ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
м. Луганськ, вул. Коцюбинського, 2
___________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

03.05.2007  року                                                            Справа № 6/37пд

Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Парамонової Т.Ф.

суддів          :                                        Бойченка К.І.

Єжової С.С.

секретар судового засідання           Антонова І.В.

за участю представників сторін:

від позивача:                    Акіньшин Д.В., довіреність № 126,  від 22.01.07;

Бочаров Д.М., довіреність № 17,  від 12.03.07,

від відповідача:                     представник не прибув

розглянувши

апеляційну скаргу                    ТОВ „ТрансОйл”, м. Луганськ

на рішення

господарського суду          Луганської області

від                                        23.03.2007

у справі                              №6/37пд (суддя Василенко Т.А.)

за позовом                              ВАТ „Національна компанія „Украгролізінг” в особі Луганської філії

до відповідача                    ТОВ „ТрансОйл”, м. Луганськ

про                                        стягнення 81 192 грн. 77 коп. та розірвання договору

в с т а н о в и в :

ВАТ „Національна компанія „Украгролізінг” в особі Луганської філії звернулось до господарського суду Луганської області з позовом до ТОВ „ТрансОйл” про стягнення 81 192 грн. 77 коп. (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 29.01.07), в тому числі: борг –53 248 грн. 00 коп., пеня -322 грн. 37 коп., штрафні санкції –13 312 грн. 00 коп., попередня винагорода –14 310 грн. 40 коп., а також позивач просив розірвати договір фінансового лізингу № 06-02 сфл від 24.08.2006.

Позивачем до суду надана заява про зменшення позовних вимог, за якою він просить суд: стягнути  з відповідача борг у сумі 53 248 грн. 00 коп., пеню у сумі 322 грн. 37 коп., штрафні санкції у сумі 13 312 грн. 00 коп. та розірвати договір фінансового лізингу № 06-02 сфл від 24.08.2006.

Вказана заява прийнята судом першої інстанції, у зв’язку з чим розглянуто наступні позовні вимоги: стягнення боргу у сумі 53 248 грн. 00 коп., пені у сумі 322 грн. 37 коп., штрафних санкцій у сумі 13 312 грн. 00 коп. та розірвання договору фінансового лізингу № 06-02 сфл від 24.08.2006.

Рішенням господарського суду Луганської області від 23.03.07 у справі № 6/37пд позов задоволено. Стягнуто з ТОВ ”ТрансОйл” на користь Національної акціонерної компанії “Украгролізінг” в особі Луганської філії борг у сумі 53 248 грн., пеню у сумі 322 грн. 37 коп., штраф у сумі 13 312 грн., державне мито у сумі 753 грн. 81 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 97 грн. 20 коп. Розірвано договір фінансового лізингу № 06-02 сфл від 24.08.2006, укладений між ВАТ “Украгролізинг” та ТОВ “ТрансОйл”.

ТОВ „ТрансОйл”, не погодившись з прийнятим рішенням, звернулось до Луганського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду в частині розірвання договору фінансового лізингу № 06-02сфл від 24.08.06.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить її залишити без задоволення, рішення суду - без змін.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі та додатково наданими доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції (ч.2 ст.99 Господарського процесуального кодексу України).

Представник відповідача у судове засідання не прибув. 03.05.07 до суду надійшло клопотання ТОВ „ТрансОйл” без номеру та дати про відкладення розгляду справи у зв’язку з неможливістю явки представника. Дане клопотання судовою колегією відхилене, оскільки відсутність представника не перешкоджає розгляду справи і явка представника в суд апеляційної інстанції не була визнана обов’язковою. Крім того, представництво юридичної особи в суді не обмежене будь-яким визначеним колом осіб.

Судова колегія апеляційної інстанції також зауважує, що відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов’язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами. Як вбачається з матеріалів справи, представник відповідача жодного разу не з’явився в суд першої інстанції, хоча його явка була визнана обов’язковою (ухвали від 25.01.07, 06.02.07, 20.02.07, 05.03.07, рішення від 23.03.07, а.с. 1, 40, 42, 46, 49).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 24.08.2006 між ВАТ НАК “Украгролізінг” в особі Луганської філії та ТОВ “ТрансОйл” був укладений договір фінансового лізингу № 06-02 сфл,  за умовами якого позивач передає відповідачу у користування на визначений договором строк предмет лізингу, який набувається ним у власність у постачальника та визначений у додатку до договору, що є специфікацією предмету лізингу, а відповідач сплачує за це лізингові платежі на умовах договору.

Пунктом 4.2. договору передбачено, що розмір лізингових платежів встановлюються додатками до договору.

Відповідно до п.4.3. договору відповідач після укладення договору, перераховує на рахунок позивача попередню винагороду у сумі 14 310 грн. 00 коп.

Пунктами 6.2. і 6.3. договору сторони передбачили обов’язок відповідача застрахувати предмет лізингу на користь позивача в тижневий строк з моменту укладення договору та передати страховий поліс (його копію) позивачу на момент підписання акту приймання –передачі предмету лізингу.

