КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

26.03.07 р.          № 25/705-А

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Вербицької О.В.

суддів:                                          Коваленка В.М.

Пантелієнка  В.О.

при секретарі:                              Котелянець О.О.

За участю представників:

від позивача - Бердишев В.М. (дов. від 03.01.2007 р. № 1 дов. -03/01-07);

від відповідача - Колеснікова І.С. (дов. від 16.01.2007 р., б/н);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом'янському районі м. Києва

на постанову Господарського суду м.Києва від 13.12.2006

у справі № 25/705-А (Морозов С.М.)

за позовом                               ПП "Твін"

до                                                   Державної податкової інспекції у Солом'янському районі м. Києва

про                                                  визнання нечинними податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду м. Києва від 13.12.2006 року у справі № 25/705-А позов Приватного підприємства “Твін” (далі – позивач, ПП “Твін”) до Державної податкової інспекції у Солом’янському районі м. Києва (далі – відповідач, ДПІ у Солом’янському районі м. Києва) про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення задоволено частково: визнано нечинними податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Солом’янському районі м. Києва № /0 від 02.11.2006 року та № /1 від 04.12.2006 року в частині нарахування 110 524,37 грн. (в тому числі 73 682,91 грн. основного боргу та 36 841,46 грн. штрафних санкцій). В іншій частині в позові відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду, Приватне підприємство “Твін” звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційної скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позов задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційних вимог, позивач стверджує, що висновки, викладені в оскаржуваній постанові, не відповідають обставинам справи. Так, судом не враховано, що копія акту від 16.06.2004 року № 155/32219676/15-2 про виключення ПП “Арма” з реєстру платників ПДВ та копія рішення господарського суду Херсонської області від 20.05.2004 року у справі № 6/114-СК, які знаходяться в матеріалах справи та на які посилається відповідач як на підставу своїх заперечень, не завірені належним чином; судом не встановлена вина позивача та недостовірність фактичного здійснення господарських операцій, не встановлена недійсність угод між позивачем та ПП “Арма”.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.02.2007 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства “Твін”, а ухвалою від 15.02.2007 року – справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

Не погоджуючись з постановою суду, Державна податкова інспекція у Солом’янському районі м. Києва звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційної скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову в частині визнання нечинними податкових повідомлень-рішень від 02.11.2006 року № 000140233/0 та від 04.12.2006 року № /1 в частині нарахування 110 524,37 грн., в іншій частині постанову залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних вимог, відповідач стверджує, що оскаржувана постанова прийнята судом першої інстанції з неправильним застосуванням норм матеріального права, а саме, пп.. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість” від 03.04.1997 року № 168/97-ВР.

Державна податкова інспекція у Солом’янському районі м. Києва надала суду письмові заперечення на апеляційну скаргу позивача, в яких спростовує наведені в ній доводи та просить апеляційну скаргу Приватного підприємства “Твін” залишити без задоволення, а постанову господарського суду м. Києва від 13.12.2006 року у справі № 25/705-А – без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.02.2007 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Солом’янському районі м. Києва, а ухвалою від 15.02.2007 року – справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 19.03.2007 року.

19.03.2007 року, відповідно до п. 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України, у справі оголошувалась перерва, у зв’язку із витребовуванням належним чином засвідчених документів, які містяться в матеріалах справи.

26.03.2007 року в судове засідання в апеляційній інстанції з’явились представники позивача та відповідача.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши доводи апеляційних скарг, письмових заперечень відповідача на апеляційну скаргу Приватного підприємства “Твін”, дослідивши матеріали справи, судова колегія Київського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення  суду першої  інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи. Суд апеляційної інстанції може дослідити нові докази, які не досліджувалися у суді першої інстанції, з власної ініціативи або за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до суду першої інстанції або необґрунтованим відхилення їх судом першої інстанції. Суд апеляційної  інстанції може дослідити також докази, які досліджувалися судом першої інстанції з порушенням вимог цього кодексу. Суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги, що не були  заявлені в суді першої інстанції.

Державною податковою інспекцією у Солом’янському районі м. Києва здійснено невиїзну документальну перевірку Приватного підприємства “Твін” з питань правових відносин з ПП “Арма” за період з 01.07.2004 року по 31.07.2004 року; з 01.08.2004 року по 31.08.2004 року; з 01.09.2004 року по 30.09.2004 року.

