ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

17.04.07                                                                                           Справа  № 7/292-3878

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого-судді                           Онишкевича В.В.

суддів                                      Скрутовського П.Д.

Слуки М. Г.

розглянувши           апеляційну скаргу Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів від 04.12.2006 р. № 04-451/2071

на рішення           Господарського суду Тернопільської області від 31.10.2006 р.

у справі           № 7/292-3878

за позовом           Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м.Тернопіль

до відповідача ВАТ “Козлівський цегельний завод”, смт.Козлів, Тернопільської області

про           стягнення штрафних санкцій в сумі 29878-04 грн.

За участю представників сторін:

від позивача (скаржника) – не з’явився

від відповідача –не з”явився

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 31.10.2007 р. у справі № 7/292-3878 за позовом Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м.Тернопіль, до ВАТ “Козлівський цегельний завод”, смт.Козлів, Тернопільської області, про стягнення 29878 грн. 04 коп. штрафних санкцій за невиконання нормативу по працевлаштуванні 3 інвалідів у 2005 році, в тому числі 883, 34 грн. пені за їх несвоєчасну сплату, в позові відмовлено повністю.

При винесенні оскаржуваного рішення, місцевий господарський суд керувався ст.ст. 18, 19, 20 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів”, Положенням про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України від 03.05.1995 р. № 314, Положенням про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України від 26.09.2002 р. № 1434 та мотивував його тим, що відповідачем своєчасно направлено до Фонду соціального захисту інвалідів звіт форми № 10-ПІ про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2005 рік, чим проінформував відповідні органи про наявність вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів, а також тим, що відповідними органами інваліди на підприємство не направлялися з метою працевлаштування.

Скаржник, позивач у справі, не погодився з рішенням господарського суду Тернопільської області, подав апеляційну скаргу, в якій вказує підстави, з яких вважає, що дана постанова підлягає скасуванню, а слід ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на положення ч. 5 ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»та п. 3 Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 03.05.1995 р. № 314, зазначає, що з поданого відповідачем звіту вбачається, що підприємство не працевлаштувало необхідної кількості інвалідів, у зв’язку з чим робоче місце не може вважатися створеним, а відповідач таким, що виконав норматив по створенню робочих місць для працевлаштування інвалідів. Крім цього, апелянт зазначив, що в порушення п. 4 ч. 1 ст. 17 КАС України місцевий господарський суд вирішив даний спір в порядку, передбаченому ГПК України.

Позивач не забезпечив явки уповноваженого представника у судове засідання, хоча належним чином був повідомлений про час і місце судового розгляду справи, що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідач, скориставшись правом, наданим ст. 191 КАС України, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив доводи, викладені в ній, просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до вимог чинного законодавства України, підприємство не зобов’язане проводити пошук інвалідів для працевлаштування і самостійно їх працевлаштовувати, а лише створювати для інвалідів певні умови праці і забезпечувати їм соціальні гарантії.

Ухвалами від 06.02.2007р. та 13.03.2007р. суд неодноразово відкладав розгляд апеляційної скарги з метою витребування від відповідача по справі належних доказів того, що ним помісячно протягом 2005р. було проінформовано місцевий центр зайнятості щодо створення ВАТ “Козлівський цегельний завод” вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів. Однак, відповідач вимог суду не виконав та в судове засідання не з”явився, у зв”язку з чим спір вирішується на підставі наявних письмових доказів, що знаходяться в справі.

Розглянувши наявні матеріали справи, а також доводи та заперечення, наведені в апеляційній скарзі та у відзиві на неї, колегія суддів господарського суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду слід скасувати, а апеляційну скаргу задоволити з наступних підстав:

Відповідно до ст. 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, для підприємств, установ і організацій, незалежно від форми власності і господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі 4 % від загальної чисельності працюючих, а якщо працює від 8  до 25 чоловік –у кількості 1 робочого місця.

Із матеріалів справи, а саме із звіту відповідача форми № 10-ПІ про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2005 рік, вбачається, що середньооблікова чисельність працівників на підприємстві у звітному періоді складала 151 чоловік, відповідно норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у звітному періоді повинен був становити 6 інвалідів. Фактично працевлаштовано 3 інваліди. Отже, даний норматив працевлаштування відповідачем не дотримано в повному обсязі, виходячи із даних вказаних у звіті.

За п.п. 3.2.5 Інструкції із статистики кількості працівників, середньооблікова кількість штатних працівників за період з початку року (у тому числі за квартал, півріччя, 9 місяців, рік) обчислюється шляхом підсумовування середньооблікової кількості штатних працівників за всі місяці роботи підприємства, що минули за період з початку року до звітного місяця включно, та ділення одержаної суми на кількість місяців у цьому періоді, тобто відповідно на 2, 3, 4, ... 12.

Згідно змісту Листів Держкомстату № 6-2-7/230 від 21.10.2002 року та Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва № 6538 від 12.11.2003 р., у разі отримання при розрахунку не цілого значення показника необхідно заокруглювати його за загальними правилами арифметики до цілого значення.

