ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2007 р.
№ 15/62/06

Вищий господарський суд України у складі колегії  суддів:

Божок В.С.- головуючого,

Костенко Т.Ф.
Коробенко Г.П.

розглянувши матеріали касаційної скарги
Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Україна"

на постанову
Запорізького апеляційного господарського суду від 19.01.2007

у справі
господарського суду Запорізької області

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Україна"

до
Національної акціонерної компанії "Украгролізінг"

треті особи, які не заявля-ють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:
1.Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Дари України";
2.Корпорація "Украгропромбіржа".

про
визнання договору недійсним та спонукання відповідача повернути майно за договором

в судовому засіданні взяли участь представники:

від позивача:
Левадний О.І.- дов.б/н від 25.07.2006

від відповідача:
Мостіпака І.І.-дов.№ 16/29-07 від 26.04.2007

від 3-ої особи:
не з'явилися

ВСТАНОВИВ:

Рішенням від 20.10.2006 господарського суду Запорізької області відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Постановою від 19.01.2007 Запорізького апеляційного господарського суду рішення від 20.10.2006 господарського суду Запорізької області  залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що договір за № 18/4 від 24.04.2006 укладено сторонами з дотриманням вимог, передбачених Порядком проведення розрахунків з державним бюджетом у негрошовій формі за кредитами, залученими державою або під державні гарантії і наданими для закупівлі сільськогосподарської техніки іноземного виробництва, переданої сільгосптоваровиробникам та іншим суб'єктам господарювання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.2003 за № 414.

Не погоджуючись  з судовими рішеннями ТОВ "Агрофірма Україна" звернулось  до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою і просить їх скасувати, посилаючись на те, що судами попередніх інстанцій неповно з'ясовані обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору, та також порушенні норми матеріального права, зокрема ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, ст. 48 Цивільного кодексу УРСР.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм  процесуального права при винесенні оспорюваного судового акта, знаходить необхідним в задоволенні касаційної скарги відмовити.

Господарським судом встановлено, що Корпорацією "Украгропромбіржа" - постачальник (продавець), КСП «Україна»- товаровиробник (покупець), правонаступником якого є позивач та ОП "Мелітопольський елеватор"- Хлібоприймальне підприємство 07.06.1996 уклали договір  № 5, згідно якого позивач отримав зернозбиральний комбайн фірми «Джон Дір»на умовах розстрочки платежу та поставки в рахунок держрезерву сільгосппродукції, як плати за одержану техніку.

Свої зобов'язання за вказаним договором ТОВ «Агрофірма «Україна»виконала частково.

Відповідно до Порядку проведення розрахунків з державним бюджетом у негрошовій формі за кредитами, залученими державою або під державні гарантії і наданими для закупівлі сільськогосподарської техніки іноземного виробництва, переданої сільгосптоваровиробникам та іншим суб'єктам господарювання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.2003 за № 414 (надалі Порядок) у разі, коли сільгосптоваровиробники та інші суб'єкти господарювання не взмозі погасити заборгованість за кредитами перед державним бюджетом коштами, ця процедура здійснюється відповідно до законодавства шляхом передачі НАК «Украгролізинг»для реалізації сільськогосподарської продукції та іншого ліквідного майна за узгодженими цінами та передачі НАК «Украгролізинг»у державну власність техніки, придбаної за рахунок кредитів, для її подальшої передачі у фінансовий лізинг на умовах, визначених законодавством.

24.04.2003 ТОВ «Агрофірма «Україна»(боржник) і НАК «Украгролізинг»уклали договір № 18/4 про передачу техніки в рахунок погашення заборгованості за кредитами, залученими державою або під державні гарантії і наданими для закупівлі сільськогосподарської техніки іноземного виробництва.

Доводи позивача, що внаслідок укладання оспорюваного ним договору №18/4 від 24.04.2003 зобов'язання з погашення боргу в сумі 184350грн. не припинилися, а навпаки виникли зобов'язання за двома договорами, були предметом розгляду при розгляді господарськими судами обох інстанцій і визнані необгрунтованими.