В ході перевірки встановлено порушення Приватним підприємством “Твін” пп.. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість” від 03.04.1997 року № 168/97-ВР, а саме, ПП “Твін” не обгрунтвано включено до податкового кредиту за липень 2004 року – 37 795,90 грн., за серпень 2004 року – 42 763,44 грн., за вересень 2004 року – 93 347,07 грн. на підставі податкових накладних, виданих ПП “Арма”, оскільки актом від 16.06.2004 року № 155/32219676/15-2 ПП “Арма” виключено з реєстру платників ПДВ, свідоцтво № 30981287 ідентифікаційний податковий номер 09, видане 04.12.2002 року на бланку ф. № 2-р серії НБ № 129186 анульоване.

За результатами перевірки складено акт від 20.10.2006 року № 2658-6000/23-0311/21667352.

На підставі якого прийнято податкове повідомлення-рішення від 02.11.2006 року № /0, яким позивачеві визначено суму податкового зобов’язання за платежем “податок на додану вартість” в сумі 260 859,00 грн., в тому числі 173 906,00 грн. основного платежу та 86 953,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

За результатом процедури адміністративного узгодження скаргу Приватного підприємства “Твін” залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення від 02.11.2006 року /0 – без змін. Крім того на підставі рішення про результати розгляду первинної скарги від 29.11.2006 року № 18669/10/25-010 Державною податковою інспекцією у Солом’янському районі м. Києва прийнято аналогічне податкове повідомлення-рішення від 04.12.2006 року № /1.

Як вбачається з матеріалів справи, Приватне підприємство “Твін” мало господарські правовідносини з ПП “Арма”, а саме, 01.04.2003 року між ними укладено договори поставки № 01/04-03. Протягом 2003 – 2004 років на виконання укладених договорів ПП “Арма” були виписані податкові накладні, належним чином завірені копії яких містяться в матеріалах справи та були надані перевіряючим під час перевірки, що відображено в зазначеному вище акті перевірки та не заперечується відповідачем. Суми податку на додану вартість за вказаними податковими накладними були включені позивачем до складу податкового кредиту у відповідних періодах.

Пункт 1.7 ст. 1 Закону України “Про податок на додану вартість” від 03.04.1997 року № 168/97-ВР (далі – Закон № 168) дає визначення податкового кредиту, згідно якого податковий кредит це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно пп.. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону № 168, податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів, вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації. Датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів, дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Відповідно до пп. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону № 168, платник податку зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, що має містити визначені законом реквізити.

Наявність у позивача первинних документів, в тому числі договорів, податкових накладних, факт реального виконання зобов'язань сторонами за договорами відповідачем не заперечується, що також зазначено в акті перевірки.

Як зазначено в акті перевірки та не заперечується сторонами, податковий кредит позивача за липень, серпень та вересень 2004 року підтверджений документально - податковими накладними, копії яких, засвідчені належним чином, міститься в матеріалах справи.

Таким чином, включення Приватним підприємством “Твін” суми ПДВ за укладеними з ПП “Арма” договорами до складу податкового кредиту документально підтверджено.

Відповідно до викладеного, оскільки обов'язковою умовою включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених (нарахованих) в складі ціни за товари (роботи, послуги), відповідно до пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону № 168, є наявність податкової накладної, виданої продавцем, то включення Приватним підприємством “Твін” до складу податкового кредиту за липень 2004 року – 37 795,90 грн., за серпень 2004 року – 42 763,44 грн., за вересень 2004 року – 93 347,07 грн. є обґрунтованим та правомірним.

Згідно пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону № 168, платник податку притягується до відповідальності лише за умови відсутності податкової накладної на момент перевірки.

Оскільки безпосередньо в акті перевірки Державна податкова інспекція у Солом’янському районі м. Києва вказала на наявність податкових накладних, виданих ПП “Арма” на підтвердження господарських операцій з Приватним підприємством “Твін”, то включення позивачем 173 906,41 грн. до податкового кредиту є правомірним та відповідає вимогам діючого законодавства.

Отже, наявність зазначених податкових накладних та їх зміст під час проведення перевірки у представників Державної податкової інспекції у Солом’янському районі м. Києва  під сумнів не ставилась.

Відповідно до пп.. 7.2.4 п. 7.2  ст. 7 Закону № 168, право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку.

Як зазначає Державна податкова інспекція у Солом’янському районі м. Києва, актом від 16.06.2004 року № 155/32219676/15-2 ПП “Арма” виключено з реєстру платників ПДВ, свідоцтво № 30981287 ідентифікаційний податковий номер 09, видане 04.12.2002 року на бланку ф. № 2-р серії НБ № 129186 анульоване.

