ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2007 р.  12:25              Справа № АС-41/22-07

вх. № 756/1-41

Суддя господарського суду Харківської області Мінаєва О.М.

за участю секретаря судового засідання Данилко В.О.

представників сторін :

позивача - Белоцерковський А.Б., Козлович С.М. дов.

відповідача -Бородавка К.П., Кизим Т.В., Застелло С.В., Кіщук А.М. дов.

прокурор - Балаклицький  В.В.  за  посвідченням.

по справі за позовом  ЗАТ "Куп'янський молочноконсервний комбінат" м. Куп'янськ

до  Куп'янська ОДПІ  м. Куп'янськ

про скасування повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Позивач Закрите акціонерне товариство «Куп'янський молочноконсервний комбінат» звернувся до суду з позовом про скасування податкових повідомлень-рішень № /0 від 22.12.2006р., № /0 від 22.12.2006 р., № 00631700/0 від 18.12.2006 року, прийнятих Куп’янською ОДПІ в Харківській області  на підставі висновків акту перевірки № 1804/23-00418142  від 15.12.2006р., обґрунтовуючи свої позовні вимоги приписами Закону України «Про податок на додану вартість» № 168/97 від 03.04.1997року, Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994р. № 334/94-ВР із змінами та доповненнями, Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 № 889-IV.

Відповідач у запереченнях на позовну заяву та судових засіданнях проти позову заперечує, вважає, що прийняті ним податкові повідомлення-рішення відповідають вимогам чинного законодавства у повному обсязі, а позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню та просить в позові відмовити, посилаючись, зокрема, на постанову Кабінету Міністрів України від 12.05.1999р. № 805 «Про порядок нарахування, виплат і використання коштів, спрямованих для виплати дотацій сільськогосподарським товаровиробникам за продані ними переробним підприємствам молоко та м’ясо в живій вазі”, Закон України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” №2181 від 21.12.2000р., із змінами та доповненнями та матеріали перевірки. Крім того, відповідач зазначає, що позапланову виїзну перевірку здійснено у зв’язку із встановленням розбіжності між податковою звітністю по ПДВ та податку на прибуток в частині придбання матеріальних активів в сумі 5358,8тис. грн., в частині доходів від продажу товарів та ненаданням пояснень та їх документального підтвердження щодо вказаних розбіжностей, керуючись п.3 ч.6 ст.11 Закону України від 04.12.1990р. № 509-ХII «Про державну податкову службу в Україні».

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення уповноважених відповідачем та позивачем представників сторін, суд встановив, що  фахівцями Куп’янської ОДПІ в Харківській області проведена виїзна позапланова документальна перевірка ЗАТ «Куп'янський молочноконсервний комбінат»  з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2006 року по 30.09.2006 року, про що складений акт № 1804/23-00418142  від 15.12.2006р. Перевірку було проведено на підставі п.3 ч.6 ст.111 Закону України від 04.12.1990р. № 509-ХII «Про державну податкову службу в Україні». Перевірка проводилась з 20.11.2006 р. по 08.12.2006р. на підставі направлення від 20.11.2006 року № 539, яке 20.11.2006 року з копією наказу № 307 від 17.11.2006 року вручено головному бухгалтеру підприємства позивача Потаповій І.П. В журналі реєстрації перевірок відповідачем вчинено запис від 20.11.2006р. за №  14. Термін перевірки продовжувався згідно наказу Куп’янської ОДПІ № 343 від 01.12.2006 року. Копію наказу № 343 від01.12.2006 року отримав заступник генерального директора з фінансово-економічних питань Білоцерковський А.Б. 01.12.2006р., направлення на проведення перевірки за № 574 отримано головним бухгалтером підприємства позивача Потаповою І.П. 04.12.2006р.

В ході зазначеної перевірки відповідачем встановлені порушення : 1)  п.п.5.2.1 п.5.2, п.п.5.3.2 п.5.3, п.п.5.4.8 п. 5.4, п.п. 5.6.1. п.5.6, п.п. 5.7.1 п. 5.7, п. 5.9. ст.5, п.п.7.4.2 п.7.4, п.п.7.4.3 п.7.4 ст.7,п.п.11.2.3 п.11.2 ст.11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994р. № 334/94-ВР із змінами та доповненнями, в результаті чого встановлено завищення валових витрат за період з 01.04.2006р. по 30.09.2006р. на  1457042 грн.,в т.ч. за II квартал 2006р.- на 861819грн., за III квартал 2006 року – на 595223 грн., що призвело до заниження податку на прибуток  на 364261 грн., в т.ч. за II квартал 2006р.- на 215455 грн., за III квартал 2006 року – на 148806 грн.,  2)  п.п.3.1.1. п.3.1 ст.3, п.4.1 ст.4, п. 11.21 ст.11 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997р. № 168/97 – ВР із змінами та доповненнями, в результаті чого занижено суму податку на додану вартість за період з 01.04.2006 по 30.09.2006р. на 4526054 грн., в т.ч. за квітень 2006р. – на 808023 грн., за травень 2006р.- на 921851 грн., за червень 2006р. – на 1010273 грн., за липень 2006р. – на 794085грн., за серпень 2006р.- на 490457грн., за вересень 2006р.- на 501365грн., 3)  п.1.1 ст.1, п.п. 8.1.2. п.8.1 ст.8 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від22.05.2003р. № 889-IV (зі змінами та доповненнями), внаслідок чого занижено суму податку з доходів фізичних осіб за період з 01.04.2006 року по 30.09.2006р. на 41572,12 грн.

08.12.2006 року в ході перевірки посадовими особами відповідача складений акт відмови директора  та головного бухгалтера підприємства -позивача від надання копій документів, що підтверджують порушення податкового законодавства. 15.12.2006 року складені акти №  292/23 та № 291/23 відмови від підписання акту документальної перевірки головним бухгалтером Потаповою І.П. та генеральним директором Батицьким В.М. відповідно.

