ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

"23" лютого 2007 р.                                                                              Справа № 309/15-06

Господарський суд Київської області у складі судді Рябцевої О.О. розглянувши справу

За позовом           Державного підприємства “Енергоринок”, м. Київ

до           Державного підприємства “Укренерговугілля”, Київська обл., Вишгородський р-н, м. Вишгород

про           стягнення 335 492 690,97 грн.

за участю представників:

від позивача: Андишула А.М. (дов. № 02/10-72Д від 25.12.2006 р.);

від відповідача: Макарчук В.І. (дов. № 55 від 12.10.2006 р.);

в судовому засіданні 06.02.2007 р., яке відбулось за участю представників обох сторін, була оголошена перерва до 23.02.2007 р.

Обставини справи:

Державне підприємство “Енергоринок” (далі-позивач) звернулося до господарського суду Київської області з позовом до Державного підприємства “Укренерговугілля” (далі-відповідач) про стягнення 335 492 690,97 грн., з яких 229 493 862,89 грн. заборгованості за договором № 1534/01 від 30.05.2003 р.,             69 441 982,31 грн. –інфляційних втрат, 16 386 536,81 грн. –3 % річних та                 20 170 308,96  - пені.

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що відповідач в порушення умов Договору № 1534/01 від 30.05.2003 р. не в повному обсязі розрахувався з позивачем за поставлену за період з липня 2003 р. по грудень 2004 р. електроенергію, в результаті чого за ним утворилась заборгованість у сумі 229 493 862,89 грн. У зв’язку з наявністю зазначеної заборгованості позивачем нараховано відповідачу 69 441 982,31 грн. –інфляційних втрат, 16 386 536,81 грн. – 3 % річних та 20 170 308,96 грн. –пені. Всього загальна сума позову становить  335 492 690,97 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні 16.01.2007 р. надав суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов визнає частково в частині стягнення 199 433 245,02 грн. заборгованості за договором № 1534/01 від 30.05.2003 р., 13 687 663,88 грн. 3% річних та 57 619 863,58 грн. інфляційних втрат. У відзиві відповідач зазначає, що вказані суми розраховані ним за період з 01.11.2003 р. по 01.11.2006 р., тобто в межах строку позовної давності. Заперечуючи проти позову в частині стягнення заборгованості, що виникла у період з липня 2003 р. по листопад 2003 р. та нарахованих на неї інфляційних втрат, 3% річних та в частині стягнення пені, відповідач посилається на те, що до вимог цієї частини позову встановлений ст. 257, 258 Цивільного кодексу України строк позовної давності сплинув, з вказаної підстави відповідач просить суд застосувати позовну давність до зазначених позовних вимог та відмовити позивачу в цій частині позову.

06.02.2007 р. до суду від позивача надійшли заперечення на відзив на позовну заяву, в яких позивач, заперечуючи проти обставин викладених у відзиві відповідача, з посиланням на ст. 264 Цивільного кодексу України зазначає, що відповідач у період з січня 2004 р. по липень 2006 р. підписав акти звірки розрахунків за куповану електричну енергію, в яких заборгованість за електричну енергію, куповану у спірний період визнається відповідачем у повному обсязі. Крім того, позивач зазначає, що відповідачем у першому півріччі 2006 р. здійснені часткові платежі в оплату електричної енергії, яка була поставлена у спірний період. Тобто, відповідач підписанням актів звірки розрахунків та частковим здійсненням платежів за електроенергію поставлену у зазначений період, вчинив дії, які свідчать про визнання ним боргу, а отже строк позовної давності  відносно згаданого періоду почався заново у січні 2004 р., та переривався кожного наступного місяця шляхом підписання таких актів, а також здійсненням відповідачем платежів в оплату цього періоду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

