ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

"23" березня 2007 р.
Справа  № 34/39-07-785А

23.03.2007р. об 15год.47хв. господарський суд Одеської області

у складі судді Фаєр Ю.Г.

при секретарі судового засідання Артем’євій В.В.,

за участю представників від позивача: Рибак О.Г., діючої на підставі довіреності №1 від 01.11.2006р.; від відповідача: Сандул С.Д. –головного державного податкового інспектора юридичного відділу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Одесі, діючого на підставі довіреності від 20.03.2007р. №9/10-00/210.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань господарського суду Одеської області №7 адміністративну справу №34/39-07-785А

за позовом Відкритого акціонерного товариства "Одеський коровай"

до відповідача Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Одесі

про скасування податкових повідомлень-рішень Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Одесі №/0 від 20.10.2006р. та від 13.11.2006р. №/1

СУТЬ СПОРУ: Відкрите акціонерне товариство "Одеський коровай" звернулося до суду з позовною заявою та заявою про уточнення позовних вимог, в якій просить скасувати податкові повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Одесі №/0 від 20.10.06р. та №/1 від 13.11.2006р., посилаючись на неправомірне визначення відповідачем податкового зобов'язання за платежем: частина прибутку в загальній сумі 246740грн., у т.ч. за основним платежем 169170грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 77570грн. внаслідок відсутності порушення позивачем вимог ст.65 Закону України „Про Державний бюджет України на 2005 рік” від 23.12.2004р. (із змінами та доп.) та ст.67 Закону України „Про Державний бюджет України на 2006 рік” від 20.12.2005р. (із змінами та доп.).

Відповідач проти позову заперечує з підстав, викладених у запереченні на позовну заяву, стверджуючи про правомірність прийнятих оскаржуваних позивачем податкових повідомлень-рішень №/0 від 20.10.2006р. та від 13.11.2006р. №/1, внаслідок порушення позивачем приписів ст. 65 Закону України „Про Державний бюджет України на 2005 рік” від 23.12.2004р. (із змінами та доп.), п.1 «Порядку і нормативу відрахування господарськими організаціями до загального фонду державного бюджету частини прибутку (доходу) за результатами фінансово-господарської діяльності у 2005 році та щоквартальної фінансово-господарської діяльності у 2006 році”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.05.2006р. №678, ст.67 Закону України „Про Державний бюджет України на 2006 рік” від 20.12.2005р. (із змінами та доп.).

Розглядом матеріалів справи встановлено:

Відкрите Акціонерне товариство „Одеський коровай” зареєстровано Виконкомом Приморської районної ради народних депутатів 05.08.1997р. за №756, неодноразово перереєстровано, зокрема, 09.06.2003р. за №26303175ю0010082, взято на податковий облік до ДПІ у м. Одесі з функціями безпосереднього обслуговування та контролю за ВПП 04.07.2000р. за №17.

ВАТ „Одеський коровай” має колективну форму власності. Одним із засновників (учасників, акціонерів) ВАТ „Одеський коровай” є Фонд Державного Майна України, частка якого у статутному фонді товариства складає 5,85%.

Спеціалізованою державною податковою інспекцією по роботі з великими платниками податків у м. Одесі здійснена планова документальна перевірка позивача з питання дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2005р. по 31.06.2006р., про що складено акт №395/13-312/00376886/6 від 11.10.2006р.

Перевіркою встановлено порушення вимог ст.65 Закону України „Про Державний бюджет України на 2005 рік” від 23.12.2004р. (із змінами та доп.) та ст.67 Закону України „Про Державний бюджет України на 2006 рік” від 20.12.2005р. (із змінами та доп.) внаслідок ненарахування позивачем та несплати до Державного бюджету України частини прибутку (доходу) за результатами фінансово-господарської діяльності за ІІ-ІV квартали 2005р. та за І півріччя 2006р. на загальну суму 169170грн.

На підставі вищезазначеного акту перевірки відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення №/0 від 20.10.2006р., в якому згідно з підпунктом „б” підпункту 4.2.2 ст.4 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 21.12.2000р. (із змінами та доп.), ст.65 Закону України від 23.12.2004р. № 2285 „Про Державний бюджет України на 2005 рік” та згідно ст.67 Закону України „Про Державний бюджет України на 2006 рік” відповідно до п.п.17.1.3 п.17.1 ст.17 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 21.12.2000р. (із змінами та доп.) визначено позивачу податкове зобов'язання за платежем: частина прибутку в загальній сумі 246740грн., у т.ч. за основним платежем 169170грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 77570грн.

