ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
-----------------------------------------------------------------------------------------------------------Р І Ш Е Н Н Я
"28" березня 2007 р.                                                       Справа №  11/2830
Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого –судді Довганя К.І., при секретарі –Анастас”євій Л.В., за участю представників сторін: позивача –Костенко О.В. за  довіреністю,  відповідача –Джирма А.В. за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу  за позовом дочірньої компанії „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України” до відкритого акціонерного товариства  „Черкасигаз” про стягнення 2804931,62 грн.,
По справі оголошувалась перерва з 22 по 28 березня 2007 р.
Заявлено позов про  стягнення боргу за поставлений на умовах укладеного сторонами  договору природний газ з урахуванням пені, інфляційних та річних.                  В обгрунтування заявлених вимог позивач послався на те, що відповідач в порушення умов договору не в повній мірі оплатив придбаний природний газ, а тому зобов’язаний крім основного боргу сплатити позивачу передбачену договором пеню а також відповідно до вимог ст. 625 ЦК України інфляційні та річні.
Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених у позові та подав суду заяву про збільшення позовних вимог в частині інфляційних до 395387,25 грн., в частині річних до 108302,32 грн.
Відповідач у відзиві на позов та його представник у судовому засіданні визнали факт існування заявленого позивачем до стягнення основного боргу, однак проти стягнення пені, інфляційних та річних заперечили. В обгрунтування заперечень відповідач послався на те, що стосовно нього порушено справу про банкрутство та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, що, на думку відповідача, відповідно до вимог ст.12 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” унеможливлює стягнення з нього неустойки та інших санкцій за неналежне виконання грошових зобов’язань.
Суд, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши наявні у справі докази встановив наступне.
П.6.2 договору сторони визначили відповідальність за просрочку оплати поставленого газу у вигляді пені  у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.
Вказані обставини сторонами не оспорюються.
Ст.ст. 173, 174, 181, 193, 265 ГК України, ст.ст. 525, 526 ЦК України містять такі положення:
„Господарським визнається зобов’язання, що виникає між суб’єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб’єкт (зобов’язана сторона, у тому числі боржник) зобов’язаний вчинити певну  дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб’єкта ( виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб’єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов’язаної сторони виконання її обов’язку.
Господарські зобов’язання можуть виникати:
-          з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання  замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладання даного виду договорів.
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення  ЦК
України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Виходячи з фактичних обставин справи та приписів наведеного вище законодавства суд приходить до наступних висновків.
Господарські зобов’язання між сторонами виникли з моменту укладення  договору на постачання природного газу від 21.04.2005р. Відповідач свого зобов’язання за умовами договору щодо оплати вартості придбаного газу належним чином не виконав, заборгувавши позивачу 2383045,43 грн.
За таких обставин вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу є обгрунтованою та такою , що підлягає до задоволення.
15 серпня 2003 р. господарським судом Черкаської області було порушено справу про банкрутство відповідача та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.
Ст. 12 п.4 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” встановлено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства, не нараховується неустойка(штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов’язань і зобов’язань щодо сплати страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов’язкового державного соціальне страхування, податків і зборів (обов’язкових платежів).
Таким чином, вимога позивача щодо стягнення пені приписам названого вище закону не відповідає, а тому задоволенню не підлягає.
Заперечення відповідача щодо стягнення інфляційних та річних суд вважає не обгрунтованими виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов”язання, на вимогу кредитора зобов”язаний сплати суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
Згідно ст. 217 ГК України „Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.
2. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.
3. Крім зазначених у частині другій цієї статті господарських санкцій, до суб'єктів господарювання за порушення ними правил здійснення господарської діяльності застосовуються адміністративно-господарські санкції.
4. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин, а адміністративно-господарські санкції - уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.”
Згідно ст. 611 ЦК України:
„1. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:
1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;
2) зміна умов зобов'язання;
3) сплата неустойки;
4) відшкодування збитків та моральної шкоди.”
Таким чином, на думку суду, серед санкцій, визначених нормами як ЦК України так і ГК України, відсутній визначений ст. 625 ЦК України  обов’язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та три проценти річних, а тому приписи ст. 12 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” до стягнення даних сум застосовані бути не можуть.
Виходячи з викладеного вимога позивача про стягнення з відповідача 395387,25 грн. інфляційних та 108302,32 грн. є обгрунтованою, та такою що підлягає до задоволення.
З відповідача на користь позивача підлягають до стягнення витрати останнього на оплату державного мита та інші судові витрати пропорційно задоволених вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49,82-84 ГПК України суд, -
Позов задовольнити частково.
В решті позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Київського міжобласного апеляційного господарського суду.

Суддя                                                                                               К.І.Довгань