ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

04.04.07                                                                                           Справа  № 12/220-3198

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого-судді                                                        Кордюк Г.Т.

суддів                                                                              Давид Л.Л.

Мурська Х.В.

розглянувши апеляційну скаргу ВАТ «Тернопільський  комбайновий завод», м.Тернопіль від 13.10.06р.

на рішення господарського суду Тернопільської області від 26.09.2006 року

у справі №12/220-3198

за позовом: ВАТ «Тернопільський  комбайновий завод», м.Тернопіль.

до відповідача: ТзОВ «Стандарт-ТВ»,м.Тернопіль.

Про визнання договору недійсним.

За участю представників сторін:

від позивача –не з»явився.

від відповідача- Братасюк В.М.- представник

Данильченко В.Г.- директор.

Роз”яснено  права й обов”язки, передбачені ст.22 ГПК України. Від здійснення технічної фіксації судового процесу представники відмовились.

Рішенням господарського суду Тернопільської області у справі № 12/220-3198 (суддя Скрипчук О.С.) в задоволенні позовних вимог  ВАТ «Тернопільський  комбайновий завод», м.Тернопіль до ТзОВ «Стандарт-ТВ»,Тернопіль про визнання договору  недійсним відмовлено.

Суд мотивував рішення тим, що предметом спірного договору  є відшкодування  відповідачем  позивачу витрат по сплаті  земельного податку останнім.Відповідачем плата вносилась з нарахуванням ПДВ, отже відповідачем  проводилось відшкодування податку на землю згідно умов договору, а не сплата орендної плати, як вважає позивач, так як податок на землю не підлягає обкладенню  податком на додану вартість, тобто договір про відшкодування  понесених витрат по сплачуваному земельному податку є таким, що  ґрунтується  на нормах законодавства та не суперечить  моральним засадам суспільства.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, прийняти нове.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовуються наступним:

-          господарським судом не дано оцінки  усім умовам договору;

-          вказуючи на п.2.1,3.3,4.1,4.2,3.4,4.5 договору, вважає, що спірний договір є  договором оренди земельної ділянки, розмір орендної плати за користування якою сторонами визначений у розмірі земельного податку,  підтвердженням даного твердження є і те, що відповідач відшкодовував позивачу плату за землю та додатково сплачував ПДВ, а саме  такий порядок   передбачений  Законом України «Про податок на додану вартість»від 3.04.1997р.;

-          зсилаючись на витяг з протесту прокурора  на Розпорядження голови Тернопільської обласної державної  адміністрації №390 від 26.06.2006р. вказує на недійсність  договору, яка  полягає в тому, що його укладено відповідачем з метою завідомо суперечливою  інтересам  держави і суспільства, оскільки товариство, укладаючи договір, мало на меті  незаконно користуватися землею, що не належить товариству;

Представник відповідача в судовому засіданні та у відзиві, доводи апеляційної скарги заперечив, зсилаючись на норми Закону України «Про оренду землі»зазначив, що умови договору не передбачають  передачу земельної ділянки в користування, тобто  умови спірного договору не відповідають умовам договору  оренди, а платником  орендної плати є позивач.

Львівським апеляційним господарським судом встановлено:

28 грудня 2005 року між ВАТ „Тернопільський комбайновий завод” та ТОВ „Стандарт-ДВ”  укладено договір №124-9-75, за умовами якого ТОВ „Стандарт-ДВ” зобов’язувався відшкодовувати щомісячно суму понесених ВАТ „Тернопільський комбайновий завод” витрат по сплачуваному земельному податку (включаючи податок на додану вартість) за земельну ділянку, площа якої становить 1,81 га., яка знаходиться в с. Малашівка Зборівського району Тернопільської області.

Як вбачається з матеріалів справи на земельній ділянці знаходяться об’єкти нерухомості, які належать ТОВ „Стандарт-ДВ”, що підтверджується договором купівлі-продажу від 11.10.2005р., реєстраційним посвідченням.

Відповідно до п. 4 договору №124-9-75, плата вноситься ТОВ „Стандарт-ДВ” у безготівковій формі на розрахунковий рахунок ВАТ „Тернопільський комбайновий завод” в розмірі 411,40 грн. Обчислення розміру суми понесених витрат позивача здійснюється згідно розрахунку земельного податку, а плата вноситься один раз на місяць до 30-го числа наступного за звітним.