Не погоджуючись в прийнятим відповідачем податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до відповідача зі скаргою від 27.10.2006р. №617/01-юр, за результатами розгляду якої відповідач прийняв рішення про результати розгляду первинної скарги від 08.11.2006р. №12827/10/13-37-58/535, за результатами розгляду якої оскаржуване податкове повідомлення-рішення залишене без змін, а скарга позивача - без задоволення.

Враховуючи вимоги Порядку направлення органами державної податкової служби України податкових повідомлень платникам податків, затвердженого наказом ДПА України від 21.06.01р. N253 (зареєстр. в Міністерстві юстиції України 6.07.01р. за N567/5758) (із змінами та доп.), відповідач надіслав позивачу нове податкове повідомлення-рішення №/1 від 13.11.2006р., яким довів новий граничний строк для сплати податкових зобов’язань.

Не погодившись з зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся до господарського суду Одеської області з позовом та уточненнями до нього про їх скасування.

Відповідач посилається в обґрунтування відсутності підстав для задоволення позовних вимог на те, що частка в статутному фонді позивача, яка належить державі в особі Фонду державного майна України, становить 5,85%. Згідно даних звітів про фінансові результати позивача за 2005р. та за І квартал 2006р. частка чистого прибутку відповідно до розміру державної частки (акцій) у статутному фонді підприємства становить: за ІІ-ІV квартали 2005р. у сумі 4720600грн.; за І півріччя 2006р. у сумі 1063000грн., загальна сума якого складає 5783600 (5783600х50%х5,85%), згідно ст.65 Закону України „Про Державний бюджет України на 2005 рік” від 23.12.2004р. (із змінами та доп.), п.1 «Порядку і нормативу відрахування господарськими організаціями до загального фонду державного бюджету частини прибутку (доходу) за результатами фінансово-господарської діяльності у 2005 році та щоквартальної фінансово-господарської діяльності у 2006 році”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.05.2006р. №678, ст.67 Закону України “Про Державний бюджет України на 2006 рік” від 20.12.2005р. (із змінами та доп.).

Так, статтею 65 Закону України „Про Державний бюджет України на 2005 рік” від 23.12.2004р. (із змінами та доп.) установлено, що господарські організації: державні, казенні підприємства та їх об'єднання і дочірні підприємства, а також акціонерні, холдингові компанії та інші суб'єкти господарювання, у статутному фонді яких державі належать частки (акції, паї), та їх дочірні підприємства сплачують до загального фонду Державного бюджету України частину прибутку (доходу).

Норматив і порядок відрахування частини прибутку зазначеними підприємствами до державного бюджету передбачено Порядком і нормативами відрахування господарськими організаціями до загального фонду державного бюджету частини прибутку (доходу) за результатами фінансово-господарської діяльності у 2005 році та щоквартальної фінансово-господарської діяльності у 2006 році, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 678 від 17.05.2006.

Відповідно до п.1 названого Порядку і нормативів господарські організації (крім підприємств установ кримінально-виконавчої системи, державних банків та державного підприємства "Енергоринок") здійснюють відрахування до загального фонду державного бюджету частини прибутку (доходу) за результатами фінансово-господарської діяльності у 2005 році (крім частини прибутку (доходу), сплаченої відповідно до статті 65 Закону України "Про Державний бюджет України на 2005 рік" та наростаючим підсумком щоквартальної фінансово-господарської діяльності у 2006 році.

Згідно із п.2, 3 названого Порядку та нормативів відрахування частини прибутку (доходу) здійснюється: державними, в тому числі казенними, підприємствами (крім державних сільськогосподарських підприємств, державного підприємства "Укрінвестбуд", суб'єктів природних монополій, підприємств, обсяг чистого прибутку яких перевищує 50 млн. гривень, та суб'єктів господарювання, засновником яких є Кабінет Міністрів України) та їх об'єднаннями і дочірніми підприємствами, акціонерними, холдинговими компаніями та іншими суб'єктами господарювання, у статутному фонді яких державі належать частки (акції, паї), та їх дочірніми підприємствами - у розмірі 50 відсотків чистого прибутку (доходу), розрахованого згідно з положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку. Акціонерні, холдингові компанії та інші суб'єкти господарювання, у статутному фонді яких державі належать частки (акції, паї), та їх дочірні підприємства здійснюють відрахування частини прибутку (доходу) відповідно до розміру державної частки (акцій, паїв) у їх статутному фонді.

