СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.07                                                                                 Справа № 16/155.

Суддя Шеліхіна Р.М., розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Атлант”, м. Стаханов, Луганської області

до Комунального підприємства “Житлово експлуатаційне об’єднання”, м. Брянка, Луганської області

про  стягнення 3028 грн. 89 коп.

при секретарі судового засідання Савенко В.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача –Коваль М.П., дов. від 12.07.06.,

від відповідача –Ручкін-Якіменко Є.А., дов. від 02.02.07. №79,

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: заявлена вимога про стягнення з відповідача боргу у сумі 2705,59грн., інфляційних нарахувань у розмірі 264,80грн., три відсотки річних у сумі 58,50грн.

Заявою від 28.03.07. №139 позивач зменшив розмір позову, вказавши про сплату позивачем боргу у сумі 2705,59грн. 05 березня 2007 року, і заявив до стягнення інфляційних нарахувань у розмірі 264,80грн., три відсотки річних у сумі 58,50грн. У зв’язку з тим, що борг сплачено до подачі позову до суду, то в позовній вимозі про стягнення з відповідача боргу у сумі 2705,59грн. слід відмовити і покласти в цій частині судові витрати на позивача, а підстави задовольняти заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог в порядку ст.22 ГПК України відсутні.

У розрахунку позовних вимог від 13.04.07. позивач вказав про припущену помилку у розрахуванні інфляційних витрат та трьох відсотків річних і заявив до стягнення: інфляційні нарахування у розмірі 249,02грн., три відсотки річних у сумі 56,80грн.

Таким чином, позовними вимогами по справі є: вимога про стягнення з відповідача інфляційних нарахувань у розмірі 249,02грн., три відсотки річних у сумі 56,80грн.

Відповідач відзивом від 11.04.07. №242 проти позову заперечує і вказує на сплату боргу у сумі 2705,59грн. 05.03.07. і сплив строку позовної давності для стягнення інфляційних витрат та відсотків.

Дослідивши матеріали справи та вислухав представників сторін, суд дійшов висновку про відмову у позові в частині стягнення інфляційних нарахувань у розмірі 249,02грн., трьох відсотків річних у сумі 56,80грн. у зв’язку з тим, що позивачем не надано жодного доказу факту правовідносин з відповідачем по поставці товарів: в матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували факт поставки (продажу) позивачем продукції відповідачу на суму 2705,59грн. Письмового договору на поставку (продаж) товарів сторони не укладали.

Відповідно до правил ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень до суті спору. Згідно з вимогами ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказами.

Відповідно до вимог ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»облік господарських операцій здійснюється на підставі первинних документів, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо –безпосередньо після її закінчення. Первинний документ –документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення (ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні») –повинен матиме обов’язкові реквізити: назву, дату і місце складання, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Доказів здійснення сторонами господарських операцій по поставці товарів позивачем на користь відповідача –у позивача відсутні.

Відповідач у своєму відзиві вказав, що поставку товару позивач припинив, починаючи з 2004 року, але з матеріалів справи відсутня можливість дійти висновку про існування правовідносин сторін по поставці (або продажу) нафтопродуктів на будь-яку суму.

Крім того, з фіскального чеку, який позивач надав як доказ направлення копії позову відповідачу, вбачається, що копія заяви направлена 12.03.07., а борг сплачено відповідачем  05 березня 2007 року, про що вказує сам позивач в заяві від 28.03.07. №139, тобто, до подачі позову до суду. За таких підстав, вимога про стягнення з відповідача боргу у сумі 2705,59грн. задоволенню не підлягає.

Позов в часті стягнення інфляційних нарахувань у розмірі 249,02грн., трьох відсотків річних у сумі 56,80грн., також, не підлягає до задоволення у зв’язку з недоведеністю позивачем обставин, вказаних в позовній заяві: якщо неможливо встановити факт правовідносин сторін по поставці (продажу) товарів, то і відсутня можливість встановити порядок та строк виконання зобов’язання відповідачем.

Відповідно до ст.49 ГПК України судові витрати слід покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.22,33,34,44,49,82,84,85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1.          Відмовити у позові.

2.          Судові витрати покласти на позивача.

Рішення підписане 18.04.07.

Суддя                                                                                 Р.М. Шеліхіна