СУД
РІШЕННЯ

"28" березня 2007 р.

Справа №  16/327

Господарський суд Кіровоградської області в
складі судді Таран С. В.,розглянувши у відкритому судовому засіданні справу №
16/327

за позовом: відкритого акціонерного
товариства “Кіровоградський насіннєвий завод”, м. Кіровоград

до відповідача: приватного
підприємця ОСОБА_1, м.Кіровоград

про визнання договору недійсним

ПРЕДСТАВНИКИ:

від позивача - ОСОБА_2., довіреність
№ б/н  від ІНФОРМАЦІЯ_1 р., представник;

від відповідача - ОСОБА_3.,
довіреність №НОМЕР_1 р., представник.

В судовому засіданні 21.03.2007 р.
оголошувалась перерва до 16 год.
28.03.2007р.

Відкритим акціонерним товариством
“Кіровоградський насіннєвий завод” подано позов визнання недійсним договору
зберігання насіння цукрового буряку, укладеного між ВАТ "Кіровоградський
насіннєвий завод" та приватним підприємцемОСОБА_1., тобто таким, що
укладений без наміру створити юридичні наслідки-мнимим.

10.02.2006 р. позивачем подано до
господарського суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій він просить
визнати недійсним договір зберігання насіння цукрового буряку фракції 3.5-4.5.
Український ЧС-70 в кількості 18930 кг, укладений між ВАТ “Кіровоградський
насіннєвий завод” та ППОСОБА_1. у формі накладних №НОМЕР_2 р., №НОМЕР_3 р.,
№НОМЕР_4р., №НОМЕР_5 р. (том 1 а.с.75).

Одночасно з  вказаною заявою позивачем подано заяву про
уточнення підстав позову, в якій він зазначає, що договір зберігання (накладні
№НОМЕР_2 р., №НОМЕР_3 р., №НОМЕР_4р., №НОМЕР_5 р.) не відповідає вимогам ст.
48  Цивільного кодексу УРСР, а саме:
ч.ч.1,2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", п. 2.4 Положення про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку, п.1 ст.62, ст.63 Цивільного кодексу УРСР, п.2
Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних
довіреностей на одержання цінностей. Крім того, позивач посилається на те, що
договір зберігання у формі накладних є мнимим на підставі ч.1 ст.58 Цивільного
кодексу УРСР (том 1 а.с.74).

Відповідач позов заперечив з тих
підстав, що позивачем пропущений строк позовної давності, встановлений законом
для захисту порушеного права. Договір зберігання насіння цукрового буряку
фракції 3.5-4.5 гібриду ЧС Український-70 в кількості 18 930 кг, що оформлений
між сторонами накладними № НОМЕР_2 р., № НОМЕР_3 р., № НОМЕР_4р., № НОМЕР_5 р.,
відповідає вимогам закону, підстав для його визнання недійсним згідно статей
48, 58 Цивільного кодексу України, не має.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, оцінивши наявні в
матеріалах справи та дослідженні в судовому засіданні докази, господарський суд
встановив наступне.

Відповідно до вимог статті 151
Цивільного кодексу УРСР в силу зобов'язання одна особа (боржник) зобов'язана
вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як-от: передати майно,
виконати роботу, сплатити гроші та інше або утриматись від певної дії, а
кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання
виникають з договору або інших підстав, зазначених у статті 4 цього Кодексу

Згідно правил статті 4 Цивільного
кодексу УРСР підставою виникнення цивільних прав і обов'язків можуть бути як
угоди, так і дії громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом,  але в силу загальних начал і змісту
цивільного законодавства породжують цивільні права та обов'язки.

Рішенням господарського суду
Кіровоградської області від 22.04.2003 р. у справі № 15/44 за позовом суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної особиОСОБА_1. до ВАТ
"Кіровоградський насіннєвий завод" про повернення 18930 кг насіння
цукрового буряку на суму 477229,96 грн., постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 18.06.2003 р. та постановою Вищого
господарського суду України від 24.12.2003 р. у справі №15/44 встановлено, що в
силу статей 4, 151 Цивільного кодексу УРСР між сторонами (приватним
підприємцемОСОБА_1.та ВАТ "Кіровоградський насіннєвий завод") виникли
та існують зобов'язальні відносини, що регулюються главою 36 Цивільного кодексу
УРСР (том 1 а.с.45).

Статтею 35 Господарського
процесуального кодексу України передбачено, що факти, встановлені рішенням
господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час
розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких
беруть участь ті самі сторони.

Факт виникнення цивільних
правовідносин між сторонами не заперечується ні позивачем, ні відповідачем та
не потребує доказування з огляду на визначену вище норму Господарського
процесуального кодексу України.

Господарський суд не може
погодитись з твердженням і позивача, і відповідача щодо існування між сторонами
договірних відносин з огляду на наступне.

Договір вважається укладеним, коли
між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх
істотних умовах (частина перша статті 153 Цивільного кодексу УРСР).

Цивільно-правовий договір, оскільки
він є видом угоди, являє собою правову форму, в яку втілюються  узгоджені волевиявлення сторін.

Посилання позивача на укладення
договору у формі накладних є неправомірним, оскільки накладні є лише первинними
документами - документами,  які  містять
відомості  про господарські
операції та підтверджують їх здійснення.