Відповідно до ст.67 Закону України “Про Державний бюджет України на 2006 рік” від 20.12.2005р. (із змінами та доп.) господарські організації: державні, в тому числі казенні підприємства та їх об'єднання і дочірні підприємства, а також акціонерні, холдингові компанії та інші суб'єкти господарювання, у статутному фонді яких державі належать частки (акції, паї), та їх дочірні підприємства сплачують до Державного бюджету України частину прибутку (доходу).

Посилаючись на вищевикладене, відповідач вважає, що в порушення вищенаведених норм, позивачем не проводяться відрахування частини чистого прибутку відповідно до розміру державної частки (акцій) у статутному фонді підприємства за фінансово-господарської діяльності у ІІ-ІV квартали 2005р. у сумі 4720600грн.; у І півріччя 2006р. у сумі 1063000грн. При цьому, вищезазначені статті Законів України „Про Державний бюджет України на 2005 рік” та “Про Державний бюджет України на 2006 рік” носять імперативний характер і не ставить обов’язків виплати частини чистого прибутку в залежності від наявності чи відсутності рішення загальних зборів акціонерного товариства про порядок розподілу прибутку за підсумками фінансового року.

Слід зауважити, що Порядком відрахування господарськими організаціями до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2007р. N68, господарські організації здійснюють відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) за результатами фінансово-господарсько діяльності у 2006 році (крім частини прибутку (доходу), сплаченої відповідно до статті 67 Закону про Державний бюджет України на 2006 рік та наростаючим підсумком щоквартальної фінансово-господарської діяльності у 2007 році.

Статтею 63 Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік” вiд 19.12.2006р. (із змінами та доп.) встановлено, що господарські організації сплачують до Державного бюджету України частину прибутку (доходу): акціонерні, холдингові компанії та інші суб'єкти господарювання, у статутному фонді яких державі належать акції (частки, паї), та їх дочірні підприємства, - у розмірі базових нормативів відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів.

Дослідивши надані сторонами документи та заслухавши пояснення та заперечення представників сторін, суд вважає визначення відповідачем податкового зобов'язання за платежем: частина прибутку в загальній сумі 246740грн., у т.ч. за основним платежем 169170грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 77570грн. неправомірним з наступних підстав.

Відповідно зі ст.67 Конституції України кожний зобов’язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законодавством. Система оподаткування, податки і збори встановлюються виключно законами України.

Порядок введення всіх видів податків і зборів, інших обов’язкових платежів в бюджети і державні цільові фонди встановлює Закон України „Про систему оподаткування” від 25.06.1991р.(із змінами та доп.), згідно ст.1 якого будь-які податки і збори (обов'язкові платежі), які запроваджуються законами України, мають бути включені до цього Закону. Всі інші закони України про оподаткування мають відповідати принципам, закладеним у цьому Законі.

Статтями 14 та 15 Закону України ”Про систему оподаткування” від 25.06.1991 (із змінами та доп.) визначено вичерпний перелік загальнодержавних, а також місцевих податків і зборів (обов'язкових платежів) і в їх переліку відсутні такі податки (збори, обов’язкові платежі) як „частина прибутку (доходу) господарських організацій, що вилучаються до бюджету”, або „дивіденди (доход), нараховані на акції (частки, паї) господарських товариств, які є у державній власності”.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що частина чистого прибутку, яку повинні сплачувати до загального фонду Державного бюджету України акціонерні, холдінгові, лізингові компанії та інші суб’єкти господарювання відповідно до розміру державної частки (акцій, паїв) у їх статутному фонді, не входить до системи оподаткування України та відповідно не є податком (збором, обов’язковим платежем), тобто зазначені платежі відносяться до податкових надходжень у розумінні ст.9 Бюджетного Кодексу України та не мають податкового режиму справляння.

Нормами пунктів 7, 8 статті 11, п.6 ст.10 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" органам податкової служби надано право застосувати до підприємств, установ, організацій і громадян фінансові санкції у порядку та розмірах, встановлених законом, забезпечувати своєчасне їх стягнення.

У відповідності до п. 17.1 ст.17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” штрафні санкції накладаються на платника податків за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пп.17.1.7 п.17.1 цієї статті у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов'язаний сплатити штраф у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі десяти відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці від 31 до 90 календарних днів включно, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі двадцяти відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці, що є більшою 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі п'ятдесяти відсотків погашеної суми податкового боргу.

Відповідно до п. 1.5 ст.1 вказаного закону штрафна санкція (штраф) –це плата у фіксованій сумі або у вигляді відсотків від суми податкового зобов'язання (без урахування пені та штрафних санкцій), яка справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним правил оподаткування, визначених відповідними законами.

З наведених норм випливає, що штрафні санкції можуть застосовуватись до платників податків лише у випадку порушення ними податкового законодавства.