Постановою від 14.02.2007 року Куп’янський міськрайонний суд Харківської області, розглянувши подання начальника Куп’янського відділу податкової міліції управління податкової міліції   ДПА в Харківській області щодо надання згоди на виїмку оригіналів документів у позивача це подання залишив без задоволення, обґрунтовуючи своє рішення ст.5.2.6 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України (щодо посилення правового захисту громадян та запровадження механізмів реалізації конституційних прав громадян на підприємницьку діяльність, особисту недоторканність, безпеку, повагу до гідності особи, правову допомогу, захист) від 12.01.2005р. № 2322-IV з посиланням на оскарження позивачем акту перевірки від 15.12.2006р.

За висновками акту перевірки начальником Куп’янської ОДПІ прийняті податкові повідомлення-рішення: № /0 від 22.12.2006р., яким з посиланням на підпункт "б" підпункту 4.2.2 ст.4 та відповідно до п.17.1.3 ст.17 Закону України від 21.12.2000 р. № 2181 «Про порядок  погашення зобов’язань перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначено суму податкового зобов’язання за платежем 11021000 – податок на прибуток приватних підприємств у сумі 422233 грн., у тому числі за основним платежем 364261 грн., за штрафними санкціями в сумі 57972 грн.,      № /0 від 22.12.2006 р., яким з посиланням на підпункт "б" підпункту 4.2.2 ст.4 Закону України та відповідно до п.17.1.3 ст.17 "Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" визначено суму податкового зобов’язання за платежем 14010100 «Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт послуг) – 9052108 грн., у тому числі за основним платежем 4526054 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 4526054 грн.,    податкове повідомлення-рішення № /0 від 18.12.2006 року, яким згідно з підпунктом "б" підпункту 4.2.2 пункту 4.2. ст.4  та відповідно до пп.17.1.9 п.17.1  ст.17  Закону України "Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 21.12.2000р. № 2181 визначено суму податкового зобов’язання за платежем 11010101 «Податок з доходів фізичних осіб» всього 124716,36 грн., у тому числі за основним платежем 41572,12 грн., за штрафними санкціями - 83144,24 грн. (акт перевірки вказано 1804/23-00418142 від 18.12.2006р.).

Суд встановив, що підставою для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № /0 від 22.12.2006р., яким визначено суму податкового зобов’язання за платежем 11021000 – податок на прибуток приватних підприємств у сумі 422233 грн., у тому числі за основним платежем 364261 грн.,  за штрафними санкціями в сумі 57972 грн. відповідач зазначив порушення позивачем Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994р. № 334/94-ВР із змінами та доповненнями, оскільки, на думку податкової інспекції, позивачем завищено суму валових витрат на 1457042грн., у тому числі внаслідок порушення абз.5 п.п. 11.2.3 п.11.2. ст.11 Закону за II квартал 2006 року завищено суму валових витрат на 656700грн., а саме підприємство при перерахуванні ТОВ «Восток - КМК" попередньої оплати за молоко без ПДВ в банківських платіжних дорученнях вказало, що угода не укладалась та попередня оплата в розмірі 656700 грн. включена до складу валових витрат  підприємства, що підтверджується даними головної книги по рахунку 631/1 «Розрахунки з господарствами за сировину» та кредиту рахунку 311 «Поточні рахунки в національній валюті»  та платіжними дорученнями.

Відповідач вказує, що будь-яка особа, визначена абзацом "б" підпункту п.п. 11.2.3 п.11.2 ст.11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», зобов'язана при укладенні договору з платником податку за його вимогою зазначати у такому договорі про те, що така особа має статус платника цього податку на загальних умовах, передбачених цим Законом. Якщо така особа не зазначає у такому договорі про такий статус або якщо товари (послуги) надаються без укладення письмових договорів, то з метою визначення дати збільшення валових витрат покупця вважається, що такі товари послуги) були надані особами, звільненими від оподаткування цим податком.

Натомість, в акті перевірки (арк. 19) відповідачем зазначено, що в отриманій від ТОВ «Восток-КМК» відповіді від 07.12.2006 року вказано, що на поставку молока укладено договір від 01.04.2006 року за №.

З наданих суду документів вбачається, що 01.04.2006 року між ЗАТ „Куп’янський молочноконсервний комбінат” та ТОВ „Восток-КМК”  укладено договір № 180805015, в преамбулі якого зазначається, що останній має статус платника податку на прибуток на загальних умовах згідно п.10.1 ст.10 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”. Окрім угоди з ТОВ "Восток-КМК", позивач надав копію листа до цього контрагенту, де зазначено, що сплата платіжними дорученнями, переліченими на стор. 18 акту перевірки, відбулася згідно умов договору від 01.04.2006 року за №.

Таким чином, порушення позивачем ви мог пп. 11.2.3 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» відповідачем не доведено, а тому відповідач безпідставно зменшив валові витрати підприємства.

Крім того, на думку відповідача (стор. 19, 20 акту перевірки), позивач, в порушення пп. 7.4.2, п.п. 7.4.3 п.7.4 ст. 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», допустив завищення витрат на придбання за III  квартал 2006 року на 181356,0 грн. При перерахунку вартості придбаного молока від АТЗТ "Агро-Союз" виходячи зі звичайної ціни 1150 грн. за 1 т, звичайної надбавки за молоко вищого сорту - 5% та фактичної надбавки за термостійкість - 5%, відповідач дійшов висновку, що вартість придбаного молока складає 527 631 грн., а не 708987грн., як зазначено в приймальній квитанції  № 843 від 31.08.2006 року, згідно якої було прийнято молока вищого ґатунку «термостійке» за серпень 2006 року від АТЗТ «Агро-Союз» в кількості 482830 кг в натуральній вазі при фактичному середньому вмісту жиру 3,522573% та білку 3.099384%, виходячи з  договірної ціни 1410,89 грн. за 1 т. прийнятого молока.

При цьому відповідач виходив з того, що згідно пп. 7.4.3 п.п. 7.4.2, пп. 1.20.2 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»  звичайною ціною є ціна придбання молока у ВСАТ агрокомбінат „Слобожанський" - 1150 грн. за 1 т молока І ґатунку з врахуванням дотації ; базових масових частках жиру 3,4% та білку 3,0 %, на підставі чого був зроблений перерахунок.