Згідно з п.2.1 договору передача техніки оформлюється актом. На виконання умов договору, ТОВ «Агрофірма «Україна»передало, а НАК «Украгролізин»прийняла сільськогосподарську техніку 02.06.2003 на загальну суму 184350грн., за актом приймання - передачі техніки. Вартість майна визначена звітом про оцінку від 24.04.2003 № СП-82, складеним Запорізькою Торгово-промисловою палатою.

Відповідно п.5 Порядку, техніка,  передана сільгосптоваровиробниками та іншими суб'єктами господарювання у рахунок погашення заборгованості за кредитами, зберігається НАК  «Украгролізинг»  і  обліковується на його балансі до передачі її на умовах фінансового лізингу.

На підставі договору фінансового лізингу № 8-03-454 від 08.07.2003 НАК «Украгролізинг»передала сільськогосподарську техніку, вилучену у позивача, у виключне платне користування на визначений договором строк ТОВ «Агрофірма «Дари України».

З метою відображення розрахунків, пов'язаних з погашенням заборгованості за кредитами перед державним бюджетом, НАК «Украгролізииг»передає Мінфіну України, Державному казначейству та Мінагрополітики України копії актів приймання - передачі техніки та договорів фінансового лізингу.

Відповідно до ст. 216 Цивільного кодексу УРСР, чинного на момент укладення спірного договору, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним   належним чином.

Судом встановлено, що  зобов'язання ТОВ «Агрофірма «Україна»щодо погашення заборгованості за отриману сільськогосподарську техніку, згідно договору № 5 від 07.06.1996 у розмірі 184350грн., припинено 02.06.2003, тобто з моменту підписання акту приймання - передачі техніки.

Відповідно до ст. 48 Цивільного кодексу УРСР, чинного на час укладення спірного договору, недійсною визнається угода, що не відповідає вимогам закону.

Господарський суд дійшов висновку, що договір №18/4 від 24.04.03, укладений ТОВ «Агрофірма «Україна»і НАК «Украгролізинг»з дотриманням вимог, передбачених вищевказаним Порядком проведення розрахунків з державним бюджетом у негрошовій формі за кредитами, залученими державою або під державні гарантії і наданими для закупівлі сільськогосподарської техніки іноземного виробництва, переданої сільгосптоваровиробникам та іншим суб'єктам господарювання.

Відповідно до вказаного Порядку Національній акціонерній компанії «Украгролізинг»надано всі повноваження щодо вжиття заходів для проведення з сільгосптоваровиробниками та іншими суб'єктами господарювання розрахунків за сільськогосподарську техніку іноземного виробництва.

Господарський суд встановив, що спірний договір не є договором уступки вимоги, який відповідно до положень ст. ст. 197, 198 Цивільного кодексу УРСР має укладатися між старим і новим кредитором. Оскільки в договорі № 18/4 від 24.04.2003 уступка права вимоги між Корпорацією "Украгропромбіржа" і НАК "Украгролізинг" не здійснювалася.

Відповідно до положень ст. 197 Цивільного кодексу УРСР, чинного на момент укладання оспорюваного договору, уступка вимоги є угодою, на підставі якої первісний кредитор передає новому кредитору право виконання зобов'язання. Приписами чинного законодавства,  повноваження здійснювати  заходи з  погашення заборгованості шляхом  вилучення техніки у сільгосптоваровиробників покладено безпосередньо на Національну акціонерну компанію «Украгролізинг».

Господарський суд дійшов висновку, що правова природа спірного договору визначена самим договором та Порядком проведення розрахунків з державним бюджетом у  негрошовій формі за кредитами, залученими державою або під державі гарантії і наданими для закупівлі сільськогосподарської техніки іноземного виробництва..., як договір про передачу техніки у рахунок погашення боргу.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що  господарськими судами дана правильна юридична оцінка обставинам справи, тому судові рішення відповідають  чинному законодавству України та обставинам справи і підстав для їх  скасування  немає.

На підставі  викладеного, керуючись ст. 1115, п.1 ст. 1119, ст.11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні касаційної скарги відмовити.

Постанову від 19.01.2007 Запорізького апеляційного господарського суду  зі  справи № 15/62/06 залишити без змін.

Головуючий                                                 В.С. Божок

Судді                                                             Т.Ф. Костенко

Г.П. Коробенко