ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2007 р.  15:00              Справа № АС-42/704-06

вх. № 14747/1-42

Суддя господарського суду Харківської області Яризько В.О.

за участю секретаря судового засідання Булавінова Ю.В.

представників сторін

позивача – Сивоконь О.О. (директор)

відповідача –Анохіна Н.В. (дов.)

по справі за позовом  Санаторно-курортного об'єднання "Телеком - Тур", м. Харків

до  ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова

про визнання нечинними рішень

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Санаторно-курортне об”єднання „Телеком-Тур”, просить визнатинечинними (скасувати) податкові повідомлення-рішення податкове повідомлення - рішення ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова № /0 від 07.11.2005р., № /0 від 07.11.2005р., рішення № 21 від 20.02.2006р. про стягнення коштів та продаж активів платника податків в рахунок погашення його податкового боргу.

Відповідач проти позову заперечує.

Судом встановлено, що працівниками відповідача проведена планова документальна перевірка позивача щодо дотримання вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.07.2002р. по 30.06.2005р., про що складений акт № 5521/233/31797148 від 31.10.2005р.

В ході проведення перевірки було встановлено , що в порушення підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3 , пункту 4.1 статті 4, пункту 6.1 статті 6 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 р. №168/97-ВР не нараховано податок на додану вартість у сумі 434грн. на продукти харчування, відпущені споживачам;

- в порушення підпункту 7.2.6 пункту  7.2 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" в редакції від 03.04.97 року №  168/97-  ВР  (зі  змінами та доповненнями) до складу податкового кредиту безпідставно віднесені суми ПДВ по податковим накладним, оформленим неналежним чином, а сааме: використано факсимільний підпис особи, уповноваженої платником податку здійснювати продаж товару (робіт, послуг), не вказано кількість (об"єм) проданого товару, одиниця виміру товару, його ціна.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем прийняті податкове повідомлення - рішення № /0 від 07.11.2005р. про донарахування зобов’язання з податку на додану вартість у сумі 79316,25грн., в т.ч. основний платіж - 52877,50грн., штрафні (фінансові) санкції - 26438,75грн., податкове повідомлення - рішення № /0 від 07.11.2005р. про зменшення суми бюджетного відшкодування за липень 2003р. на суму 355,00 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 532,50 грн.

Позивач в обгрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними (п.п. 7.4.5 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість").

Як вбачається з акту перевірки, суми ПДВ, включені позивачем до податкового кредиту, підтверджені податковими накладними.

Згідно п.5 Порядку заповнення податкової накладної, затв. Наказом ДПА України від 30.05.97 р. №165, податкова накладна вважається недійсною у разі її заповнення іншою особою, ніж вказаною у п. 2 цього Порядку. В п. 2 Порядку зазначено, що податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі і якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Інших підстав для визнання податкової накладної недійсної діючі нормативні акти, що регулюють порядок нарахування, сплати податку на додану вартість та складання податкової накладної не передбачають.

Позивач зазначає, що податкові накладні, які не прийняті позивачем видані платником податку на додану вартість, податковим органом не проводились зустрічні перевірки контрагентів.

Стосовно підпису уповноваженої особи, який поставлений факсемілє, то позивач зазначає, що відповідно до п.2.5 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затв. Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 р. №88, документ може бути підписаний особисто, із застосуванням факсиміле, штампу, символу або іншим механічним або електронним засобом посвідчення.

Згідно з п.2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та звітність" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити, як особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Дані спірних накладних дають змогу ідентифікувати продавців товарів в якості осіб, що брали участь у господарських операціях з позивачем.

Недоліки в заповненні податкових накладних, зокрема, відсутність в окремих податкових накладних кількості товару, одиниці виміру або його ціни не свідчать про недійсність податкових накладних. На підставі вказаних податкових накладних також можливо ідентифікувати контрагентів позивача.

Фактичне здійснення господарських операцій, сплата сум податку на додану вартість контрагентами позивача не спростовується відповідачем.

Таким чином просить задовольнити його позовні вимоги.

Відповідач в обгрунтування своїх заперечень проти позову посилається на те, що згідно з ч. 2 ,ч.З ст. 44 Цивільного кодекса із змінами 08.10.1999р. України "... письмові згоди повинні бути підписаними особами, які їх складають".

Ч. З ст. 207 Цивільного кодексу України встановлює, що   дозволяється при вчиненні правочинів використання   факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронно-числового підпису або іншого аналога власноручного підпису у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Підприємством не надано письмової згоди сторін на використання на документах, що засвідчують набуття, зміну або припинення цивільних прав, факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання.