30 травня 2003 р. між Державним підприємством “Енергоринок” та Державним підприємством “Укренерговугілля” був укладений договір № 1534/01, відповідно до умов якого Державне підприємство “Енергоринок” (ДПЕ) зобов’язується продавати, а Державне підприємство “Укренерговугілля” (ЕК) зобов’язується купувати електроенергію та здійснювати її оплату відповідно до умов цього Договору. Відповідно до п. 5.2. Договору № 1534/01 від 30.05.2003 р. перерахування коштів ЕК за куплену у ДПЕ електроенергію здійснюються кожного банківського дня розрахункового місяця таким чином, щоб у сумі оплата за всі дні розрахункового місяця була не менш ніж 96% від вартості замовленого ЕК на розрахунковий місяць обсягу електричної енергії з урахуванням ПДВ, і зараховується Сторонами як оплата за електричну енергію, куплену ЕК у ДПЕ у цьому місяці з урахуванням умов п. 5.4 цього Договору. Пунктом 5.4 Договору № 1534/01 від 30.05.2003 р. встановлено, що остаточний розрахунок за куплену ЕК в ДПЕ електроенергію в розрахунковому місяці здійснюється ЕК до 14 (включно) числа місяця, наступного за розрахунковим, з поточних або інших (крім поточного рахунку із спеціальним режимом використання) рахунків ЕК.

Згідно з пунктом 3.13. Договору № 1534/01 від 30.05.2003 р. документом, який підтверджує факт переходу права власності на електроенергію від ДПЕ до ЕК є підписаний з боку ДПЕ та ЕК та скріплений печатками Акт купівлі-продажу електроенергії.

На виконання умов Договору № 1534/01 від 30.05.2003 р. за період з липня 2003 р. по грудень 2004 р. позивачем передана, а відповідачем прийнята згідно з Актами купівлі-продажу електроенергії у кількості 18 штук, електроенергія на загальну суму 1 251 506 727,18 грн.

Для оплати вартості електроенергії поставленої за період з липня 2003 р. по грудень 2004 р. на підставі Договору № 1534/01 від 30.05.2003 р. позивачем виставлені відповідачу рахунки-фактури у кількості 18 штук на суму                      1 251 506 727,18 грн.

Вартість отриманої електроенергії сплачена відповідачем позивачу частково у сумі 1 022 012 864,29 грн. Заборгованість відповідача перед позивачем за електроенергію поставлену за період з липня 2003 р. по грудень 2004 р. на підставі договору № 1534/01 від 30.05.2003 р. у сумі 229 493 862,89 грн. залишилась несплаченою.

Враховуючи, що станом на день розгляду справи цивільно-правові відносини, що виникли між сторонами внаслідок укладення договору № 1534/01 від  30.05.2003 р. продовжують існувати, до них застосовуються норми Цивільного Кодексу України, який набув чинності з 01.01.2004 р., оскільки згідно прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу, його положення застосовуються до тих прав і обов’язків, які виникли або продовжують існувати після набирання ним чинності. У зв’язку з існуванням обов’язку Державного підприємства “Укренерговугілля” розрахуватися з Державним підприємством “Енергоринок” за поставлену електричну енергію на момент прийняття рішення у справі,  господарський суд при прийнятті даного рішення керується положеннями Цивільного кодексу України від 16.01.2003р.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння  відмова  від  зобов'язання  або одностороння зміна  його  умов  не  допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв  ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Твердження відповідача у відзиві на позовну заяву про те, що позивачем пропущений строк позовної давності на звернення до суду в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за електроенергію поставлену за період з 01.07.2003 р. по 01.11.2003 р., інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на цю заборгованість, є помилковим з наступних підстав.

Пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який набув чинності з 01.01.2004 р., встановлено, що правила зазначеного кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до ст. 71 Цивільного кодексу УРСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Таким чином, оскільки строк позовної давності на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за електроенергію поставлену за період з 01.07.2003 р. по 01.11.2003 р., не сплинув до 01.01.2004р., то до даних позовних вимог застосовуються правила Цивільного кодексу України про позовну давність.

Згідно зі ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Частиною 3 статті 264 Цивільного кодексу України встановлено, що після переривання перебіг позовної давності починається заново.

