АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

21.02.07 р.          № 6/265а

Київський апеляційний господарський суд у
складі колегії суддів:

головуючого:                              Сотнікова С.В.

суддів:
Дикунської  С.Я.

Дзюбка
П.О.

при секретарі:                              Назаровій В.В.

За участю представників:

від позивача - ОСОБА_1

від відповідача - Дзюба Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу ДПІ у м. Чернігові

на постанову Господарського суду м.Києва від
09.11.2006

у справі № 6/265а  (Блохiна Ж.В.)

за позовом           Суб"єкт підприємницької
діяльності - фізична особа ОСОБА_2

до           ДПІ у м. Чернігові

про          скасування податкового
повідомлення-рішення

06.02.2007р. розгляд справи відкладався
відповідно до ст. 150 КАС України.

ВСТАНОВИВ:

Постановою Господарського суду Чернігівської
області від 09.11.2006р.у справі

№ 6/265а позов задоволено повністю.
Скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Чернігові
від 04.08.2006р. НОМЕР_1, яким фізичній особі - підприємцю ОСОБА_2 визначено
податкове зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб в сумі 37803,28 грн.,
стягнуто з державного бюджету України на користь фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 3,40 грн. судових витрат.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського
суду з апеляційною скаргою, в якій просив постанову скасувати та ухвалити нове
рішення, яким відмовити в позові з підстав неправильного застосування судом
першої інстанції норм матеріального права, а саме ст. 1 Указу Президента
України від 3 липня 1998 року № 727 “Про спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого підприємництва” зі змінами та доповненнями, ст.
13 Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року № 13-92 “Про
прибутковий податок з громадян”, пп. 5.3.2 п. 5.3 ст. 5 Закону України “Про
оподаткування прибутку підприємств”, що, на думку відповідача, призвело до
неправильного вирішення спору.

В судовому засіданні представник
позивача не погодився з доводами апеляційної скарги, зазначивши, що рішення
суду першої інстанції ґрунтується на нормах чинного законодавства України та
просив залишити постанову суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

Колегія суддів, розглянувши доводи
апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
податковим повідомленням-рішенням Державної податкової інспекції у м. Чернігові
від 04.08.2006р. НОМЕР_1 позивачу визначено податкове зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб в сумі 37803,28 грн.

Спірне податкове
повідомлення-рішення прийнято відповідачем на підставі висновків Акта НОМЕР_2
від 15.05.2006р. позапланової документальної перевірки СПД - фізичної особи
ОСОБА_2 за період з 01.10.2002р. по 30.09.2005р. та за результатами
адміністративного оскарження.

В Акті НОМЕР_2 від 15.05.06р.,
згідно якого донараховано суму податку з доходів фізичних осіб у розмірі
37803,28 грн. (податкове повідомлення-рішення від 04.08.06р. НОМЕР_1)
відповідачем зазначено про наступні порушення.

В порушення ст. 13 Декрету  Кабінету
Міністрів  України  “Про  прибутковий  податок
з громадян” позивачем у 2004 році та протягом 9 місяців 2005 не включено
до суми валового доходу у книзі обліку доходів та витрат та в декларації про
доходи кошти, які надійшли на його розрахунковий рахунок за надані послуги та
переносив суму валового доходу з книги обліку доходів до декларацій про доходи
з округленням внаслідок чого занижено валовий доход на 53700,40 грн.

У зв'язку з недотриманням пп. 8.1.2
п. 8.1, пп. 8.2.1 п. 8.2, пп. 8.3.1 п. 8.3, п. 8.8 ст. 8 Закону України “Про
оподаткування прибутку підприємств” позивачем не включені до складу валових
витрат у декларації про доходи суми амортизаційних відрахувань у розмірі
60878,71 грн., внаслідок чого завищено валові витрати на 237093,76 грн.

Крім того, внаслідок порушення ст.
13 Декрету Кабінету Міністрів України “Про прибутковий податок з громадян”, а
саме неналежного ведення обліку доходів та витрат, перевіркою встановлено
заниження чистого доходу на 290794,42 грн.

Зазначені порушення призвели до
заниження податку з доходів фізичних осіб на суму 37803,28 грн.

Колегія суддів погоджується з судом
першої інстанції та вважає зазначені вище висновки відповідача про порушення
податкового законодавства помилковими з огляду на наступне.

У відповідності до ч. 2 ст. 13
Декрету КМ України “Про прибутковий податок з громадян” оподатковуваним доходом
вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у
грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути
підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною
податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України
та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та
підприємництву.

У ч. 3 ст. 13 зазначеного Декрету
зазначено, що до складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу)
або підлягають амортизації згідно з Законом України “Про оподаткування прибутку
підприємств”.

Згідно ст. 3 Закону України “Про
оподаткування прибутку підприємств” об'єктом оподаткування є прибуток, який
визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного
періоду, визначеного згідно з пунктом 4.3 цього Закону на:

- суму валових витрат платника
податку, визначених статтею 5 цього Закону;

- суму амортизаційних відрахувань,
нарахованих згідно із статтями 8 і 9 цього Закону.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону
України “Про оподаткування прибутку підприємств” валові витрати виробництва та
обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого використання у власній господарській
діяльності.

Згідно пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5
зазначеного Закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи
реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 -5.7 цієї статті.

Як встановлено пп. 5.3.2 п. 5.3 ст.
5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” не включаються до
складу валових витрат витрати на придбання, будівництво, реконструкцію,
модернізацію, ремонт та інші поліпшення основних фондів та витрати, пов'язані з
видобутком корисних копалин, а також з придбанням нематеріальних активів, які
підлягають амортизації, згідно із статтями 8 і 9 та підпунктом 7.9.4 цього
Закону.