Пунктом 18 Порядку, затвердженого наказом ДПА України від 30.05.1997р. № 165 "Про затвердження форм податкової накладної, книги обліку придбання та книги обліку продажу товарів (робіт, послуг), порядку їх заповнення" (пункт 18 в редакції наказу ДПА України від 08.10.98р. № 469) передбачено, що всі примірники податкової накладної повинні бути підписаними особою, уповноваженою платником податку здійснювати продаж товарів (робіт, послуг).

Виходячи з вищенаведеного, відповідач дійшов висновку, що  податкова накладна повинна підписуватися уповноваженою особою продавця і завірятися його печаткою. Для використання факсимільного відтворення підпису на податкових накладних немає законних підстав.

Відповідно до підпункту 7.2.1 пункту 7.2 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" в редакції від 03.04.97 року № 168/97- ВР (зі змінами та доповненнями) платник податку зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, що має містити зазначені окремими рядками: опис товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об"єм); одиницю виміру товару, ціну продажу без врахування податку.

Крім того, згідно підпункту 7.2.6 п.7.2 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" у разі порушення продавцем порядку виписування податкової накладної на вимогу покупця згідно з пунктом 7.2.6 цього Закону покупець має право звернутися до кінця поточного податкового періоду з відповідною заявою до органу державної податкової служби за своїм місцезнаходженням. Своєчасно подана заява є підставою для включення до податкового кредиту суми податку на додану вартість, сплачену у зв"язку з придбанням товарів (робіт, послуг).

В порушення вказаних норм позивач включив до складу податкового кредиту суми ПДВ по подактовим накладним, оформлених неналежним чином, а саме -використано факсимільний підпис особи, уповноваженої платником податку, здійснювати продаж товару (робіт, послуг); не вказано кількість (об"єм) проданого товару, одиниця виміру товару, його ціна.

Вислухавши представників сторін, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі нижчевикладеного.

В ході проведення перевірки встановлено, що позивачем до складу податкового кредиту включені суми ПДВ згідно податкових накладних, які, на думку відповідача, заповнені неналежним чином та замість підпису уповноваженої особи в яких стоїть факсимільне відтворення підпису. Перелік даних податкових накладних міститься в акті перевірки та копї податкових накладних надані до матеріалів справи.

Згідно з п.п.7.5.1 п.7.5 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій:

або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Згідно п.п.7.4.5 п.7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними.

Згідно п.п.7.2.1 п.7.2 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" Платник податку зобов'язаний надати покупцю  податкову накладну, що має містити зазначені окремими рядками:

а) порядковий номер податкової накладної;

б) дату виписування податкової накладної;

в) повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість;

г) податковий номер платника податку (продавця та покупця);

д) місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість;

е) опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм);

є) повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах отримувача;

ж) ціну поставки без врахування податку;

з) ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні;

и) загальну  суму коштів,  що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Відповідно до п.п.7.2.3 п.7.2 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надаються покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг).

Згідно п.5 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом ДПА України від 30 травня 1997 р. N 165, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 червня 1997 р. за N 233/2037, податкова накладна вважається недійсною у разі її заповнення іншою особою, ніж вказаною у пункті 2 даного Порядку, тобто якщо податкову накладну видано особою, яка не зареєстрована як платник податку в податковому органі і якій не присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Відповідачем не доведено, що податкові накладні, по яким ним зроблено донарахування видані не платником податку на додану вартість, зустрічні перевірки контрагентів не проводились.

Закон України “Про Державну податкову службу України", Закон України „Про систему оподатковування", Закон України "Про податок на додану вартість", Закон України "Про оподаткування прибутку підприємств"  не надає право податковим органам визнавати недійсними первинні бухгалтерські документи (накладні, акти прийому-передачі товарів,) та податкові накладні. Таке виключне право чинним законодавством України надане лише суду.

Відомості щодо рішення судів про визнання недійсними  податкових накладних, по яким зроблені донарахування, в акті ДПІ та наданих до суду документах відсутні.

Відповідно до п.2.5 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 р. №88, документ може бути підписаний особисто, із застосуванням факсиміле, штампу, символу або іншим механічним або електронним засобом посвідчення.