Суд зазначає, що згідно пп. 1.20.1 п.1.20 ст.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", звичайною ціною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами до говору. Якщо не доведене зворотнє, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

Підпункт 1.20.8 п.1.20. ст.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" встановлює, що обов'язок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни,  у випадках, визначених цим Законом, покладається на податковий орган у порядку, встановленому законом.

Суд встановив, що відповідачем не проводилися дії по встановленню рівня звичайної ціни. Таким чином відповідач не довів, що ціна молока, визначена сторонами договору, не відповідає рівню звичайних цін. Перерахунок вартості придбаного молока від АТЗТ "Агро-Союз" виходячи з ціни придбання молока у іншого контрагенту - ВСАТ агрокомбінат «Слобожанський" здійснений відповідачем безпідставно та необґрунтований жодним нормативним документом. Крім того відповідачем при здійсненні порівнянь на ціну продукції різних постачальників не врахована відмінність якісних показників молока за вказаними договорами.

Згідно пп. 1.20.6. п.1.20. ст.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", у разі коли на відповідному ринку товарів (робіт, послуг) не здійснюються операції з ідентичними (у разі їх відсутності - однорідними) товарами (роботами, послугами), або якщо неможливо визначити їх ціну через відсутність або недоступність відповідної інформації, звичайною ціною вважається ціна договору.

Суд зазначає, що включення суми  181356 грн. для визначення суми податкового зобов’язання за платежем «податок на прибуток» є необґрунтованим та не узгоджується з приписами Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств".

До загальної суми 1457042 грн., із розрахунку якої визначено суму податкового зобов’язання податку на прибуток, відповідачем також включено суму  186104 грн.

Як зазначає відповідач (стор. 21 акту), завищення суми убутку балансової вартості запасів за період з 01.04.2006 р. по 30.09.2006 р. на 186104 грн. виникло у зв’язку із порушенням позивачем п.5.9 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", оскільки позивач включив протягом звітного періоду до складу валових витрат суми товарних запасів, які використані на будівництво основних засобів за II квартал 2006 року на суму 54062 грн. та за III квартал 2006 року на 98323 грн. Це, як стверджує відповідач, підтверджується даними головної книги по дебету рахунків 151 «Капітальне будівництво»,152 «Виготовлення основних засобів» та кредиту рахунку 201.3 «Матеріали», 204  «Тара», 22 «Малоцінні та швидкозношувані предмети», які підлягають амортизації згідно статті 8 Закону.

Суд зазначає, що відповідно до пп. 5.2.10 п.5.2 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" до складу валових витрат відносяться суми витрат, пов'язаних з поліпшенням основних фондів у межах, встановлених підпунктом 8.7.1 цього Закону.

Підпунктом 8.7.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" встановлено, що платники податку мають право протягом звітного періоду віднести до валових витрат будь-які витрати, пов'язані з поліпшенням основних фондів, що підлягають амортизації, у тому числі витрати на поліпшення орендованих основних фондів, у сумі, що не перевищує 10 відсотків сукупної балансової вартості всіх груп основних фондів станом на початок такого звітного періоду.

На початок звітного року сукупна балансова вартість всіх груп основних фондів позивача склала 31 086 896 грн., що зазначено у таблиці 3 в Додатках К1/1 до рядків 01.2, 01.5, 04.2, 04.10 та 07 Декларацій з податку на прибуток підприємства, та не спростовується відповідачем. Згідно показників Декларації з податку на прибуток підприємства за 9 місяців 2006 року (ряд. 04.10) позивач відніс до складу валових витрат суму 1 005 658 грн.

Тобто позивачем правомірно віднесено до складу валових витрат суми ви трат, пов'язані з поліпшенням основних фондів у межах 3 108 690 грн.

Тому суд вважає, що виводи, наведені відповідачем у акті перевірки про завищення суми валових витрат на реконструкцію (поліпшення) основних фондів у сумі 186 104 грн. необґрунтовані та не відповідають вимогам чинного законодавства.

Суд також зазначає, що Порядком складання декларації з податку на прибуток підприємства, затвердженим наказом ДПАУ №143 від 29.03.03 р., зареєстрованим наказом Міністерства юстиції від 08.04.2003 № 271/7593,  не встановлений порядок відображення вартості запасів віднесених до складу валових витрат в момент придбання та подалі використаних на ремонт та поліпшення основних фондів.

До загальної суми 1457042 грн., із розрахунку якої визначено суму податкового зобов’язання за платежем: податок на прибуток, відповідачем також включено суму  15244 грн.

Відповідач стверджує (стор. 23 акту), що, в порушення абзацу 13 пп. 5.4.8 п.5.4 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" №  334/94-ВР від 28.12.94р.  позивач припустився завищення суми інших ви трат за період з 01.04.2006 р. по 30.09.2006 р. на 15244 грн., оскільки, в III кварталі 2006 року відніс до складу інших витрат витрати на відрядження за кордон (Німеччина) генерального директора позивача Батицького В. М. згідно авансового звіту б/н від 24.07.2006 р. в сумі 15244 грн. Як зазначено в акті перевірки, до пере вірки не надані документи, які свідчать про зв'язок цього відрядження з ви робничою діяльністю підприємства та відсутній переклад звітних докуме нтів з іноземної мови.

Суд встановив, що генеральному директору позивача Батицькому В.М. 28.11.2005р. були надані кошти на закордонне відрядження до Німеччини в сумі 25250 грн., складений звіт про використання коштів наданих на від рядження або підзвіт б/н від 24.07.2006р. на суму 25250,00 грн. Із пояснень позивача з’ясовано, що ним було надано відповідачу копії відрядного посвідчення № 455, авансового звіту від 24.07.06 р., завдання по відрядженню, наказу №112 від 13.07.2006р. про відрядження, квитанцій про перерахування грошів, рахунків та квитанцій про сплату за проживання у готелі, квитанції про сплату за візу Посольства ФРН, квитка та багажної квитанції, запрошення приймаючої сторони. Тобто до пе ревірки були надані документи, які свідчать про зв'язок цього відрядження з виробничою діяльністю позивача.

Крім того, позивачем було доведено в судовому засіданні, що позивач вже мав госпо дарські відносини з підприємством, до якого був відряджений Батицький В.М., в попередніх податкових періодах, зокрема, є врахований контракт № від 16.09.03 р., контракт №ОЕ-ІІА-'60505 від 16.05.05 р.