За період з 18.02.2004 р. по 23.11.2006 р. між позивачем та відповідачем підписані акти звірки взаєморозрахунків у кількості 30 штук за куповану на оптовому ринку електричної енергії України електричну енергію. З зазначених актів вбачається, що відповідачем заборгованість за електроенергію поставлену за період з липня 2003 р. по листопад 2003 р. визнана у повному обсязі. 06.05.2006 р. між позивачем та відповідачем підписаний акт про наявність та розмір заборгованості, що виникла на розрахункову дату (01.01.2005 р.) та не погашена станом на 01.04.2006 р. Як вбачається з зазначеного акта, відповідачем визнана заборгованість, в тому числі й за Договором № 1534/01 від 30.05.2003 р. за період з липня по 2003 р. по грудень 2004 р., що також свідчить про визнання відповідачем свого обов’язку сплатити позивачу вартість електроенергії відпущеної за договором № 1534/01 від 30.05.2003 р. за період з липня 2003 р. по грудень 2004 р. Також про визнання відповідачем свого обов’язку сплатити позивачу вартість електроенергії відпущеної за договором № 1534/01 від 30.05.2003 р. за період з липня 2003 р. свідчить й те, що 15.06.2006 р. відповідачем платіжним дорученням № 1433 сплачено позивачу 603877,48 грн. з призначенням платежу “За електроенергію відпущену в липні 2003 р. за договором № 1534/01 від 30.05.2003 р.” Отже, перебіг строку позовної давності щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за період з липня 2003 р. по листопад 2003 р. почався заново у лютому 2004 р., тобто після підписання акта звірки розрахунків за січень місяць 2003 р., та переривався кожного наступного місяця шляхом підписання таких актів та здійсненням відповідачем платежів в оплату цього періоду.

Таким чином, строк позовної давності для звернення позивача до суду з позовом в частині сплати вартості електроенергії, поставленої на підставі Договору № 1534/01 від 30.05.2003 р. та переданої у період з липня 2003 р. по листопад 2003 р., не сплинув на час звернення з позовом до суду.

Оскільки заборгованість відповідача перед позивачем на час прийняття рішення не погашена, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, вимога позивача про стягнення з відповідача 229 493 862,89 грн. підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вказаних норм закону та враховуючи, що розрахунок позивача є арифметично вірним, вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат у сумі 69 441 982,31 грн., нарахованих за період з серпня 2003 р. по листопад 2006 р., та 3% річних у сумі 16 386 536,81 грн., нарахованих за період з 01.11.2003р. по 01.11.2006 р., визнаються судом правомірними і обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також позивач просить стягнути з відповідача пеню у сумі 20 170 308,96 грн., яка нарахована за період з 01.05.2006 р. по 01.11.2006 р.

Відповідно до п. 6.3.2 Договору № 1534/01 від 30.05.2003 р. в разі несплати відповідачем за куплену у позивача електроенергію відповідно до термінів, встановлених п. 5.4. цього Договору, з наступного дня після закінчення терміну сплати позивач може нараховувати відповідачу неустойку у розмірі 0,2 % від суми простроченого платежу (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на день  прострочення).

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, оскільки позивач просить стягнути пеню у сумі                                 20 170 308,96 грн. нараховану за період з 01.05.2006 р. по 01.11.2006 р., який не відповідає вимогами ч. 6 ст. 232 ГК України, вимога позивача про стягнення з відповідача пені нарахованої за період  з 01.05.2006 р. по 01.11.2006 р. у сумі 20 170 308,96 грн. задоволенню не підлягає.

Витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу відповідно до статті 49 ГПК України покладаються судом на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 33, 34, 44, 49,  82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства “Укренерговугілля” (07300, Київська обл., Вишгородський р-н, м. Вишгород, ВАТ “Укргідроенерго”, код 32402870) на користь Державного підприємства “Енергоринок” (01032, м. Київ, вул. Комінтерну, 27, код 21515381) 229 493 862,89 грн. (двісті двадцять дев’ять мільйонів чотириста дев’яносто три тисячи вісімсот шістдесят дві грн. 89коп.) заборгованості, 16 386 536,81 грн. (шістнадцять мільйонів триста вісімдесят шість тисяч  п’ятсот тридцять шість грн. 81коп.) 3% річних, 69 441 982,31 грн. (шістдесят дев’ять мільйонів чотириста сорок одна тисяча дев’ятсот вісімдесят дві грн. 31коп) інфляційних втрат, 23966,90 грн. (двадцять три тисячи дев’ятсот шістдесят шість грн. 90коп.) витрат по сплаті державного мита та 110,91 грн. (сто десять грн. 91коп.) витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

2.          В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя                                                                                Рябцева О.О.

Рішення підписано 02.03.2007 р.