Відповідно до вимог ст. 20 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим ст. 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 % річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Сплату адміністративно-господарських санкцій і пені підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов'язкових платежів).

Із розрахунку заборгованості по платежу до Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів за нестворені робочі місця для працевлаштування інвалідів за 2005 рік вбачається, що середньорічна заробітна плата штатного працівника складає 9 664, 90 грн. –відповідно Фондом соціального захисту інвалідів були нараховані штрафні санкції в такому ж розмірі за 3 нестворених робочих місця для працевлаштування інвалідів.

Також ВАТ “Козлівський цегельний завод” була нарахована пеня за несвоєчасну сплату вказаних адміністративно-господарських санкцій, яка становить, згідно з розрахунком Фонду, 883,34 грн.

Відповідно до ст. 18 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, працевлаштування інвалідів здійснюється органами  виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органами місцевого самоврядування, громадськими організаціями інвалідів.

Згідно ч. 2 ст. 19 цього ж Закону, відповідальність за незабезпечення зазначених нормативів покладається на керівника підприємств.

Відповідно до Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, підприємства розробляють заходи щодо створення робочих місць для інвалідів, включають їх до колективного договору, інформують центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення (пристосування ) робочих місць для працевлаштування інвалідів. (п. 5)

Згідно даного Положення, робоче місце інваліда вважається створеним, якщо воно відповідає встановленим вимогам робочого місця для інвалідів відповідної нозології, атестоване спеціальною комісією підприємства за участю представників МСЕК, органів Держнаглядохоронпраці, громадських організацій інвалідів, і введено в дію шляхом працевлаштування на ньому інваліда. (п. 3)

Довідкою Козівського районного центру зайнятості від 31.10.2006 р. № 01/549 повідомлено, що у 2005 році центром зайнятості інваліди на підприємство не направлялися для працевлаштування. Крім того, як уже зазначалося вище, відповідачем не було на вимогу суду представлено належних доказів того, що ним помісячно протягом 2005р. було проінформовано місцевий центр зайнятості щодо створення ВАТ “Козлівський цегельний завод” вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Отже, із зазначеного вище вбачається, що відповідач у 2005 році не повідомляв центр зайнятості про наявність створеного (пристосованого) робочого місця для інваліда.

Варто вказати, що подання підприємством річного звіту форми № 10-ПІ не вважається повідомленням відповідних органів про наявність вільних створених (пристосованих) робочих місць для працевлаштування інвалідів, оскільки звіт за 2005 рік, про який йдеться у даному випадку, подається у 2006 році, а інформувати про створення таких робочих місць підприємство зобов’язано, згідно вищезгаданого Положення, звітами форми № 3-ПН або іншим чином у звітному періоді.

Одночасно Львівським апеляційним господарським судом звертається увага господарського суду Тернопільської області на те, що даний спір помилково розглянутий за нормами ГПК України.

Таким чином, апеляційна інстанція дійшла висновку, що відповідач у 2005 році не здійснював необхідні заходи, спрямовані на виконання покладеного на нього обов’язку щодо створення необхідної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів, а отже штрафні санкції Фондом соціального захисту інвалідів до відповідача були застосовані правомірно та обґрунтовано.

Отже, враховуючи вищенаведене, а також норми чинного законодавства України і практику Вищого господарського, адміністративного та Верховного судів України щодо перегляду матеріалів справ в касаційному порядку з аналогічним предметом спору, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про скасування рішення господарського суду Тернопільської області, оскільки воно прийнята з неповним врахуванням всіх обставин справи та з порушенням чинного  законодавства України.

Керуючись ст.ст. 184, 195, 199, 200-205, п. 6 Прикінцевих та перехідних положень КАС України, -

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів задоволити.

2.          Рішення господарського суду Тернопільської області від 31.10.2006 р. у справі № 7/292-3878 скасувати і прийняти нову постанову.

3.          Позов задоволити. Стягнути з ВАТ “”Козлівський цегельний завод” (смт.Козлів, Козівський район, Тернопільської області, п/р 0001 в Тернопільській філії ВАТ “Банк Універсальний”  м.Тернопіль, МФО 338459, ) на користь Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м.Тернопіль, 29878 грн. 04 коп. позовної суми.

4.          Стягнути з ВАТ ”Козлівський цегельний завод” (смт.Козлів, Козівський район, Тернопільської області, п/р 0001 в Тернопільській філії ВАТ “Банк Універсальний”  м.Тернопіль, МФО 338459, ) в дохід державного бюджету –298 грн. 78 коп. державного мита по справі та 149 грн. 39 коп. державного мита по апеляційній скарзі.

5.          Доручити господарському суду Тернопільської області видати відповідні накази.

Матеріали справи №7/292-3878 направити на адресу господарського суду Тернопільської області.

Головуючий-суддя                                                                      В.В. Онишкевич

Суддя                                                                                              П.Д. Скрутовський

Суддя                                                                                             М. Г. Слука