ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

03.05.07                                                             Справа  № 5/3409-13/404 (5/2129-9/246)

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючої судді                                              Орищин Г.В.

суддів                                                                  Дубник О.П.

Якімець Г.Г.

При секретарі судового засідання Чубатюк О.В.

розглянув апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства «Золочівський сирзавод», м.Золочів (далі –ВАТ) б/н і дати

на постанову господарського суду Львівської області від 01.02.2007 року

у справі № 5/3409-13/404 (5/2129-9/246)

за позовом Золочівської МДПІ

до відповідача 1: ВАТ «Золочівський сирзавод», м.Золочів

до відповідача 2: ТзОВ «Соляріс-К», м.Київ

про визнання недійсним договору і застосування наслідків визнання угоди

недійсною, передбачених ст.208 Господарського кодексу України

За участю представників сторін:

від скаржника – Грабчинський В.Г. –нач.юр.від., Яремчук О.В. – СДПІ від.предст.

від відповідача-1 –Драюк М.С. – предст.

від відповідача-2 –не з’явився

Апеляційна скарга розглядається без участі представника відповідача-2, який був належним чином повідомлений про час і місце судового засідання (т.2 а.с.127). Права і обов’язки сторін, передбачені ст.ст. 49, 51 Кодексу адміністративного судочинства України, присутнім в судовому засіданні представникам роз’яснено.

Постановою господарського суду Львівської області від 01.02.2007 р. у справі № 5/3409-13/404 (5/2129-9/246) (суддя Станько Л.Л.) адміністративний позов Золочівської МДПІ задоволено частково, визнано недійсним договір поставки № 35/3 від 22.03.2004 р., укладений між ВАТ «Золочівський сирзавод», м.Золочів та ТзОВ «Соляріс-К», м.Київ; в частині застосування наслідків, передбачених ст. 208 Господарського кодексу України щодо ТзОВ «Соляріс-К» - провадження у справі закрито; в частині застосування наслідків, передбачених ст.208 Господарського кодексу України щодо ВАТ «Золочівський сирзавод»- відмовлено; стягнено з ВАТ «Золочівський сирзавод»в доход державного бюджету 3,40 грн. судового збору. Дана постанова мотивована судом тим, що господарське зобов’язання між відповідачами, виникнення та існування якого підтверджується поданими документами, є таким, що вчинене з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, та підлягає визнанню недійсним з підстав, визначених         ст. 207 Господарського кодексу України, оскільки, згідно чинного законодавства на відповідачів покладено обов’язок нараховувати та сплачувати податки, то при невчиненні таких дій, посадові особи відповідачів усвідомлювали протиправну поведінку, а, отже, діяли умисно.

Відповідач-1 у справі –ВАТ «Золочівський сирзавод», подав апеляційну скаргу на згадану постанову  господарського суду, оскільки, на його думку, господарським судом неповно з’ясовано обставини, що мають значення для справи; не доведено обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими; судом порушено норми матеріального та процесуального права, зокрема, ст. 159 КАС України,  ч.1 ст. 86  та п.3 ст. 163 КАС України, зокрема, судом не враховано, що  всі операції відображені  належним чином у податковому обліку.

Позивач з вимогами скаржника не погоджується з підстав, викладених у запереченнях на апеляційну скаргу (а.с.144-145) та в усних поясненнях в судовому засіданні.

При розгляді апеляційної скарги та матеріалів справи судовою колегією встановлено наступне:

Згідно договору поставки № 2203/04 від 22.03.2004 р. ДП «Студія Лева-АТ», виступаючи постачальником, зобов’язалось продати відповідачу-1 мазут М-100 в кількості 555037 кг на загальну суму 968361,95 грн.

22.03.2004 року відповідач-1, за договором № 35/3, укладеним з відповідачем-2, передав останньому у власність товар: мазут М-100 (п.1.1 цього договору) в кількості 555037 кг. Однак уже за ціною в розмірі 725961,76 грн. (п.4.2 договору №35/3).

Різниця між купівельною ціною товару: мазут М-100 та ціною реалізації (продажу),  яка проведена 22.03.2004 р., складає 242400,19 грн.

Умови щодо оплати за договором № 2203/04 та за договором № 35/3  однакові –оплата здійснюється протягом 60 банківських днів з моменту поставки (п.5.2 договору № 35/3). Як за договором № 2203/04 від 22.03.2004 р., так і за договором   № 35/3 від 22.03.2004 р., вказується одне і теж місце доставки: м.Дрогобич, вул.Бориславська,82 (місцезнаходження ВАТ «Нафтопереробний комплекс –Галичина»,  р.3 договору № 35/3 та договору № 2203/04).