Згідно п.п.5.4.8 Закону будь-які витрати  на  відрядження  можуть  бути включені до складу валових витрат платника податку за наявності підтверджуючих документів  щодо  зв'язку  такого  відрядження   з основною  діяльністю   такого платника   податку - запрошень приймаючої  сторони,  діяльність  якої  збігається  з діяльністю платника   податку;   укладеного   договору   (контракту);   інших документів, які встановлюють або  засвідчують  бажання  встановити цивільно-правові  відносини;  документів,  що  засвідчують  участь особи, яка відряджена стороною, у  переговорах,  конференціях  або симпозіумах,  які  проводяться  за тематикою, що збігається з основною діяльністю платника податку.

Надані суду документи (арк. с. 71-101 том 2) свідчать, що генеральний директор підприємства позивача перебував у відрядженні для проведення переговорів щодо придбання вантажного автотранспорту для виробничої діяльності підприємства. Термін відрядження з 13 по 23 липня 2006року. Звіт  наданий 24.07.2006року.

Тобто висновки відповідача про завищення валових ви трат підприємства у сумі 15 244 грн. є безпідставним.

Крім того, висновок відповідача, про те, що отримані Батицьким В.П. кошти на відрядження є додатковим благом і позивач є податковим агентом щодо оподатку вання доходів отриманих генеральним директором позивача і повинно було нарахувати, утримати та перерахувати до бюджету податок з доходів фізичних осіб в сумі 3771,59 грн. також є необґрунтованим.

Перевіркою правильності формування витрат на оплату праці  актом перевірки встановлено завищення суми витрат на оплату праці за період з 01.04.2006р. по 30.09.2006р. на суму 339366 грн., що виникло внаслідок порушення позивачем п.п.5.3.2 п.5.3, п.п. 5.6.1. п.5.6 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" № 334/94-ВР від 28.12.94р. (надалі Закон), а саме   позивач до складу валових ви трат на оплату праці включив суми виконаних робіт з будівництва, ремо нту та поліпшення основних засобів, які виконувала фізична особа - Міщенко Віктор Мико лайович, який згідно укладених договорів не є працівником позивача, а ви ступає підрядником на виконання будівельних та ремонтних робіт, що підтверджується угодами та актами виконаних робіт до них.

Також відповідач зазначає, що в порушення п.п. 5.3.2 п.5.3 та 5.7.1 п.5.7 ст.5  Закону позивач включив до складу валових ви трат суму збору на обов'язкове державне пенсійне страхування та внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, нараховані на су му оплати праці за виконані роботи з будівництва, ремонту та поліпшення основних засобів, які виконував Міщенко Віктор Миколайович, який, як, за значає відповідач, не є працівником підприємства, тому, завищення сум страхового збору за період з 01.04.2006 р. по 30.09.06 р. становить 111991 грн.

Матеріали справи свідчать, що позивачем укладений ряд цивільно-правових договорів № 8 від 01.04.2006р., № 10 від 0.04.2006р., № 11, 12, 13 від 01.04.2006р., № 15-18 від 01.05.2006р., № 19 від 22.06.2006р., № 20 від 21.06.2006р., № 26 від 01.08.2006р. відповідно яких Міщенко Віктор Миколайович зобов'язався виконати роботи з ремонту та поліпшення основних засобів у передбаченому договором обсязі, а позивач зо бов'язався своєчасно прийняти та  оплатити виконану роботу. За своєю правовою природою ці договори є договорами підряду. Міщенко Віктор Миколайович виконав роботи, які передбачені зазначеними  договорами, що підтверджується актами приймання виконаних робіт (арк.с. 47-70 том 2). Позивач зазначає, що договори надавалися відповідачу при проведенні перевірки, і цей факт відповідачем не заперечується.

Підпункт 5.6.1. п.5.6 ст.5 Закону  передбачає , що з  урахуванням  норм  пункту 5.3 цієї статті до складу валових витрат платника  податку  відносяться  витрати  на оплату праці фізичних осіб,  що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники),  які включають  витрати  на виплату  основної і додаткової  заробітної  плати та інших видів заохочень і виплат,  виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень,  відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на виплату авторських  винагород  та  виплат  за  виконання  робіт (послуг),   згідно   з  договорами  цивільно-правового  характеру, будь-які  інші виплати  в   грошовій   або   натуральній   формі, встановлені   за   домовленістю сторін  (крім  сум  матеріальної допомоги,  які  звільняються  від  оподаткування згідно з нормами закону,  що  регулює  питання  оподаткування доходів фізичних осіб (законодавства,  що  встановлює  правила оподаткування прибутковим податком  з громадян).

Відповідно до пп. 5.7.1. пункту 5.7 ст.5 Закону до складу валових витрат платника податку відносяться суми збору на обов'язкове державне пенсійне страхування та внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, нараховані на виплати,  зазначені в підпункті 5.6.1 цієї статті, у розмірах і порядку, встановлених законом.

Суд зазначає, що виводи відповідача про завищення суми валових витрат по витра там на оплату праці фізичних осіб на 339 366 грн. та завищення сум страхового збору за період з 01.04.2006 р. по 30.09.06 р. на 111 991 грн. не обґрунтовані та не відповідають вимогам діючого законодавства.

Приписами підпункту 17.1.3 п.17.1 ст.17 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” №2181 від 21.12.2000р. передбачено, що „у разі коли контролюючий орган самостійно донараховує суму  податкового  зобов'язання платника  податків за підставами, викладеними у підпункті "б" підпункту 4.2.2 пункту 4.2  статті  4 цього Закону, такий платник податків зобов'язаний сплатити штраф у розмірі  десяти  відсотків  від  суми  недоплати  (заниження  суми податкового зобов'язання)   за  кожний  з  податкових  періодів, установлених  для  такого податку, збору (обов'язкового платежу), починаючи  з податкового періоду, на який припадає така недоплата, та  закінчуючи  податковим  періодом, на який припадає отримання таким платником податків податкового   повідомлення   від контролюючого  органу, але не більше п'ятдесяти відсотків такої суми та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян  сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових  періодів,  що  минули”. Оскільки донарахування основного платежу є неправомірним, застосування штрафних санкцій за його несвоєчасну сплату також є неправомірним.

