ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

25 квітня 2007 р.

№ 14/555пн

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Божок В.С. -головуючого,

Костенко Т.Ф., Коробенко Г.П.

розглянувши матеріали  касаційної скарги

Виконавчого комітету Луганської
міської ради, м. Луганськ

на постанову

Луганського апеляційного
господарського суду від 15.02.2007 р.

у справі

господарського суду Луганської
області

за позовом

Прокурора м. Луганська в
інтересах держави в особі Виконавчого комітету Луганської міської ради, м.
Луганськ

до

Приватного підприємця ОСОБА_1, м.
Луганськ

про

стягнення 3721 грн. 71 коп.,
звільнення приміщення

за участю представників:

позивача: не
з'явився

прокурора ГПУ: не
з'явився

відповідача: не
з'явився

ВСТАНОВИВ:

Прокурор м.
Луганська в інтересах держави в особі Виконавчого комітету Луганської міської
ради звернувся з позовною заявою до господарського суду Луганської області про
стягнення з Приватного підприємця ОСОБА_1 /далі ПП ОСОБА_1/ заборгованості по
орендній платі у розмірі 3608,85 грн., пені 112,86 грн. за договором оренди
НОМЕР_1 та зобов'язання відповідача звільнити напівпідвальне нежитлове
приміщення площею 218 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням господарського суду Луганської
області від 14.12.2006р. у справі №14/555пн позов задоволено частково,
зобов'язано ПП ОСОБА_1 негайно після набрання законної сили даним рішенням
звільнити напівпідвальне нежитлове приміщення площею 218 кв.м., розташоване за
адресою: АДРЕСА_1. В решті позову провадження припинено та стягнуто з ПП
ОСОБА_1 судові витрати.

Постановою Луганського апеляційного
господарського суду від 15.02.2007р. рішення господарського суду Луганської
області від 14.12.2006р. з даної справи частково скасовано в частині
задоволення позовних вимог про зобов'язання ПП ОСОБА_1 звільнити напівпідвальне
не житлове приміщення. В решті  рішення
залишено без змін.

Постанова в частині скасування рішення
мотивована тим, що відповідно до ст. 43 ГПК України місцевий господарський суд
неправильно застосував норми матеріального права.

Не погоджуючись із зазначеною
постановою у даній справі Виконавчий комітет Луганської міської ради звернувся
з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, в якій просить її
скасувати, а рішення господарського суду Луганської області від 14.12.2006р. у
даній справі залишити в силі, мотивуючи скаргу тим, що постанова прийнята з
порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Сторони у справі не реалізували своє
процесуальне право на участь у судовому засіданні суду касаційної інстанції.

Колегія суддів, приймаючи до уваги
межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі
фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального
права при винесенні оспорюваного судового акту, знаходить необхідним в
задоволенні касаційної скарги відмовити, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на
підставі рішення Виконавчого комітету Луганської міської ради НОМЕР_2 про
передачу ПП ОСОБА_1 нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1, в оренду, між  Виконавчим комітетом Луганської міської ради
в особі начальника Управління комунальним майном Луганської міської ради та
відповідачем укладений договір оренди не житлового приміщення  НОМЕР_1 /далі Договір/.

Згідно п. 8.3 Договору зміна або
розірвання цього Договору можуть мати місце за погодженням сторін.

Згідно п. 8.5 Договору останній
може бути розірваний на вимогу однієї із сторін за рішенням господарського суду
у випадках, передбачених чинним законодавством України та цим договором.

Договір укладений між сторонами
терміном на одинадцять місяців тобто до 14.08.2006р., строк дії якого
відповідно до п.8.5 Договору та п.2 ст. 17 Закону України №2269-ХІІ продовжений
до 14.07.2007р.

Як встановлено попередніми судами, в
порушення п.п. 3.4, 3.7, 4.1.2 Договору відповідач зобов'язання щодо внесення
орендної плати не виконував належним чином, в результаті чого станом на
31.10.2006р. утворилась заборгованість з орендної плати в розмірі  3608, 85 грн. за період з червня 2006р. по
31.10.2006р., яку відповідач погасив в ході розгляду даної справи, в зв'язку з
чим господарським судом першої інстанції обґрунтовано на підставі п.11
ст. 80 ГПК України провадження в цій частині припинено за відсутністю предмету
спору.

