Суд першої інстанції, визнавши
незаконними та скасувавши всі рішення спостережної ради ВАТ
“Чернігівавтодеталь” від 04.07.2003, оформлені протоколом НОМЕР_1, в порушення
вимог чинного на той час ст.151 ЦПК УРСР вийшов за межі заявлених
позовних вимог, оскільки позивач оспорював зазначене рішення виключно в частині
реорганізації структури товариства, що передбачала скорочення штатів
працівників підприємства, зокрема, щодо скорочення займаної позивачем посади.

Проте, апеляційний суд також порушив
вимоги ст.151 ЦПК УРСР та вийшов за межі заявлених позовних вимог,
оскільки встановив прийнятті оспорюваних рішення та наказу органами товариства
в межах повноважень, наданих Законами України “Про підприємства в Україні” та
“Про господарські товариства”. Адже, підставами позову позивач зазначав та суд
першої інстанції досліджував обставини невідповідності процедури прийняття
оспорюваного рішення спостережною радою вимогам п.п.9.3.2, 9.3.7 Статуту ВАТ
“Чернігівавтодеталь”, а саме прийняття такого рішення неправомочним складом
спостережної ради (чотирма присутніми членами спостережної ради замість
необхідних п'яти). При цьому позивач не оспорює наявність у спостережної ради
ВАТ “Чернігівавтодеталь” повноважень приймати рішення про реорганізацію
структури товариства, що передбачає скорочення штатів працівників підприємства.

Водночас встановлений судом першої
інстанції факт прийняття спостережною радою оспорюваного рішення при
відсутності необхідного кворуму, передбаченого п.п.9.3.2, 9.3.7 Статуту ВАТ
“Чернігівавтодеталь”, апеляційним судом залишено поза увагою та не спростовано.

Колегія також визнає помилковими
вміщені в оскаржуваному рішенні висновки суду про пропуск позивачем без
поважних причин встановленого ч.1 ст.233 КЗпП України строку для оскарження
рішення спостережної ради та наказу, оскільки апеляційний суд раніше врахував,
що від вирішення трудового спору позивач відмовився в судовому засіданні і ця
відмова прийнята ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від
26.02.2004. Окрім того, чинне цивільне законодавство (ст.268 ЦК України) не
передбачає жодних винятків щодо застосування позовної давності щодо вимог про
визнання незаконними (недійсними) актів органів господарських товариств.

У зв'язку з цим касаційна інстанція
відхиляє помилкові посилання скаржника в обгрунтування своїх заперечень на
норми ст.ст.71, 72, 75, 76 ЦК УРСР в редакції від 18.07.1963р., оскільки згідно
з пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності
з 01.01.2004 року, правила ЦК України про позовну давність застосовуються до
позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше,
не сплив до набрання чинності цим Кодексом. В даному випадку строк позовної
давності позивачем не пропущено.

Разом з тим, колегія враховує, що
згідно з п.4 ч.1 ст.12 Господарського процесуального кодексу України в редакції
Закону України від 15.12.2006 №483-V “Про внесення змін до деяких законодавчих
актів України щодо визначення підсудності справ з питань приватизації та з
корпоративних спорів” (набрав чинності з 29.12.2006р.) господарським судам
підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між
господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому
числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками,
акціонерами) господарських товариств, що пов'язані із створенням,
діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім
трудових спорів.

Проте, з матеріалів справи
№2-1720/04 не вбачається можливим встановити чи є дана справа є такою, що
виникла з корпоративних відносин, оскільки відповідність актів акціонерного
товариства чинному законодавству оспорює особа, яка є колишнім членом  правління ВАТ “Чернігівавтодеталь” та
перебувала з товариством у трудових відносинах (ч.3 ст.48 Закону України “Про
господарські товариства”). Доказів того, що позивач (ОСОБА_1) є чи був
акціонером ВАТ “Чернігівавтодеталь”, матеріали справи не містять.

Зважаючи на це, касаційна інстанція
вважає за необхідне  на підставі ст.11112
ГПК України  доручити суду першої
інстанції при новому розгляді справи ретельно перевірити обставини наявності чи
відсутності у позивача статусу учасника ВАТ “Чернігівавтодеталь” та виходячи з
цього  вирішити питання про наявність чи
відсутність підстав для припинення провадження у даній справі. Адже, в разі
достовірного встановлення відсутності у позивача статусу акціонера товариства
суб'єктний склад сторін даного спору не відповідатиме вимогам п.4 ч.1 ст.12
Господарського процесуального кодексу України, а сам спір не підпадатиме під
ознаки підвідомчих господарським судам спорів, що виникають з корпоративних
відносин.

Зазначеним обставинам, які
безпосередньо стосуються предмета даного господарського спору, судами першої та
апеляційної інстанції  всупереч вимогам
ст.43 Господарського процесуального кодексу України не надано ретельної
правової оцінки, а згідно імперативних вимог ч.2 ст.1117
Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у
рішенні та постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання
про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази чи додатково
перевіряти наявні у справі докази.

Зважаючи на викладене, касаційна
інстанція на підставі ч.2 ст.1115 Господарського процесуального
кодексу України дійшла висновку про неповне встановлення обставин справи та
обумовлену цим неможливість надання належної юридичної оцінки всім обставинам
справи, в зв'язку з чим справа підлягає направленню на новий розгляд для
достовірного з'ясування інших обставин, які мають істотне значення для
правильного вирішення спору.

Враховуючи викладене та керуючись
ст.ст.1115,1117-11112 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду
м.Чернігова від 26.02.2004 та рішення апеляційного суду  Чернігівської області  від 25.05.2004 у справі №2-1720/04 скасувати
з передачею справи на новий розгляд до господарського суду Чернігівської
області.

Головуючий, суддя                     В.Овечкін

Судді:
Є. Чернов

В.
Цвігун