ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2007 р.                                                                   Справа № 9/24

Суддя господарського суду Чернівецької області Чорногуз Михайло Георгійович

розглядаючи справу

за позовом    Дочірнє підприємство Державної акціонерної компанії "Хліб України" Чернівецький комбінат хлібопродуктів"

до відповідача  Державна податкова інспекція у м.Чернівці

про неправомірні дії щодо визначення податкової заборгованості

за участю представників:

позивача:  Тимофійчук Я.В. довіреність від 26.10.2006р.

відповідача:  Ткач Д.Б. довіреність № 28569/10-008 від 12.12.2006р.

СУТЬ СПОРУ:

Дочірнє підприємство Державної акціонерної компанії «Хліб України «Чернівецький комбінат хлібопродуктів» звернулося із позовною заявою до Державної податкової інспекції у м.Чернівці про визнання неправомірними дій ДПІ у м.Чернівці по визначенню позивачу станом на 31.12.2006 року податкової заборгованості за платежем 14010100 (податок на додану вартість), а саме недоїмки в сумі – 163791,97 грн. та пені в сумі 9185,06 грн.

В судовому засіданні 26 березня 2007 року за клопотання сторін відповідно до п. 2 ст. 150 КАС України була оголошена перерва до 28 березня 2007 року.

Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач у запереченні на позовну заяву та його представник в судовому засіданні заперечує проти позову посилаючись на правомірність дій ДПІ у м.Чернівці по визначенню позивачу податкової заборгованості по податку на додану вартість недоїмки в сумі – 163791,97 грн. та пені в сумі 9185,06 грн.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представників сторін, з’ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява та заперечення проти позову, дослідивши докази які мають юридичне значення для розгляду позовної заяви суд встановив наступне.

Актом звірки розрахунків з бюджетом станом на 31.13.2006 року за платежем 14010100 (податок на додану вартість) за позивачем рахується заборгованість по сплаті податку на додану вартість в сумі 163791,97 грн. та пені в сумі 9185,06 грн.

Позивач вважає, що акт звірки розрахунків з бюджетом станом на 31.12.2006 року відображає недостовірну інформацію, щодо проведення позивачем розрахунків з бюджетом по податку на додану вартість, що свідчить про неправомірні дії відповідача, щодо зарахування оплачених позивачем коштів в рахунок погашення заборгованості. Позивач обґрунтовує свою позицію тим, що станом на 01.01.2004 року у нього існувала податкова заборгованість по податку на додану вартість недоїмка - 209982,48 грн. та пеня – 13926,78 грн., що підтверджується обліковою карткою платника по податку на додану вартість станом на 31.12.2004 року. Протягом 2004 – 2006 років позивачем сплачено податку на додану вартість в сумі 454628,37 грн., що підтверджується актами звірки розрахунків з бюджетом станом на 31.12.2004 року 31.12.2005 року та 31.12.2006 року при цьому вказуючи в платіжних документах, що оплата здійснюється за період 2004 – 2006 роки, не погашаючи при цьому податкову заборгованість за 2002, 2003 роки. Тому позивач вважає, що відповідач неправомірно проводив зарахування наступних сплат в погашення боргу позивача за попередні періоди, а по податковому боргу за 2002, 2003 роки пройшов строк позовної давності 1095 днів.

Фактично позивач не сплативши узгодженого податкового зобов’язання по  податку на додану вартість за 2002, 2003 роки, в наступних роках сплачував вказаний податок із зазначенням призначення платежу ( вказуючи при цьому поточний платіж тобто за 2004, 2005, 2006 роки), при цьому не погашаючи заборгованість за 2002, 2003 роки. Такі твердження позивача не відповідають вимогам чинного законодавства.

Суд виходить з того, що пунктом 7.7. ст.. 7 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" № 2181-ІІІ  встановлено, що “Податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов'язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обов'язковими платежами) - у рівних пропорціях.” Тому відповідач правомірно проводив зарахування наступних сплат в погашення боргу позивача за попередні періоди. У зв’язку з чим виникла прострочка сплати узгодженого податкового зобов’язання.

Відповідач правомірно згідно підпункту 17.1.7, пункту 17.1, статті 17 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" № 2181-ІІІ від 21.12.2000 року застосував штрафні санкції при затримці, що є більшою 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі п'ятдесяти відсотків погашеної суми податкового боргу.

Згідно п. 4 частини третьої статті 129 Конституції України та ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, відповідач не надав доказів своєчасності сплати ПДВ за попередні роки.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Дії ДПІ у м. Чернівці щодо зарахування сплачених сум податку в погашення заборгованості за попередні періоди, є правомірними.

У процесі розгляду справи  не виявлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, що пунктом 7.7. ст. 7  підпункту 17.1.7, пункту 17.1, статті 17 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" № 2181-ІІІ від 21.12.2000 року, та керуючись ст. ст. 2, 71, 86, 94, 160-163, п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У позові відмовити.

Постанова, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Порядок і строки апеляційного оскарження.

Про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                             М.Г. Чорногуз