Суд встановив, що за період, що перевірявся, позивачем правильно визначені валові витрати, а висновки акту перевірки щодо порушення позивачем Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» №  334/94-ВР від 28.12.94р. (із змінами та доповненнями)  є необґрунтованими та безпідставними, тому прийняте на підставі таких висновків  акту перевірки податкове повідомлення-рішення № /0 від 22.12.2006р., яким визначено суму податкового зобов’язання за платежем 11021000 – податок на прибуток приватних підприємств у сумі 422233 грн., у тому числі за основним платежем 364261 грн.,  за штрафними санкціями в сумі 57972 грн. – підлягає скасуванню.

Суд встановив, що підставою для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № /0 від 22.12.2006 р., яким визначено суму податкового зобов’язання за платежем 14010100 «Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт послуг)» – 9052108 грн., у тому числі за основним платежем 4526054 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 4526054 грн. є неправомірне користування позивачем пільгою по ПДВ  за період з 01.04.2006р. по 30.09.2006р. в сумі 4526054 грн. по коду пільги 14010259 згідно п.11.21 ст.11 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997р. № 168/97-ВР зі змінами та доповненнями, а саме за рахунок неправильного визначення обсягу виручки від реалізації молочної продукції з молока, придбаного від сільгоспвиробників та суми податкового кредиту, яка припадає  на цю продукцію, за звітний період завищено суму дотації в декларації переробного підприємства,  в результаті чого  поданим перевірки зменшено суму пільги на 4526054 грн.

Відповідач дійшов висновку (стор. ЗО акту перевірки), що, в порушення пп. 7.4.3 п.7.4 ст.7, п.11.21 Закону  України „Про податок на додану вартість”  абз. З п.1, п. З, п.4, абз. 2 п. 5, п. 6 Порядку нарахування, виплати і використання коштів, спрямованих для виплати дотацій сільськогосподарським товаровиробникам за продані ними переробним підприємствам молоко та м'ясо в живій вазі" (надалі - „Порядок"), затвердженого Поста новою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1999 р. №805 позивач неправильно визначив суму придбаного мопока від сільськогосподарських товаровиробників, так як агенти-приймальники та СПДФО, від яких отримано молоко по приймальним квитанціям формою №ПК-3, не є сільськогосподарськими товаровиробниками.

На думку відповідача, в порушення п. 4 Постанови, позивач здійснює нарахування дотацій  підприємствам та особистим селянським господарствам згідно приймальних квитанцій форми №ПК-3 (МС), при чому нарахування дотацій населенню здійснюється згідно квитанцій, в яких як здавальник молока зазначений агент-приймальник або СПДФО, тобто згідно вищезазначених квитанцій закупка молока здійснюється від агентів-приймальників та СПДФО, а не від сільгоспвиробників. В квитанції зазначена кількість прийнятого молока за місяць та середня жирність та середній білок в цілому по кожному агенту-приймальнику та СПДФО, згідно цих даних нараховується сума оплати за придбане молоко та сума дотації на кожного агента-приймальника та СПДФО, які не є сільгоспвиробниками. Після отримання коштів від підприємства за здане молоко та сум дотацій кожен агент-приймальник та СПДФО визначає суму виплат за молоко та суму дотації для здатчиків, від яких отримано молоко, індивідуально по самостійно проведеним розрахункам, так як кожен здатчик здає молоко за різною жирністю та кількістю білка в ньому.

Пунктом 7.4.3 Закону України „Про податок на додану вартість” передбачено, що у разі  коли  товари  (роботи,  послуги),  виготовлені та/або   придбані,  частково використовуються  в  оподатковуваних операціях,  а  частково  -  ні,  до   суми податкового   кредиту включається та частка сплаченого  (нарахованого)  податку при їх виготовленні або придбанні,  яка  відповідає  частці  використання таких  товарів (робіт,  послуг)   в   оподатковуваних   операціях звітного періоду.

Відповідно до пункту 11.21 статті 11 Закону України „Про податок на додану вартість", сума податку на додану вартість, що повинна сплачуватися до бюджету переробними підприємствами усіх форм власності за реалізовані ними молоко та молочну продукцію, у повному обсязі спрямовується виключно для виплати дотацій сільськогосподарським товаровиробникам за продане ними переробним підприємствам молоко. Порядок нарахування і використання зазначених коштів встановлю ється Кабінетом Міністрів України.

Позивач відзначає, що Закон не передбачає сплати до бюджету сум ПДВ, визна чених згідно з Порядком, а тим більше, сум податку, які вже спрямовані підприємствам на виплату дотацій сільськогосподарським товаровиробникам.

Суми податкових зобов'язань та податкового кредиту, які виникають у зв'язку з переробкою та продажем зазначеної продукції, визначаються виключно Законом України "Про податок на додану вартість", а Порядок не врегульовує порядок оподаткування операцій з реалізації молока та сплати податку, а лише встановлює механізм нарахування та виплат дотацій переробними підприємствами сільськогосподарським товаровиробникам за реалізовані ними переробним підприємствам молоко.

Тобто, порушення вимог Порядку не призводить  до помилок у визначенні податкових зобов'язань та податкового кредиту.

На виконання п. 11.21 Закону України „Про податок на додану вартість",  суму ПДВ, яку позивач повинен сплачувати до бюджету за реалізовану ним молочну продукцію, у повному обсязі спрямовував на спеціальний рахунок та надалі використовував виключно для виплати дотацій сільськогосподарським товаровиробникам (а саме - особистим селянським господарствам) за продане ними позивачу молоко.

Пунктом 4 Порядку зазначено, що переробні підприємства під час приймання поставлених молока та м’яса в живій вазі виписують приймальні квитанції сільськогосподарським підприємствам за формами ПК-1 і ПК-3, а особистим селянським господарствам - за формами ПК-2 і ПК -За.

