ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22.01.07                                                                                           Справа№ 4/2582-3/237

Суддя    Н.Березяк   при секретарі І. Сеник розглянула матеріали справи

За позовом :  Фірми «Плантполь», м.Забурже (Республіка Польща)

До  відповідача : ВАТ «Агрокультура», м.Львів

Про  стягнення 117 564,90 грн.

За участю представників:

Від  позивача:  Челяк Г.-пред-к

Від  відповідача:  Яцуляк  Т.Р.-пред-к

Представникам сторін роз’яснено  права та обов‘язки , передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України.

Суть спору: Фірмою «Плантполь», м.Забурже (Республіка Польща) подано позов до Відкритого акціонерного товариства „Агрокультура” про стягнення 117564,90 грн.. основного боргу та судових витрат.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримаув з підстав і мотивів, викладених в позовній заяві.

Відповідач проти позову заперечив, посилаючись на ту обставину, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду про стягнення боргу.

25.12.2006 року позивач подав уточнення позовних вимог,  в яких просить стягнути з відповідача всю суму боргу посилаючись на ту обставину, що 29.12.2003 року відповідач здійснив часткову оплату боргу за фактурою №00004/2003 від 21.01.2003 р. , що перервало перебіг позовної давності щодо всього об’єму боргових зобов’язань.

В судовому засіданні 20.12.2006 року оголошувалась перерва до 20.01.2007 р.

Повний текст рішення виготовлений  , підписаний  та оголошений 22.01.2007 року.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши  матеріали  справи, та оцінивши  докази в їх сукупності , встановив наступне:

12.12.2002 року між Фірмою «Плантполь», м.Забурже (Республіка Польща) та ВАТ „Агрокультура” було укладено Контракт №312/23268047/12/2002 про купівлю-продаж розсади горшечних культур загальною вартістю 35000 доларів США, за умовами якого позивач зобов”язувався передати товар, а відповідач зобов’язувався прийняти та своєчасно оплатити товар на умовах цього контракту.

На виконання умов контракту в період з 21.01.2003 року по 22.01.2004 року позивач поставив відповідачу розсаду горшечних культур, яку відповідач зобов’язаний був оплатити протягом 60 календарних днів з моменту перетину кордону товаром, однак свої договірні зобов’язання виконав частково.

Станом на день звернення з позовом  заборгованість відповідача за отриману продукцію  складала 67566,04 польських злотих, що в еквіваленті складає 117 564,90 грн.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення частково.

При  прийнятті  рішення,  суд  виходив  з наступного :

Згідно ст.ст. 526,530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов  договору  та  вимог  закону,  інших актів цивільного законодавства,  а за відсутності таких умов та вимог -  відповідно до   звичаїв   ділового  обороту  або  інших  вимог,  що  звичайно ставляться.

Як вбачається із матеріалів справи, чого не заперечує сам відповідач, в період   з 21.01.2003 року по 22.01.2004 року позивач постави відповідачу продукцію на загальну суму 165291,91 польських злотих, яку відповідач частково оплатив.

Залишок неоплаченої продукції станом на день подання позову складав 67566,04 польських злотих, що еквівалентно 117 564,90 грн.

Згідно умов Контракту № 312/23268047/12/2002 відповідач зобов’язувався  здійснити оплату за поставлений позивачем товар протягом шістдесяти днів з моменту перетину товаром кордону.

Отриманий відповідачем товар згідно рахунків-фактур:

№ 00004/2003/Е від 21.01.2003 р., був відвантажений та перетнув кордон 21.01.2003 року (право на позов у позивача виникло 24.03.2003 року);

№ 00006/2003/Е; № 00007/2003/Е; № 00008/2003/Е від 28.01.2003 р. був відвантажений та перетнув кордон 28.01.2003 року (право на позов у позивача виникло 07.04.2003 року);

№ 00013/2003/Е; № 00014/2003/Е від 19.02.2003 р., був відвантажений та перетнув кордон 19.02.2003 року (право на позов у позивача виникло 21.04.2003 року);

№ 00008/2004/Е від 22.01.2004 року був відвантажений та перетнув кордон 22.01.2004 року ( право на позов виникло 25.03.2004 року).

У відзиві на позов ВАТ „Агрокультура” заявило клопотання про застосування до вимог позивача строків позовної давності.

Згідно з п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України він застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання  чинності ЦК України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків , що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Що стосується застосування строків позовної давності, то відповідно до п.6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України  правила цього кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред’явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим кодексом.

Згідно з ч.1 ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Доводи позивача про переривання перебігу позовної давності в зв’язку із здійсненням відповідачем часткової оплати боргу заслуговують на увагу суду.

Положеннями ч.1 ст.264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов’язку.

Однак, слід зауважити, що на виконання укладеного між сторонами Контракту позивачем здійснювались окремі поставки товарів, які супроводжувались окремими документами і строк оплати яких був індивідуальний, щодо кожної окремої поставки.

Із поданих позивачем  квитанцій про сплату боргу вбачається, що оплата товару , переданого по рахунок-фактурі № 00004/2003/Е від 21.01.2003 р. , здійснювалась відповідачем 10.02.2003 року ( квитанція № 391/К) та 29.12.2003 року ( 4042/К).

Таким чином, щодо зазначеної поставки товарів , перебіг позовної давності почався заново з 29.12.2003 року, відповідно до ч.3 ст.264 ЦК України, і на час звернення з позовом не сплив. Отже заборгованість за поставлений 21.01.2003 товар в сумі 5922,85 польських злотих, що в еквіваленті складає  10 305,76 грн., підлягає до стягнення з відповідача.

Що стосується поставок товару від 28.01.2003 року, 19.02.2003 року, позивачем пропущено трирічний строк позовної давності для звернення за захистом свого права. Належних  доказів, які б свідчили про зупинення чи переривання перебігу позовної давності по зазначених поставках позивачем не подано.

Відповідно до положень ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 3000,00 злотих за поставку товару по рахунок-фактурі № 00008/2004/Е від 22.01.2004 року  на загальну суму 53508,40 польських злотих, то вона також не підлягає до задоволення, оскільки оплачена відповідачем повністю, що підтверджується квитанціями про сплату боргу № 145/Z від 22.01.2004 року на суму 50508,40 злотих та № 273/К від 30.01.2004 року на суму 3000,00 злотих. Таким чином, позов в частині стягнення з відповідача 3000,00 злотих ( що еквівалентно 5220 грн.) підлягає припиненню.

Згідно статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст.34 ГПК України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказами у справі, відповідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які фактичні дані, на підставі  яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, при цьому, як передбачено статтею 34 цього Кодексу, обставини справи, які  відповідно  до  законодавства  повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивач не подав належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, що свідчать про визнання позивачем боргу  і переривають перебіг позовної давності.

З огляду на викладене, та керуючись  ст.ст.257,264,267 ЦК України, ст.ст. 6, 7, 12, 32,33,34,80 п.1.1, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1.Позовні вимоги задоволити частково.

2.Стягнути з ВАТ „Агрокультура” (79026 м.Львів, вул..Чмоли,1 код ЗКПО 23268047) на користь фірми «Плантполь», м.Забурже (32-600 Освєнцим, Республіка Польща, м.Забурже, вул.Єнзйоро 33/35 )  10305,76 грн. основного боргу, 103,05 грн. державного мита, 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3. В частині стягнення 5220,00 грн. провадження у справі припинити.

4.В решті частині позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено протягом 10 днів до Львівського апеляційного господарського суду .

Наказ видати у відповідності до ст. 116 ГПК України.

Суддя                                                                                                       Березяк Н.Є.