Крім того, сторони в договорі обумовили, що його укладено на термін оформлення документів ТОВ „Стандарт-ДВ” по відчуженню земельної ділянки через органи реєстрації, але не більше десять місяців з дня укладення. Після закінчення строку договору ТОВ „Стандарт-ДВ” має переважне право поновлення його на новий строк. У такому разі ТОВ „Стандарт-ДВ” повинно не пізніше ніж за три дні до закінчення строку дії договору повідомити письмово ВАТ „Тернопільський комбайновий завод” про намір продовжити його дію.

Як підтверджується матеріалами справи виконавчим комітетом Зборівської районної ради видано Державний акт на право користування 1,50 га. землі в с.Малашівці Тернопільському комбайновому заводу.

Позивач вважає даний спірний договір договором оренди землі.

Крім того,  колегія відзначає, що заявляючи позовні вимоги  позивач зазначив саме  про порушення прав власника земельної ділянки - територіальної громади с.Малашківці, а не його прав.

Заслухавши пояснення представників сторони, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши фактичні обставини справи, правильність застосування господарським  судом норм матеріального та процесуального права   Львівський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає  до задоволення виходячи з наступного:

Відповідно до ст.6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно   ст.90 ЗК України, власники земельних ділянок мають право:

а) продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину.

Орендодавцями земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи (п.5 ст.93 ЗК України).

Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст.13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Ст.15 Закону України «Про оренду землі»визначено істотні умови договору оренди.

Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації (згідно ст.20 Закону України «Про оренду землі»).

Згідно ч.2 ст.4 Закону України «Про оренду землі», орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом.

Орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою (ст.5 Закону України «Про оренду землі»).

Згідно ст.8 Закону України «Про оренду землі», договір суборенди земельної ділянки підлягає державній реєстрації.

Аналізуючи вищенаведені норми законодавства, Львівський апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що  умови договору №124-9-75 не відповідають умовам договору оренди,  передбаченим чинним законодавством України.

Відповідно до Закону України „Про плату за землю” плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати. Об’єктом плати за землю є земельна ділянка, а також земельна частка (пай), яка перебуває у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, а суб’єктами плати за землю (платником) є власник земельної ділянки, земельної частки (паю) і землекористувач, у тому числі орендар.

Таким чином, ВАТ „Тернопільський комбайновий завод” є платником податку на землю, який підлягає сплаті в порядку, строки та в розмірі, передбаченими Законом України „Про плату за землю”.

Як встановлено судом, між ВАТ „Тернопільський комбайновий завод” та ТОВ „Стандарт-ДВ” був укладений договір №124-9-75, предметом якого є саме відшкодування ВАТ „Тернопільський комбайновий завод” витрат по сплаті земельного податку (включаючи податок на додану вартість) за земельну ділянку, яка знаходиться в с.Малашівці Зборівського району.

Разом з тим, відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п’ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно частини першої статті 203 Цивільного кодексу України зміст право- чину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актами цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Враховуючи вищенаведене, господарським судом зроблено вірний висновок про те, що  укладений ВАТ „Тернопільський комбайновий завод” та ТОВ „Стандарт-ДВ” договір про відшкодування понесених витрат по сплачуваному земельному податку ґрунтується на нормах законодавства, та не суперечить моральним засадам суспільства.

З огляду на встановлене, доводи апеляційної скарги, Львівським апеляційним господарським судом оцінено, як безпідставні та необгрунтовані,  оскільки  не ґрунтуються  на нормах чинного законодавства  та не підтверджені матеріалами справи, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.104 ГПК України для скасування чи змін оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст.99,101,103,105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення господарського суду Тернопільської області від 26.09.2006 року

у справі №12/220-3198 залишити без змін, апеляційну скаргу ВАТ «Тернопільський  комбайновий завод», м.Тернопіль залишити без задоволення.

2. Матеріали справи повернути в господарський суд Тернопільської  області.

Головуючий-суддя                                                                                 Кордюк Г.Т.

Суддя                                                                                                        Давид Л.Л.

Суддя                                                                                                      Мурська Х.В.