Однак, з довідки Головного міжрегіонального управління статистики у м. Києві вбачається, що станом на 16.11.2006 року Приватне підприємство “Арма” в ЄДРПОУ значиться як юридична особа.

Судом апеляційної інстанції було зобов’язано Державну податкову інспекцію у Солом’янському районі м. Києва надати пояснення відносно розбіжностей щодо наявності акту від 16.06.2004 року № 155/32219676/15-2, яким ПП “Арма” виключено з реєстру платників ПДВ, та інформацією управління статистики, згідно якої ПП “Арма” значиться в ЄДРПОУ. Однак, Державна податкова інспекція у Солом’янському районі м. Києва ніяких пояснень з цього приводу суду не надала.

Таким чином, відповідачем не надано в ході розгляду справи належних доказів про виключення відповідачів з Єдиного державного реєстру підприємств, організацій, установ.

Разом з тим, в судовому засіданні представник Приватного підприємства “Твін” надав суду апеляційної інстанції довідку Головного міжрегіонального управління статистики у м. Києві, згідно якої станом на 20.03.2007 року Приватне підприємство “Арма” значиться як юридична особа в ЄДРПОУ.

Однак, судова колегія не приймає до уваги вказану довідку, оскільки оскаржувана постанова прийнята 13.12.2006 року, а довідка датована 20.03.2007 року, у зв’язку із чим даний доказ ніяким чином не може вплинути на прийняту 13.12.2006 року постанову.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Згідно ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Жодним законодавчим актом України не передбачено зобов'язання покупця а також не надано йому права перевіряти достовірність даних, які вказуються продавцем в його первинних бухгалтерських документах, а також контролювати показники податкової звітності по ПДВ іншого платника податку. Це саме стосується і перевірки покупцем намірів продавця щодо сплати ним державі податку.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про незаконність рішення, дій або бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок по доведенню правомірності свого рішення, дій або бездіяльності покладається, на відповідача, якщо він заперечує проти задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ст.. 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Державною податковою інспекцією у Солом’янському районі м. Києва не надано належних та допустимих доказів, в розумінні ст.. 70 КАС України, як-то акт перевірки ПП “Арма”, довідка про виключення ПП “Арма” з ЄДРПОУ, рішення суду, що набрало законної сили, про визнання договорів поставки від 01.04.2003 року, (строк дії яких встановлено до 2004 року), укладених між ПП ”Твін” та ПП “Арма” недійсними, на підтвердження правомірності визначення позивачеві податкового зобов’язання з податку на додану вартість.

Все вищевикладене свідчить про те, що відповідач не довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, згідно п. 1 ст. 71 КАС України, як в суді першої інстанції так і під час розгляду в апеляційній інстанції.

Враховуючи викладене, судова колегія Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваної постанови неповно з’ясував обставини, що мають значення для справи, що є підставою для її скасування.

У зв’язку з викладеним, апеляційна скарга Приватного підприємства “Твін” підлягає задоволено в повному обсязі, а апеляційна скарга Державної податкової інспекції у Солом’янському районі м. Києва не підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 160, 167, 201, 205, 206, 212 та 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Київський апеляційний господарський суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства “Твін” задовольнити.

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом’янському районі м. Києва залишити без задоволення.

Постанову господарського суду м. Києва від 13.12.2006 року у справі № 25/705-А за позовом Приватного підприємства “Твін” до Державної податкової інспекції у Солом’янському районі м. Києва про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень скасувати частково.

Прийняти нову постанову, якою позов Приватного підприємства “Твін” до Державної податкової інспекції у Солом’янському районі м. Києва про визнання нечининими податкові повідомлень-рішень задовольнити повністю: визнати недійсними податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Солом’янському районі м. Києва від 02.11.2006 року № 001402303/0 та від 04.12.2006 року № /1.

В іншій частині постанову господарського суду м. Києва від 13.12.2006 року залишити без змін.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Приватного підприємства “Твін” (02068, м. Київ, вул.. архітектора Вербицького, 1, р/р 3265 в Київському міському відділенні ПІБ, МФО 322250, ідентифікаційний податковий номер 47) ) 5,10 грн. судових витрат.

Зобов’язати господарський суд м. Києва видати відповідний наказ.

Справу № 25/705-А направити до господарського суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту складання в повному обсязі та може бути оскаржена протягом одного місяця, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя          Вербицька О.В.

Судді

Коваленко В.М.

Пантелієнко  В.О.