Згідно п. 7.2. договору за ненадання договору застави/страхування відповідач зобов’язався сплатити позивачу штраф в розмірі 2 % від вартості предмета лізингу, а згідно п. 7.1. за порушення строків оплати лізингових платежів відповідач зобов’язаний сплачувати пеню за кожен день прострочення оплати в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Згідно акту № 1 передачі –приймання сільськогосподарської техніки від 24.08.2006 позивачем на виконання умов договору № 06-02 сфл від 24.08.06 було передано відповідачу, строком на 4 роки, 2 зернозбиральних комбайна КЗС-9-1 “Славутич” загальною вартістю 332 800 грн. 00 коп.

Відповідно до договору та додатку №4 до нього, сторони узгодили графік оплати лізингових платежів.

Судом першої інстанції встановлено, що за відповідачем утворився борг із сплати чергових лізингових платежів у сумі 53 248 грн. 40 коп., доказів оплати не надано.

Відповідач щодо наявності боргу не заперечив.

Відповідно до п.7.1. договору відповідачу була нарахована пеня за період з 11.01.2007 по 23.01.2007 на суму несплачених лізингових платежів (53 248 грн. 00 коп.) у сумі 322 грн. 37 коп.

Окрім цього, позивач нарахував відповідачу штраф у сумі 13 312 грн. 00 коп. за невиконання умов договору.

За таких обставин, суд першої інстанції визнав обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення боргу, пені та штрафу за невиконання умов договору лізингу у загальній сумі 66 882 грн. 37 коп.

Щодо розірвання договору фінансового лізингу, судом першої інстанції встановлено, що відповідно до п 8.3. договору позивач має право ініціювати дострокове припинення дії договору за несплату відповідачем протягом 30 днів лізингових платежів або за не укладення правочинів або невиконання інших зобов’язань, передбачених цим договором.

Судом першої інстанції зроблено висновок, що відповідачем своєчасно не був внесений попередній платіж у сумі 14 310 грн. 40 коп. та не здійснений черговий платіж. Крім цього, відповідачем не надано доказів укладання договорів страхування та застави предмету лізингу.

За таких обставин, суд першої інстанції задовольнив вимогу позивача про розірвання договору фінансового лізингу.

Відповідач в апеляційній скарзі зазначив, що рішення суду в частині розірвання договору є незаконним та підлягає скасуванню.

В обґрунтування своїх вимог за апеляційної скаргою, заявник посилається на те, що приймаючи від позивача заяву від 29.01.07, в якій він просив розірвати договір, суд безпідставно зробив висновок, що позивач збільшив позовні вимоги.

Прийнявши до розгляду вимоги щодо розірвання договору, суд вийшов за межі встановлених повноважень та порушив вимоги ст. 22 Господарського процесуального кодексу України.

Доводи апеляційної скарги суперечать матеріалам справи і апеляційною інстанцією не приймаються з наступного.

Відповідно до позовної заяви № 693 від 26.12.06 однією з вимог позивача було розірвання договору № 06-02сфл від 24.08.2006, укладеного між ВАТ НАК „Украгролізинг” та ТОВ „ТрансОйл” (п. 3  прохальної частини позовної заяви, а.с. 4).

При поданні позову позивачем було сплачене державне мито як за майнову, так і за немайнову вимогу (розірвання договору) - 85 грн. за платіжним дорученням № 444 від 26.12.06 (а.с. 8).

Заявою № 56 від 29.01.2007 про збільшення позовних вимог, на яку посилається відповідач в обґрунтування своїх доводів за апеляційною скаргою, позивач збільшив  лише майнову вимогу (стягнення грошових коштів).

Вимога про розірвання договору фінансового лізингу даною заявою не змінювалась та не була новою вимогою.

Відповідно до п. 8.3. договору фінансового лізингу лізингодавець має право ініціювати дострокове припинення дії договору за несплату лізингоодержувачем протягом 30 днів лізингового платежу або за не укладення лізингоодержувачем правочинів або невиконання інших зобов’язань, передбачених цим договором.

Судом першої інстанції встановлено невиконання відповідачем зобов’язань за договором, що не заперечує сам відповідач.

За таких обставин, вимога позивача про розірвання договору фінансового лізингу цілком обґрунтована та правомірна.

З огляду на викладене, апеляційна скарга ТОВ „ТрансОйл” задоволенню не підлягає. Суд першої інстанції з’ясував всі обставини справи і, приймаючи рішення, не допустив порушення норм матеріального та процесуального права. Рішення господарського суду Луганської області слід залишити без змін.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України державне мито по апеляційній скарзі покладається на заявника скарги (відповідача у справі).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 43, 44, 49, 99, 101, ч. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Луганський апеляційний господарський суд

п о с т а н о в и в :

1. Апеляційну скаргу ТОВ „ТрансОйл” на рішення господарського суду Луганської області від 23.03.2007 у справі № 6/37пд залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Луганської області від 23.03.2007 у справі                № 6/37пд залишити без змін.

3. Повернути ТОВ „ТрансОйл”, м. Луганськ, вул. Степова, 54, зайво сплачене державне мито за подання апеляційної скарги у сумі 107 грн. 50 коп., сплачене квитанцією № 00532 від 05.04.2007.

Підставою для повернення державного мита є дана постанова, скріплена печаткою суду.

Головуючий суддя                                        Т.Ф Парамонова

Суддя                                                                      К.І. Бойченко

Суддя                                                            С.С. Єжова