Згідно статті 5 Порядку, перерахування коштів сільськогосподарським товаровиробникам за поставлене ними молоко проводиться платіжними дорученнями з поточного рахунка переробного підприємства за цінами відповідно до укладених договорів, а сум дотацій - з його не бюджетного рахунка на окремі рахунки сільськогосподарських товаровиробників, які вони повинні відкрити в обслуговуючих банках. Оплата особистим селянським господарствам вартості поставлених ними переробному підприємству молока і виплата їм дотацій здійснюється  готівкою безпосередньо з каси переробного підприємства або згідно з договорами доручення.

Позивачем сума дотації виплачувалась особистим селянським господарствам у два способи. Перший спосіб: через агентів-приймальників молока, які є штатними працівниками підприємства. На ім'я кожного агента (працівника підприємства) позивач відкрив корпоративні (карткові) та інші рахунки в банку, на який перераховуються грошові кошти за молоко з основного рахунку позивача та суми нарахованих дотацій із спеціального рахунку, на який згідно вимог п. 11.21 Закону перераховуються суми ПДВ. Збір молока у особистих селянських господарств здійснюється безпосередньо у місцевості їх проживання агентами-приймальниками (робітниками підприємства). Збір молока здійснюється на території, що віддалена від місцезнаходження підприємства позивача на відстань до 300 км, що відповідачем не заперечується. Фізичні особи - здавальники молока (особисті селянські господарства) не мають можливості та бажання привозити своє молоко безпосередньо на підприємство позивача. Наведені особливості здійснення господарської діяльності позивача унемож ливлюють оформлення приймання молока від кожної фізичної особи з оформлен им на підприємстві квитанцій по формі ПК-2 і ПК - За та виплатою суми дотації з ка си підприємства. При цьому зібране молоко на склади, виробництво позивача здається безпосередньо агентом-приймальником, що оформлюється приймальною квитанцією форми №ПК-3, в якій вказується від якого агента-приймальника, як матеріально відповідальної особи, отримане молоко, також обов'язково вказуються, що це молоко є молоком, зібраним у населення (особистих селянських господарств), а не є власністю агента-приймальника.

Висновок відповідача, що у разі, коли в приймальної квитанції форми № ПК-3 вказані реквізити агента-приймальника, а не особистого селянського господарства, помилковим та таким, що не відповідає фактичним обставинам.

Відповідачем безпідставно не прийнято до уваги платіжно-розрахункові відомості, що оформлюються агентами-приймальниками при прийманні молока. Ці відомості містять наступні відомості: П.І.Б. кожної фізичної особи, яка здає молоко, кількість та якісні характеристики отриманого молока, його вартість, суми отриманих фізичною особою за молоко коштів та отриманої за це молоко дотації. Саме на підставі цих відомостей складаються приймальні квитанції форми № ПК-3.

Суд зазначає, що відповідачем  безпідставно не прийнято до уваги те, що позивачем з кожною фізичною особою, що здає молоко, а не з агентами-приймальниками (робітниками підприємства), укладений договір про приймання молока. Від кожної такої фізичної особи отримана Довідка про право фізичної особи на отримання доходу від податкового агента без утримання податку, яка підтверджує статус такої особи як особистого селянського господарства (сільськогосподарського виробника). Як зазначає позивач і не спростовується відповідачем, сплата за прийняте молоко та виплата дотацій здійснюється наступним чином: агенти отримують гроші з рахунку підзвіт, звітують про використання грошових коштів-надають авансовий звіт та платіжно-розрахункові відомості про виплату грошових коштів, у тому числі і дотації, фізичним особам-здавальникам молока.

Судом встановлено, що позивач купує (збирає) молоко безпосередньо у населення (особистих селянських господарств); документальне оформлення цих операцій не порушує вимог Порядку нарахування, виплат і використання коштів, спрямованих для виплати дотацій сільськогосподарським товаровиробникам; виплата сум дотацій фактично відбувається.

Висновки відповідача є непослідовними та формальними з огляду на таке. Відповідач з однієї сторони вказує, що сума дотації сплачується не особистим селянським господарствам, а агенту-приймальнику. Але не визнає ці суми як дохід такого агенту та не обкладає податком на доходи, як це повинно відбуватися, коли фізична особа (агент) не є виробником сільськогосподарської продукції, як стверджується у акті перевірки. Також відповідач визначає, що суми дотації видані агентам-приймальникам під звіт, а не у власність таких агентів, та не бере до уваги, що кожен агент надає звіт про виплату сум дотацій особистим селянським господарствам.

Другий спосіб: на підставі угоди доручення з СПДФО, згідно якої СПДФО зобов"язується надавати послуги по збиранню молока від особистих селянських господарств.

Згідно статті 1000 Цивільного кодексу України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Згідно статті 1002 ЦК, повірений має право на плату за виконання свого обов’язку за договором доручення, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, повірений не є стороною у договорі, укладеному між ним та третьою особою на виконання договору доручення, такою стороною є довіритель, тобто -позивач.

Тому висновок відповідача про те, що закупка молока здійснюється позивачем (довірителем) від СПДФО (тобто - повірених), а не від сільгоспвиробників, не має ніяких підстав.

Сплата за прийняте молоко та виплата дотацій здійснюється наступним чином: позивач для розрахунків з населенням за молоко перераховує грошові кошти за молоко та нараховану дотацію на картковий рахунок СПДФО, який, в свою чергу надає підприємству звіт та платіжно-розрахункові відомості про виплати цих грошових коштів особистим селянським господарствам.

Ці платіжно-розрахункові відомості містять наступні відомості: ПІБ кожної фізичної особи, яка здає молоко, кількість та якісні характеристики отриманого молока, вартість, суми отриманих за молоко коштів та отриманої за це молоко дотації. Саме на підставі цих відомостей складаються приймальні квитанції форми №ПК-3.

Таким чином, позивач купує (збирає) молоко безпосередньо у населення (особистих селянських господарств); документальне оформлення цих операцій не порушує вимог Порядку нарахування, виплат і використання коштів, спрямованих для виплати дотацій сільськогосподарським товаровиробникам за продані ними переробним підприємствам молоко та м'ясо в живій вазі, - виплата сум дота цій фактично відбувається.