Договір схову нафтопродуктів № 13б/86-1 від 19.03.2004 р. укладений між ВАТ «Нафтопереробний комплекс –Галичина»та ВАТ «Золочівський сирзавод»на строк з 19.03.2004 р. по 31.12.2004 р.

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, строк схову тривав один день (підтверджується довіреністю серії НАИ № 470980 виданою 21.03.2004 р. гр.Капітанському А.І. на одержання від відповідача-1 матеріальних цінностей за договором від 22.03.2004 р. № 35/3).

Відповідач-1 зобов’язання за договором № 35/3 від 22.03.2004 р. виконав в повному обсязі, що підтверджується актом прийому-передачі майна від 22.03.2004 р. та податковою накладною № 131 від 22.03.2004 р., накладною № 35 від 22.03.2004 р.

Відповідачем-2 згідно накладної № 35 від 22.03.2004 р. товар за договором     № 35/3 від 22.03.2004 р. (мазут в кількості 555037 кг)  отримано в повному обсязі.

На думку податкового органу, жодний з відповідачів у даній справі не задекларував господарські операції по оспорюваному  договору в бухгалтерському обліку; мета даного договору полягала в зменшенні податкового навантаження ВАТ “Золочівський сирзавод” шляхом невиправданого зменшення податкових зобов’язань і безпідставного формування податкового кредиту.

Заслухавши пояснення представників скаржника та відповідача-1, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам та матеріалам справи, судова колегія відзначає наступне:

У відповідності із частиною 1 статті 207 Господарського кодексу України господарське зобов’язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб’єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині. Інтерес держави і суспільства у сплаті суб’єктами оподаткування податків випливає з обов’язку кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом, закріпленому в ст. 67 Коституції України, Законах України про   оподаткування.

Необхідними умовами для визнання угоди недійсною відповідно до ч.1 ст.207 Господарського кодексу України є її укладення з метою завідомо суперечною інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних наслідків за даною угодою.

У відповідності із ч.1 ст.208 Господарського кодексу України, якщо господарське зобов’язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін –у разі виконання зобов’язання обома сторонами –в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов’язанням, а у разі виконання зобов’язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Пленум Верховного Суду України в п.6 Постанови №3 від 28 квітня 1978 року "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" роз'яснив, що до таких угод належать угоди, спрямовані на приховування фізичними та юридичними особами від оподаткування доходів, використання всупереч закону колективної, державної або чиєїсь приватної власності з корисливою метою, тощо.

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, продаж товару ВАТ «Золочівський сирзавод»за ціною значно нижчою ціни придбання, при тому, що дати придбання і продажу співпадають, виключає можливість зміни якісних характеристик товару та кон’юнктури ринку та свідчить про завідому збитковість для заводу такої операції з продажу. Також, як встановлено господарським судом, згідно довідки від 29.09.2006 р. № 02-2-05/765 Головного управління статистики у Рівненській області ТзОВ «Соляріс-К»виключено з ЄДРПО України, що свідчить про наявність умислу сторін на укладення неправомірних угод.

Крім цього, згідно поданого фінансового звіту ВАТ «Золочівськйи сирзавод»за 2004 рік, не відображено операцій за спірною угодою; в рядку 010 звіту відображено дохід за 2004 рік 9 тис. грн., в той час, як згідно господарських операцій за договором  № 2203/04 від 22.03.2004 р. дохід становить 968361,95 грн., а за договором № 35/3 від 22.03.2004 р. –725961,76.

Таким чином, сукупність вищезазначених обставин справи підтверджує висновок господарського суду, що господарське зобов’язання між відповідачами вчинене з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, а скаржником, відповідно, не спростовано висновків суду  жодними доказами.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваної постанови, як такої, що прийнята у відповідності з вимогами чинного законодавства, на підставі фактичних обставин і матеріалів справи.

Отже, керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, п.п.6 і 7 р.YІІ

Кодексу адміністративного судочинства України, -

Львівський апеляційний господарський суд  У Х В А Л И В :

Постанову господарського суду Львівської області від 01.02.2007 року у справі № 5/3409-13/404 (5/2129-9/246) залишити без змін, апеляційну скаргу ВАТ «Золочівський сирзавод»- без задоволення.

Дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути

оскаржена в касаційному порядку, у відповідності із ст.ст.211, 212 КАС України.

Справу повернути в господарський суд Львівської області.

головуючий суддя                                                                Г.В. Орищин

судді                                                                                      О.П. Дубник

Г.Г. Якімець