Згідно пп. 8.1.1 п. 8.1 ст. 8 Закон
України “Про оподаткування прибутку підприємств” під терміном “амортизація”
основних фондів і нематеріальних активів слід розуміти поступове віднесення
витрат на їх придбання. виготовлення або поліпшення, на зменшення скоригованого
прибутку платника податку у межах норм амортизаційних відрахувань, установлених
цією статтею.

Амортизації підлягають, зокрема,
витрати на:

придбання основних фондів та
нематеріальних активів для власного виробничого використання;

проведення всіх видів ремонту,
реконструкції, модернізації та Інших видів поліпшення основних фондів (пп.
8.1.2. п. 8.1  ст. 8 Закону).

Пункт 8.2.1 ст. 8 Закону України
“Про оподаткування прибутку підприємств” визначає, що основні фонди - це
матеріальні цінності, що призначаються платником податку для використання у
господарській діяльності платника податку протягом періоду, який перевищує 365
календарних днів з дати введення в експлуатацію таких матеріальних цінностей,
та вартість яких перевищує 1000 гривень і поступово зменшується у зв'язку з
фізичним або моральним зносом.

Основні фонди підлягають розподілу
за такими групами:

група 1 - будівлі, споруди, їх
структурні компоненти та передавальні пристрої, в тому числі жилі будинки та їх
частини (квартири і місця загального користування), вартість капітального
поліпшення землі;

група 2 - автомобільний транспорт
та вузли (запасні частини) до нього; меблі; побутові електронні, оптичні,
електромеханічні прилади та інструменти, інше конторське (офісне) обладнання,
устаткування та приладдя до них;

група 3 - будь-які інші основні
фонди, не включені до груп 1, 2 і 4;

група 4 - електронно-обчислювальні
машини, Інші машини для автоматичного оброблення інформації, пов'язані з ними
засоби зчитування або друку інформації, інші інформаційні системи, комп'ютерні
програми, телефони (у тому числі стільникові), мікрофони і рації, вартість яких
перевищує вартість малоцінних товарів (предметів).

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем при перевірці не враховано всіх основних фондів, що підлягають
амортизації, у зв'язку з ненаданням документації на автомобілі, які
підтверджують їх придбання СПД Савлєвим М.П. та документально підтверджену
залишкову (балансову) вартість станом на 01.01.2004р. автотранспорту, внаслідок
чого, платником податку, за висновками відповідача, завищено суму валового
оподатковуваного доходу.

Проте, як вірно зазначено судом
першої інстанції, ст. 13 Декрету КМ України “Про прибутковий податок з
громадян” не встановлює обов'язку для платників податку надавати документи які
підтверджують придбання основних фондів, а лише вказує на те, що повинні бути
документально підтвердженими витрати безпосередньо пов'язані з одержанням
доходу.

Таким чином, платник повинен
документально підтвердити витрати, які він поніс, а не підтверджувати придбання
автомобілів і їх балансову вартість.

Окрім того, не можуть бути
застосовані норми пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України “Про оподаткування
прибутку підприємств”, згідно якого не належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та
іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення податкового обліку, оскільки відповідно до пп. 9.12.1 п. 9.12
ст. 9 цього Закону оподаткування доходів, отриманих фізичною особою від продажу
нею товарів (надання послуг, виконання робіт) у межах її підприємницької
діяльності здійснюється за правилами, встановленими спеціальним законодавством
з цих питань, з урахуванням норм цього пункту.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач протягом 2002-2003 років перебував на спрощеній системі оподаткування
та сплачував єдиний податок, а відповідно до абз. 11 п. 1 ст. 14 Декрету КМ
України “Про прибутковий податок з громадян” у разі сплати фіксованого податку
платник такого податку звільняється від ведення обов'язкового обліку доходів і
витрат.

Таким чином, у позивача не виникало
зобов'язання в період перебування на спрощеній системі оподаткування, тобто до
01.01.2004р. проводити амортизацію основних фондів.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої інстанції, що балансова вартість основних
фондів залишалась незмінною з моменту їх придбання до 01.01.2004р. та
амортизаційні відрахування повинні бути розраховані від розміру такої
балансової вартості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень
обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано судам першої
та апеляційної інстанції беззаперечних доказів на підтвердження правомірності
прийняття оскаржуваного рішення, в той же час позивачем повно доведено
обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

З врахуванням вищевикладеного, на
думку колегії суддів, відповідачем безпідставно визначено завищення валових
витрат, що в свою чергу зумовило неправильне визначення чистого доходу і
донарахування позивачу податку з доходів фізичних осіб.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з місцевим господарським судом про обґрунтованість позовних вимог
та про їх повне задоволення, а саме скасування податкового повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м. Чернігові від 04.08.2006р.

НОМЕР_1.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що постанова Господарського суду Чернігівської області від
09.11.2006р. у даній справі відповідає чинному законодавству, фактичним
обставинам та матеріалам справи, підстав для її скасування або зміни не
вбачається.

Керуючись статтями 198, 200, 205,
206, 209  Кодексу адміністративного
судочинства України Київський апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової
інспекції у м. Чернігові залишити без задоволення, а постанову Господарського
суду Чернігівської області від 09.11.2006р. у справі  № 6/265а без змін.

Матеріали справи № 6/265а повернути
Господарському суду Чернігівської області.

Ухвала може бути оскаржена шляхом
подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця після набрання законної сили судовим  рішенням
суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя          Сотніков С.В.

Судді

Дикунська  С.Я.

Дзюбко П.О.