Крім того, відповідач зазначає (стор. акту 35), що підприємство за період з 01.04.06р. по 30.09.06р. в порушення пп.7.4.3 п.7.4 ст.7, п. 11.21 ст.11 Зако ну України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 року №168/97 -ВР із змінами та доповненнями та п. З, п. 6 Постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок нарахування, виплат і використання коштів, спрямо ваних для виплати дотацій сільськогосподарським товаровиробникам за продані ними переробним підприємствам молоко та м'ясо в живій вазі" від 12.05.99р. №805 із змінами та доповненнями, застосовувало коефіцієнт, який не відповідає обсягу придбаного молока від сільськогосподарських то варовиробників, та підприємство неправильно розподілило суми податко вого кредиту між дотаційною та бюджетною декларацією, так як визначе ний коефіцієнт питомої ваги молока, придбаного за ставкою 0% повинен використовуватись до загальної суми податкового кредиту по загальній сумі витрат на переробку молока, придбаного у всіх категорій платників. Так як вказаний коефіцієнт застосовується для визначення суми податко вих зобов'язань по реалізованій молочній продукції та не має ведення на підприємстві окремого обліку оподатковуваних операцій, то необхідно за стосувати і коефіцієнт до суми ПДВ по молоку, яке придбано від несільськогосподарських виробників за ставкою ПДВ 20% та було використане при виробництві готової продукції з участю молока, придбаного за ставкою 0%, в результаті чого завищено суму податкового кредиту декларації пе реробного підприємства та занижено суму податкового кредиту бюджет ної декларації на суму 3908154 грн. (розрахунок наведено в таблиці № 8 акту перевірки).

Відповідно до п.п. 7.4.3 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" у разі коли товари (роботи, послуги), виготовлені та/або придбані, частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні, до суми податкового кредиту включається та частка сплаченого (нарахованого) податку при їх виготовленні або придбанні, яка відповідає частці використання таких| товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях звітного періоду.

Тобто пп. 7.4.3 Закону України "Про податок на додану вартість” встановлюється обмеження, щодо віднесення до податкового кредиту сум ПДВ, сплачених (нарахованих) при придбанні тільки тих товарів, які частково використовуються в оподаткованих операціях. Позивач відзначає, що операції по поставці молочних консервів (основна продукція позивача) є виключно оподаткованими операціями. При цьому, молоко, що придбане у платників податків, що не є сільськогосподарськими товаровиробниками, тобто з ПДВ, використовуються виключно у оподаткованих ПДВ операціях, що не спростовується відповідачем. Таким чином, вся сума ПДВ сплачена (нарахована) при придбанні молока не у сільськогосподарських товаровиробників за ставкою податку 20% у повному обсязі відноситься до складу податкового кредиту згідно пп. 7.4. Закону, так як використовується це молоко виключно у оподаткованих ПДВ операціях. Єдиного порушення, якого, на думку відповідача, припустився позивач є відсутність окремого бухгалтерського та податкового обліку оподаткованих та оподатковуваних операцій ПДВ операцій.

Слід зазначити, що діюче законодавство не містить приписів, якими би встановлювався порядок окремого бухгалтерського та податкового обліку оподаткованих та не оподатковуваних операцій ПДВ операцій. Відповідач не вказує у акті перевірки, у чому саме полягає відсутність окремо го обліку - які регістри податкового та бухгалтерського обліку не застосову ються позивачем.

Судом встановлено, що позивач веде окремий облік оподаткованих та не оподаткову ваних операцій ПДВ операцій у реєстрах отриманих та виданих податкових накладних. У цих реєстрах виокремлюються операції по придбанню моло ка у сільськогосподарських товаровиробників (за ставкою ПДВ 0%) та у зви чайних платників ПДВ (за ставкою 20%). Твердження відповідача про відсутність у позивача окремого бухгалтерського та податкового обліку оподаткованих та неоподатковуваних операцій ПДВ суд вважає безпідставним.

Крім того, висновки щодо порушення позивачем вимог п.п. 11.21 п.1.20 статті 11 Закону „Про податок на додану вартість" є необґрунтованим, оскільки вся сума податку на додану вартість, що повинна сплачуватися до бюджету позивачем за реалізовані молоко та молочну продукцію, у повному обсязі спрямовувалась виключно для виплати дотацій сільськогосподарським товаровиробникам за продане позивачу молоко. Задовольняючи вимоги в цій частині, суд зазначає невідповідність висновків акту перевірки вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам, що підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, враховуючи наведене вище, відповідачем неправомірно прийнято податкове повідомлення-рішення № /0 від 22.12.2006 р., яким визначено суму податкового зобов’язання за платежем 14010100 «Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт послуг)» – 9052108 грн., у тому числі за основним платежем 4526054 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 4526054 грн., а тому підлягає скасуванню. Скасуванню в частині застосування штрафних санкцій  на підставі п.17.1.3 п.17.1 ст.17 "Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" зазначене повідомлення-рішення підлягає з тієї підстави, що донарахування основного платежу з цього виду податку є неправомірним,  і штрафні санкції, як наслідок, також підлягають скасуванню.

Стосовно прийнятого відповідачем податкового повідомлення-рішення № /0 від 18.12.2006 року, визначено суму податкового зобов’язання за платежем 11010101 «Податок з доходів фізичних осіб» всього 124716,36 грн., у тому числі за основним платежем 41572,12 грн., за штрафними санкціями - 83144,24 грн. суд зазначає наступне.

Підставою для визначення такого податкового зобов’язання є встановлення перевіркою відхилення по нарахуванню податку за липень та вересень 2006 року в сумі  41572,12 грн., яке виникло внаслідок порушення п.1.1 ст.1, п.п.8.1.2., п.8.1 ст.8 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб « від 22.05.2003 року № 889-IV зі змінами та доповненнями, а саме: був виплачений дохід не працівнику підприємства у вигляді матеріальних цінностей без попереднього утримання та перерахування податку з доходу фізичних осіб. Відповідач в акті перевірки зазначив, що за письмовою заявою гр. Радченко О.О. від 25.07.2006року та 20.09.2006 року щодо виписки товарно-матеріальних цінностей за готівкові кошти було відпущено із складу підприємства матеріальних цінностей за накладними на загальну суму 253069,39 грн., у тому числі згідно накладної від 20.09.2006 року № 59 – на суму 22172,71 грн., згідно накладної від 31.07.2006р. б/н на  29370,97 грн., згідно накладної від 31.07.2006р. б/н на суму 42711,12 грн., згідно накладної № 547 від 30.09.2006р. на суму 158811,59 грн.