Факт передачі відповідачем на
зберігання позивачеві насіння цукрового буряку фракції 3.5-4.5 гібриду ЧС
Український-70 в кількості 18 930 кг та факт неповернення вказаного насіння
цукрового буряку позивачем відповідачеві зі зберігання не є предметом даного спору,
в той час як об'єктом дослідження є договір зберігання.

За повідомленням  позивача і відповідача (том 2 а.с.104, 105)
договір зберігання в письмовому вигляді не укладався.

Недодержання письмової форми
виключає можливість доказування сторонами наявності угоди навіть  показаннями свідків (пункт 3 Постанови
Пленуму Верховного суду від 28.04.1978 р. №3 "Про судову практику в
справах про визнання угод недійсними").

Статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Позивачем належним чином не
доведено існування договірних відносин між сторонами.

Матеріали справи свідчать про
виникнення  між позивачем та відповідачем
зобов'язання зі схову, в силу яких одна сторона (охоронець) зобов'язується
зберігати майно, передане їй другою стороною, і повернути це майно в цілості.

Отже, сторони договір схову не
укладали, але їх дії свідчать про те, що між ними виникли зобов'язання зі
схову, що встановлено судовими інстанціями всіх рівнів при вирішенні спору по
справі №15/44.

Пунктом 6 Прикінцевих та перехідних
положень Цивільного кодексу України, чинного з 01.01.2004 р., визначено, що
правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до
позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше,
не сплив до набрання чинності цим кодексом.

Відповідно до вимог статті 71
Цивільного кодексу УРСР (законодавство, що діяло раніше) загальний строк для
захисту права за позовом особи, право якої порушено  позовна давність, встановлюється в три роки.
Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов.
Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися
про порушення свого права (стаття 76 Цивільного кодексу УРСР).

На накладних №НОМЕР_2 р., № НОМЕР_3
р.,   № НОМЕР_4р., № НОМЕР_5 р. стоять
відтиски штампу ВАТ “Кіровоградський насіннєвий завод”.  Вказане свідчить про те, що позивач
достовірно знав про передачу йому на зберігання від ППОСОБА_1. у квітні 2002
року насіння цукрового буряку.

Отже, строк позовної давності сплив
у квітні 2005 року, тобто після набрання чинності Цивільним кодексом України,
тому господарським судом застосовуються
правила цього кодексу до даних правовідносин.

Відповідно до вимог пункту 3 статті
267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідачем у відзиві на позов
заявлено про застосування правових наслідків пропуску позивачем строку позовної
давності по вимозі про визнання недійсним договору зберігання насіння цукрового
буряку фракції 3.5-4.5 гібриду ЧС Український-70 в кількості 18 930 кг,
оформленого між ВАТ “Кіровоградський насіннєвий завод” та ППОСОБА_1. накладними
№ НОМЕР_2 р., № НОМЕР_3 р., № НОМЕР_4р., № НОМЕР_5 р.

Представником позивача відхилялось
припущення відповідача про пропуск ВАТ "Кіровоградський насіннєвий
завод" строку позовної давності, тому клопотання про відновлення строку
позовної давності останнім не заявлялось.

Отже, позивачем позов поданий з
пропуском строку позовної давності та без клопотання про його поновлення.

Згідно вимог частини 4 статті 267
Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За таких обставин позовні вимоги
заявлені необґрунтовано і задоволенню не підлягають.

Клопотання позивача б/н від
ІНФОРМАЦІЯ_2 р. (вх.№НОМЕР_6 р.- том 1 а.с.141, том 2 а.с.3), відомості про відкликання
якого відсутні в матеріалах справи, задоволенню не підлягає, оскільки
провадження  у справі №15/501 (15/44)
зупинено до розгляду даної справи, а справа №6-3835ск-05 безпосередньо не
пов'язана з даною справою та не унеможливлює розгляд останньої по суті.

Клопотання позивача від
ІНФОРМАЦІЯ_3 р. (вх.№НОМЕР_7 р.-том 2 а.с.4),
від ІНФОРМАЦІЯ_4 р. (вх.№НОМЕР_8 р.-том 2 а.с.91) та від ІНФОРМАЦІЯ_5 р.
(вх.№НОМЕР_9 р.-том 2 а.с.100) слід також відхилити, так як проведення судової
почеркознавчої та технічної експертизи довідки, виданої головою правління  ВАТ "КНЗ" ОСОБА_4 (том 1 а.с.116) є
неможливим в зв'язку з втратою її оригіналу, а наявність на накладних підпису
неуповноваженої особи не заперечується відповідачем.

Витрати по сплаті державного мита
та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу відповідно до вимог
статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються  на позивача.

На підставі викладеного, керуючись
ст. ст. 33, 34, 43, 49, 82, 84 Господарського процесуального кодексу України,
господарський суд

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову відмовити
повністю.

Згідно частини 3 статті 85
Господарського процесуального кодексу України рішення набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у
судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення,
з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

До набрання рішенням законної сили
воно може бути оскаржено до Дніпропетровського
апеляційного господарського суду в порядку, встановленому Господарським
процесуальним кодексом України.

Суддя