Згідно з п.2 ст. 9 Закону України “Про бухгалтерській облік та звітність”підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити, як особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Суд зазначає, що згідно листа  ДПА України від 15.08.2003 N 7068/6/15-2317-22 порядок заповнення податкової накладної з  ПДВ регулюється наказом ДПАУ від 30.05.97 р.  N 165 "Про затвердження форм податкової накладної,  книги обліку придбання та книги обліку продажу товарів (робіт, послуг),  порядку  їх заповнення",  який зареєстрований в  Мін'юсті  України  23.06.97 р.  N 233/2037. Пунктом 12.4 Порядку передбачено, що в графі 5 податкової накладної необхідно зазначити кількість (об'єм,  обсяг) поставки товарів, виконання робіт, надання послуг. Практика застосування положень вищезазначеного наказу свідчить про  те,  що  окремі  послуги  мають  лише грошову форму вимірювання, а тому  за  наявності  таких  обставин  в  графі 5 податкової накладної повинен проставляється прочерк.

Суд зазначає, що відсутність в спірних податкових накладних, які були виписані за отримані послуги, таких показників як "одиниця виміру товару", "кількість (об"єм, обсяг) продукції", не впливає на оподаткування підприємства позивача.

Відсутність в податкових накладних вказаних показників не робить податкові накладні недійсними.

Таким чином  у позивача при отриманні вказаних податкових накладних не було підстав для невключення сум податку на додану вартість по даним податковим накладним до податкового кредиту.

Недотримання позивачем, на думку відповідача, порядку встановленого п.п. 7.2.6 п.7.2 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість , не є підставою для висновку про неправомірність віднесення понесених позивачем витрат до податкового кредиту та не свідчить про обгрунтованість рішення ДПІ, оскільки абзацом 2 п.п.7.4.5 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" підставою для відповідачльності платника податку є непідтвердження сум податку, включеного до податкового кредиту, на момент перевірки платника податку. А всі суми, які були включені позивачем до податкового кредиту підтверджені податковими накладними, які видані платником ПДВ та не визнані у встановленому законом порядку недійсними.

Таким чином, суд вважає, що у відповідача не було підстав виключати суми ПДВ по податковим накладним № 07Р47 від 30.07.2002р., № 00023 від 19.06.2002р., № 00008р від 28.05.2002р., отриманих від ПП "РПК", № 711.001 від 11.07.2003р., № 729.006 від 29.07.2003р., № 626.003  від 26.06.2003р., № 527.001 від 27.05.2003р., отриманих від ТОВ "Фловіо", № 711 від 11.07.2003р., № 319   від   19.03.2003р., отриманих від ЧПК "Дімон і К", № 519 від 03.08.2004р., б/н від 18.08.2004р., б/н  від 26.07.2004р., б/н від 21.06.2004р., б/н від 28.05.2004р., отриманих від ТОВ "Адонай",  № 514 від 14.05.2004р., № 428 від 28.04.2004р., № 86 від 23.03.2004р., отриманих від ПП "Кайт", б/н від 23.03.2005р., б/н   від   29.06.2005р., отриманих від ТОВ "Тавмант", № 345 від 02.09.2003р., отриманої від Фірми "Гін Сервіс", № 154 від 22.07.2003р., № 48 від 04.08.2004р., № 47 від 04.08.2004р., № 46 від 22.07.2004р., № 24 від 10.06.2004р., № 20 від 03.06.2004р., № 11 від 20.04.2004р., отриманих від Турагенства "Крим XXI", б/н від 02.06.2005р., отриманої від СП "Сердолинська бухта", зі складу податкового кредиту позивача.

Відповідно до п. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене суд доходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірність прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.

Судом встановлено, що позивач не має заборгованості перед бюджетом, крім зобов"язань, що визначені спірними повідомленнями-рішеннями. Враховуючи, що суд визнає неправомірними зроблені донарахування та визнає нечинними спірні податкові повідомлення-рішення, то суд скасовує рішення № 21 від 20.02.2006р. про стягнення коштів та продаж активів платника податків в рахунок погашення його податкового боргу.

Керуючись статтями   4, 7, 8, 17, 86, 94, 160 - 163  Кодексу адміністративного судочинства України , суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати нечинними та скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова № /0 від 07.11.2005р., № /0 від 07.11.2005р.

Визнати нечинним рішення ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова № 21 від 20.02.2006р. "Про стягнення коштів та продаж активів платника податків в рахунок погашення його податкового боргу".

Стягнути з державного бюджету на користь Санаторно-курортного об”єднання „Телеком-Тур”, код 31797148, державне мито в сумі 3,40 грн.

На постанову через суд першої інстанції може бути подана заява про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня складання постанови у повному обсязі.

Апеляційна скарга може бути  подана через суд першої інстанції протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Копія апеляційної скарги одночасно направляється до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків для подачі заяви про апеляційне оскарження.

Постанова в повному обсязі виготовлена 30.01.2007р.

Суддя                                                                                            Яризько В.О.