Відповідач вважає, що відповідно до п.3.4 ст.3 Закону «Про податок з доходів фізичних осіб” від 22.05.2003 року № 889-IV (зі змінами та доповненнями) об’єктом оподаткування при нарахуванні доходу не у грошовій формі є вартість такого нарахування, визначена за звичайними цінами, помножена на коефіцієнт, розрахований відповідачем відповідно до цього пункту, тобто на  1,149.

Таким чином, відповідач вважає, що отриманий у вигляді матеріальних цінностей доход складає 290773,28 грн. Тобто, заниження податку з доходу фізичних осіб (Радченко О.О.) склало у сумі 37800,53 грн.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін стосовно цієї частини позовних вимог, суд зазначає наступне.

До матеріалів справи надано договір від 01.01.2005 року (арк. с. 126-127 т. 2) , яким передбачено передача продавцем (позивачем) у власність покупця (Радченка О.О.) будівельних матеріалів партіями, а покупцем – прийняття та оплата партій матеріалів. В обґрунтування своєї правової позиції  позивачем надані накладні №439 від 27.10.2005р., № 429 від 31.07.2006 року, № 428 від 31.07.2006р., № 59 від 20.09.2006р., № 547 від 30.09.2006р., що підтверджують отримання матеріалів Радченком О.О. та  документи, що свідчать про оплату матеріалів Радченком О.О.- квитанція № 6 від 06.04.2006року на суму 29850 грн., № 1 від 21.12.2006 року на суму 3000 грн., № 9 від 08.02.2007р. на суму 29850 грн., № 9 від 08.02.2007 р. на суму 149,25 грн. Тобто висновок податкового органу щодо безоплатної передачі товаро-матеріальних цінностей Радченку О.О. спростовується матеріалами справи.

Крім того, витрати генерального директора Батицького В.П., отримані на закордонне відрядження, не пов’язані із виробничою діяльністю, як вважає відповідач, становлять 25250 грн. Тому, доход, отриманий у вигляді підзвітних сум складає 29012,25грн. ( 25250 * 1,149), тобто заниження податку з доходу фізичних осіб становить 3771,59 грн. За висновками відповідача, необхідно утримати податок з доходу фізичних осіб у сумі 41572,12 грн.

Згідно п. 1.1 цього Закону „додаткові  блага - кошти, матеріальні  чи  нематеріальні цінності,  послуги,  інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику  податку  його  працедавцем  (самозайнятою особою),  якщо такий дохід не є заробітною платою чи виплатою,  відшкодуванням чи компенсацією  за  цивільно-правовими  угодами,  укладеними з таким платником податку (далі - інші виплати і винагороди).

Судом встановлено, що сума 25250 грн., отримана генеральним директором Батицьким В.П. на відрядження  та сума 253069,39 грн., яка отримана Радченком О.О.  у вигляді матеріальних цінностей, не є додатковим благом, а тому висновок щодо необхідності донарахування податку за липень та вересень 2006 року в сумі  41572,12 грн.  є необґрунтованим.

Крім того, суд зазначає, що є неправомірним застосування на підставі  п. 17.1.9  п.1.17 ст.17 Закону  України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” №2181 від 21.12.2000р., яким передбачено, що „у разі  коли  платник   податків   здійснює   продаж (відчуження)  товарів (продукції) або здійснює грошові виплати без попереднього нарахування та сплати податку,  збору  (обов'язкового платежу),  якщо  відповідно  до  законодавства таке нарахування та сплата є обов'язковою передумовою такого продажу (відчуження)  або виплати, такий платник податків сплачує штраф у подвійному розмірі від суми  зобов'язання  з  такого  податку,  збору  (обов'язкового платежу), штрафної санкції.

Таким чином, прийняте податкове повідомлення-рішення № /0 від 18.12.2006 року, яким визначено суму податкового зобов’язання за платежем 11010101 «Податок з доходів фізичних осіб» всього 124716,36 грн., у тому числі за основним платежем 41572,12 грн., за штрафними санкціями - 83144,24 грн. є незаконним та підлягає скасуванню.

Суд зазначає, що висновки акту перевірки не відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного податкового законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням  адміністративного  судочинства  є  захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб,  прав  та  інтересів  юридичних осіб  у  сфері  публічно-правових  відносин  від  порушень  з боку органів державної влади,  органів місцевого самоврядування,  їхніх посадових  і  службових осіб,  інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій  на  основі  законодавства,  в  тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно п. 3 ч.2 ст.2 КАС України у  справах  щодо  оскарження рішень,  дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано,  тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

В адміністративних справах про протиправність рішень суб'єкта владних повноважень, як передбачено приписами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що відповідачем не доведено правомірності прийняття оскаржуваних податкових повідомлень - рішень.

Судові витрати стягнути відповідно до статті 94 КАС України.

Керуючись статтями 4, 8, 86, 94, 157, 160 - 163  Кодексу адміністративного судочинства України , суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Скасувати податкові повідомлення-рішення № /0 від 22.12.2006р., № /0 від 22.12.2006 р., № 00631700/0 від 18.12.2006 року, прийняті Куп’янською ОДПІ в Харківській області  на підставі висновків акту перевірки № 1804/23-00418142  від 15.12.2006р.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ЗАТ "Куп'янський молочноконсервний комбінат" ( код 00418142) 3,40 грн. судового збору.

На постанову через суд першої інстанції може бути подана заява про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня складання постанови у повному обсязі.

Апеляційна скарга може бути  подана через суд першої інстанції протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Копія апеляційної скарги одночасно направляється до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків для подачі заяви про апеляційне оскарження.

Якщо було подано  заяву  про  апеляційне  оскарження,  але апеляційна  скарга  не  була  подана  у  строк,  встановлений  цим Кодексом,  постанова  суду набирає законної сили після закінчення цього строку.

Повний текст постанови виготовлено 17.04.2007 р.

Суддя                                                                                            Мінаєва О.М.