КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

24.04.07 р.          № 16/46

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Алданової  С.О.

суддів:            Борисенко  І.В.

Шипка  В.В.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Костирко Ю.В. (дов. № б/н від 15.01.2007 р.)

від відповідача   -          Філіпенко О.В. (дов. № 30825/10/10-010 від 28.12.2006р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Чернігові

на постанову Господарського суду Чернігівської області від 05.02.2007

у справі № 16/46  (Фесюра М.В.)

за позовом           Закритого акціонерного товариства "Сонеко"

до           Державної податкової інспекції у м.Чернігові

про          визнання нечинною податкової вимоги

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про визнання нечинною першої податкової вимоги № 1/2319 від 12.12.2006 р., якою позивачу визначено до сплати суму податкового боргу у розмірі 1 981 117, 00 грн.

Постановою господарського суду Чернігівської області 05.02.2007 р. у справі № 16/46 позов задоволено повністю; визнано повністю недійсною першу податкову вимогу Державної податкової інспекції (далі – ДПІ) у місті Чернігові від 12.12.2006р. №1/2319, якою повідомлено Закрите акціонерне товариство (далі – ЗАТ) „Сонеко”

про наявність податкового боргу з податку на додану вартість розмірі 19801 17 грн.; стягнуто з Державного бюджету на користь ЗАТ „Сонеко” 3,4 грн. державного мита.

Суд мотивував постанову тим, що податкове зобов’язання, яке включене податковим органом до спірної податкової вимоги, як на час надсилання податкової вимоги, так і на час прийняття рішення у справі є неузгодженим у зв’язку з оскарженням позивачем в судовому порядку податкового повідомлення-рішення, яким визначено суму податкового зобов’язання, що зазначена в оспорюваній податковій вимозі.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, ДПІ у м. Чернігові звернулася до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою в позові відмовити. Підставою для скасування рішення суду відпоідач зазначив порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а саме: ст. 5 та ст. 6 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” № 2181-III від 21.12.2000 р. (далі - Закон № 2181).

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі.

Позивач у письмовому запереченні на апеляційну скаргу та його представник в судовому засіданні апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову суду – без змін, вважаючи постанову законною та обґрунтованою.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 12.12.2006р. ДПІ у м. Чернігові надіслано позивачу першу податкову вимогу № 1/2319 (далі – податкова вимога), якою повідомлено ЗАТ „Сонеко” про наявність податкового боргу з ПДВ у розмірі 1 980 117, 00 грн. Як зазначено у спірній вимозі, податковий орган попереджає, що, починаючи з 06.12.2006р. на активи позивача   розповсюджується   право податкової  застави,   платник  податків  зобов’язаний   сплатити   штраф  у  розмірі,  визначеному законом, а на суму податкового боргу нараховується пеня; вимагає терміново сплатити суму податкового боргу, включаючи штрафні санкції та пеню у 30-ти денний термін, а у разі неможливості - надати податковому органу перелік ліквідного майна для погашення боргу шляхом реалізації; застерігає, що у разі несплати будуть застосовані заходи, а саме: стягнення коштів з банківських рахунків та вилучення готівки з каси та інших місць зберігання, вилучення та реалізація рухомого і нерухомого майна та цінних паперів.

Податкове зобов’язання, зазначене у податковій вимозі, було визначено податковим органом шляхом прийняття податкового повідомлення-рішення № /0 від 20.09.2004р. про завищення суми бюджетного відшкодування у розмірі 1992667 грн., яка була відшкодована з бюджету.

Податкова вимога була виставлена на суму 1 980 117, 00 грн. внаслідок зарахування переплати в обліковій картці у розмірі 12550 грн.

12.05.2005р. позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання недійсним зазначеного податкового повідомлення–рішення № /0 від 20.09.2004р.

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 23.08.2005р. у справі          № 11/88 за позовом ЗАТ „Сонеко” до державної податкової інспекції у м. Чернігові, залишеним без змін ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.12.2005р., податкове повідомлення-рішення №/0 від 20.09.2004р. визнане недійсним.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03.10.2006р. рішення судів обох інстанцій скасовані, а справа передана на новий розгляд.

08.12.2006р. справа прийнята до нового розгляду господарським судом Чернігівської області з присвоєнням номеру 3/365/6а. На час прийняття даного рішення судовий розгляд справи № 3/365/6а не закінчено.

Копії всіх вищевказаних документів наявні  в матеріалах справи.

Згідно з пп. 6.2.1. п. 6.2. ст. 6 Закону № 2181, у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов’язання в установлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків податкові вимоги.

Підпунктом 5.2.4 п. 5.2 ст. 5 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” передбачено, що при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу податкове зобов’язання вважається неузгодженим до розгляду судом справи по суті та прийняття відповідного рішення.

Апеляційний суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що вищенаведені норми Закону № 2181 пов’язують момент узгодження із закінченням судового розгляду та прийняттям судом рішення по суті, а судове рішення про направлення справи на новий розгляд не є тотожнім рішенню по суті, оскільки не задовольняє позову і не відмовляє в його задоволенні, а також не закінчує судовий розгляд.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно зазначив, що направлена позивачу податкова вимога суперечить нормам ст.ст. 5, 6 Закону № 2181 та ч. 2 ст. 19 Конституції України, і обґрунтовано задовольнив  позовні вимоги в повному обсязі.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної  скарги, скасування чи зміни оскаржуваної постанови суду не вбачається.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, п.6 розділу VІІ  КАС України, Київський апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Чернігові залишити без задоволення, а постанову господарського суду Чернігівської області від 05.02.2007 року у справі  № 16/46 - без змін.

Справу  № 16/46 повернути до господарського суду Чернігівської області.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя          Алданова  С.О.

Судді

Борисенко  І.В.

Шипко  В.В.