Враховуючи, що об'єктом Договору є
комунальне майно, то правовідносини сторін, як вірно зазначено апеляційним
господарським судом, регулюються в першу чергу Законом України “Про оренду
державного та комунального майна”, відповідно до ст. 26 якого договір оренди
може бути розірвано за погодженням сторін, або на вимогу однієї із сторін
достроково за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з
інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Відповідно до
ч.1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за
згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може
бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу  однієї із сторін у разі істотного порушення
договору другою стороною та в інших випадках, передбачених договором або
законом.

Згідно ч.6 ст. 283 ГК України до
відносин оренди застосовуються
відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням  особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 291 ГК України на вимогу однієї із
сторін договір оренди може  бути
достроково розірваний з підстав, передбачених ЦК України для  розірвання договору найму, в порядку,
встановленому ст. 188 цього Кодексу.

Згідно ст. 782 ЦК України
наймодавець має  право  відмовитись від  договору найму, якщо наймач не вносить плату
за користування річчю  протягом трьох
місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму  договір є розірваним з моменту одержання
наймачем повідомлення  наймодавця  про відмову від договору.

Відповідно до ст. 188 ГК України сторона
договору, яка вважає за  необхідне
змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це  другій стороні за договором, яка у
двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє про результати її
розгляду. У разі якщо сторони не  досягли
згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання   відповіді у встановлений строк з урахуванням
часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на
вирішення суду.

Як встановлено місцевим господарським судом,
позивач листом НОМЕР_3 повідомив відповідачу про відмову від Договору.

Відповіді на зазначений лист матеріали справи
не містять, що свідчить  про відсутність
згоди відповідача на розірвання Договору.

Іншими словами між сторонами у справі виник
спір про розірвання Договору оренди нежитлового приміщення, який відповідно до
ст. 12 ГПК України підвідомчий господарським судам. Позови про розірвання
Договору є позовами про перетворення, які спрямовані на припинення
правовідносин між сторонами, що відповідно до приписів ст. 16 ЦК України є
одним із способів  захисту цивільних прав
і інтересів.

Як
зазначалось вище, ст. 188 ГК України передбачає право сторони передати
спір, що виник при розірванні договору, на вирішення суду у разі  недосягнення сторонами згоди щодо його розірвання
або у разі неодержання   відповіді у
встановлений строк про розірвання договору, що в свою чергу є однією з підстав
позову, яка відповідно до вимог ст. 54 ГПК України має  зазначатись у позовній заяві.

Отже, враховуючи приписи наведених норм матеріального
і  процесуального права, а також те, що
позивач в своїй позовній заяві вимоги
щодо розірвання Договору не ставить, висновки апеляційного
господарського   суду щодо часткового
скасування рішення місцевого суду та відмову в позові в частині зобов'язання ПП
ОСОБА_1 звільнити напівпідвальне нежитлове приміщення колегія вважає
правильними.

При цьому, з огляду на викладене вище колегія зазначає про  помилковість твердження суду апеляційної
інстанції щодо неправильного  застосування
судом 1-ї інстанції ст. 782 ЦК України, однак зважаючи що  постанова господарського апеляційного суду в
цілому відповідає вимогам  чинного
законодавства України та обставинам справи, - зазначена помилка суду 2-ї
інстанції не може вплинули на правильність і законність оскаржуваного судового
акту, який відповідає положенням ст. 105 ГПК України та вимогам, що викладені в
постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976р. “Про судове
рішення”.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1118, 1119,
11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні касаційної скарги
відмовити.

Постанову Луганського апеляційного
господарського суду від 15.02.2007р. у справі № 14/555пн залишити без
змін.

Головуючий суддя
В.С. Божок

Судді:
Т.Ф. Костенко

Г.П. Коробенко