Оскільки судом встановлено, що платіж –„частина прибутку (доходу) господарських організацій (у статутних фондах яких є державна частка), що сплачується до бюджету” не є податковим зобов’язанням, то неправомірним є застосування до позивача штрафних санкцій на підставі пп.17.1.7 п.17.1 ст.17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, а тому спірні податкові повідомлення-рішення про застосування до позивача штрафних санкцій визнаються судом неправомірним.

Як вбачається із матеріалів справи, одним із засновників ВАТ „Одеський коровай” є Фонд державного майна України, частка якого складає 5,85%. Корпоративними правами держави є право держави, частка якого визначається в статутному фонді господарського товариства, що включає право на управління цим товариством, отримання певної частки його прибутку (дивідендів), активів у разі ліквідації, а також інші права, передбачені законом та установчими документами. Корпоративні права держави поділяються на такі, що забезпечують контроль держави щодо діяльності господарських товариств над прийняттям рішень (більш, ніж 50 відсотків акцій), і такі, що неповною мірою забезпечують здійснення контролю.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України „Про затвердження Основних концептуальних підходів до підвищення ефективності управління корпоративним правом держави” від 11.02.2004р. №115, суб’єкти управління корпоративними правами держави є Кабінет Міністрів України, Фонд державного майна України, органи виконавчої влади, уповноважені Кабінету Міністрів України, які забезпечують провадження діяльності господарськими товариствами відповідно до корпоративно-дивідендної політики держави.

Затвердження порядку розподілу прибутку, строків та порядку виплати частини прибутку (дивідендів) в акціонерних товариствах належить до виключної компетенції зборів акціонерів, які відповідно до чинного законодавства виплачують дивіденди один раз за підсумками року і немає жодних підстав вимагати від суб’єктів господарювання, частки статутних фондів яких належать державі, щоквартального проведення зборів учасників для вирішення питання відносно нарахування дивідендів, так як відповідно до Конституції України Держава забезпечує захист прав всіх суб’єктів права власності і господарювання. Всі суб’єкти права власності рівні перед законом.

Слід зазначити, що відповідач визначає обов’язковим для акціонерних компаній і інших суб’єктів господарювання, у статутному фонді яких державі належать долі (акції, паї) платіж, вказаний в ст.65 Закону України „Про Державний бюджет України на 2005р.” та в ст.67 Закону України „Про Державний бюджет України на 2006 рік”, що значить, що в цій частині вищезазначені Закони України про Держбюджет на 2005 та 2006р. порушують права, гарантовані Конституцією України.

Оскільки правова позиція позивача та відповідача по даній справі свідчить про неоднозначне тлумачення прав та обов’язків платників податків та контролюючих органів, тому згідно з приписами п.п.4.4.1 п.4.4 ст.4 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетом та державними цільовими фондами” від 21.12.2000р. (із змінами та доп.) у разі, коли норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав і обов’язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого, є можливість прийняття рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

За викладених обставин, суд доходить висновку, що позовні вимоги ВАТ „Одеський коровай” підлягають задоволенню повністю, слід скасувати податкові повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Одесі №/0 від 20.10.2006р. та №/1 від 13.11.2006р.

Суд також бере до уваги, що згідно з ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені витрати з Державного бюджету України.

Відповідно до ч.2 ст.89 КАС України судовий збір, сплачений у більшому розмірі, ніж встановлено законом, повертається ухвалою суду за клопотанням особи, яка його сплатила. Таким чином позивач не позбавлений права звернутися до суду з клопотанням про повернення надмірно сплаченого судового збору.

З урахуванням викладеного, позивачу підлягає відшкодуванню судовий збір на суму 3,4грн.

Керуючись ст.ст.71, 72, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.             Позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства "Одеський коровай"; задовольнити повністю.

2.          Скасувати податкові повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Одесі №/0 від 20.10.2006р. та №/1 від 13.11.2006р.

3.          Стягнути з Державного бюджету України на користь Відкритого акціонерного товариства "Одеський коровай" (п/р 192 в філії ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України»м.Одеса, МФО 328618, код 00376886, адреса: 65078, м.Одеса, вул. Ген.Петрова,14) судовий збір у розмірі 3(три)грн.40коп.

4.          Виконавчий лист видати після набрання постановою законної сили в разі надходження заяви особи, на користь якої ухвалено судове рішення.

Постанова господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого КАС України, якщо таку заяву не було подано; якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений КАС України, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку.

Про апеляційне оскарження рішення суду (постанови) першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                                 Фаєр Ю.Г.