ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2007 р.
Справа № 9/138-16/184-3/49

За позовом
Відкритого акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго»в особі філії Калуський РЕМ, Івано-Франківська обл., м. Калуш, вул. Об»їздна, 10

До відповідача
Закритого акціонерного товариства «Оріпласт», Івано-Франківська обл., м. Калуш, Промислова зона, 13
а/с № 74

Суддя М.М. Фрич

При секретарі судового засідання І.В.Толочко

Представники:

Від позивача:  Понайда Роман Іванович  - юрист, (довіреність № 693 від 23.03.2006 року)

Від відповідача: Попадинець Леся Петрівна - представник, (довіреність від 02.01.2006 року)

Суть справи: заявлено вимогу про стягнення з відповідача 6511грн. 24коп. нарахувань за перевищення договірних (граничних) величин електроспоживання.

В судовому засіданні 06.03.2007 року оголошувалась перерва до 29.03.2007 року.

Позивач позовні вимоги підтримав, вказуючи при цьому на:

наявність договірних відносин з відповідачем, - Договір про постачання електричної енергії № 1015 від 11.01.2002 року, згідно п. 3.1 якого відповідач зобов”язувався використовувати електроенергію в межах договірних (граничних) величин та дотримуватися встановлених режимів електроспоживання, обумовлених цим Договором.

–          порушення відповідачем договірних зобов”зань щодо обов”язку дотримання договірних величин електроспоживання;

–          пункт 11 Порядку постачання електричної енергії споживачам (затвердженого постановою КМУ від 24.03.99 № 441 в редакції від 09.04.02 № 457), п. 5.3 Правил користування електричною енергією (затверджених постановою НКРЕ від 31.07.96 № 28 в редакції від 22.08.02 № 928), на підставі яких позивачем була відкоригована договірна (гранична) величина споживання електричної енергії, про що відповідача було належним чином повідомлено;

–          статтю 26 Закону України “Про електроенергетику”, пункт 8.5 ПКЕЕ та п. 4.2 Договору, на підставі яких відповідачу проведено додаткове нарахування за перевищення договірної (граничної) величини  електроспоживання, що становить п”ятикратну вартість різниці фактично спожитої  і договірної величини споживання електроенергії.

Відповідач проти заявлених вимог заперечив, посилаючись на сплив строку позовної давності згідно п. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, яка встановлює скорочений термін позовної давності в один рік для стягнення штрафних санкцій.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, враховуючи чинне законодавство, встановив:

Відповідно до умов укладеного між сторонами Договору про постачання електричною енергією № 1015 від 11.01.02 (далі –Договір) Позивач зобов”язався постачати електроенергію у відповідності з умовами Договору, а Споживач (відповідач) своєчасно проводити оплату за використану електроенергію та виконувати інші умови визначені даним Договором (п. 1.1).

Згідно п. 3.1 Договору, відповідач зобов”язувався використовувати електроенергію в межах, встановлених згідно п. 2.2 даного договору та дотримуватись встановлених режимів електроспоживання, обумовлених цим Договором.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов  договору  та  вимог  Цивільного Кодексу.

Відповідно до п. 11 Порядку постачання електричної енергії споживачам (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 березня 1999 р. N 441 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 9 квітня 2002 р. N 475), за підсумками місяця гранична величина споживання електричної енергії для споживачів коригується до рівня фактично сплаченої за цей місяць величини її споживання.

У зв”язку із невчасним проведенням розрахунків у листопаді-грудні 2003 року, відповідно до п. 11 Порядку постачання електричної енергії споживачам, поданих відповідачем звітів, відповідачу була відкоригована гранична величина споживання електричної енергії за листопад-грудень 2003 року до рівня фактично сплаченої, про що відповідачу було надіслано наявні в матеріалах справи повідомлення про коригування граничних величин, рахунки за перевищення споживання електроенергії, про що свідчить поштовий реєстр.

Пункт 13 Порядку постачання електричної енергії споживачам встановлює, що споживачі у разі перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності несуть відповідальність згідно з частинами п'ятою і шостою статті 26 Закону України "Про електроенергетику".

За недотримання встановлених граничних величин електроспоживання відповідно до ч.5 ст. 26  Закону України “Про електроенергетику” (в редакції, яка існувала на час виникнення спору) позивачем проведено нарахування в розмірі п”ятикратної вартості різниці між фактично спожитою та договірною величиною електроспоживання, що становить 6511грн. 24коп., доказів погашення відповідачем якої не подано.

При цьому суд вважає за правильне вказати, що згідно внесених змін в Закон України “Про електроенергетику” від 23.06.05 зменшено розмір відповідальності за споживання електричної енергії понад договірну величину за розрахунковий період.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України “Про електроенергетику”  (в редакції від 23.06.05), споживачі (крім населення, професійно-технічних навчальних закладів та вищих навчальних закладів I - IV рівнів акредитації державної і комунальної форм власності) у випадку споживання електричної енергії понад договірну величину за розрахунковий період сплачують енергопостачальникам двократну вартість різниці фактично спожитої і договірної величини.

А згідно ч. 2 ст. 5 Цивільного кодексу України, акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом”якшує або скасовує цивільну відповідальність, що має місце в даному випадку.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що в  до спірних правовідносин в даній справі слід застосувати  положення ч. 5 ст. 26 Закону України “Про електроенергетику”, яка встановлює відповідальність у вигляді двократної вартості різниці фактично спожитої і договірної величини (пом”якшує відповідальність), про що вказано і в постанові Вищого господарського суду України від 17.01.07р., а.с 132). А відповідно до ч. 1 ст. 11112  Господарського процесуального кодексу України, вказівки,  що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

За таких обставин, враховуючи поданий позивачем на вимогу суду розрахунок за перевищення договірних величин споживання електроенергії в листопаді-грудні 2003 року виходячи із двократної вартості різниці фактично спожитої і договірної величини електроспоживання (1627грн. 81коп.), неподання відповідачем доказів оплати нарахованої суми, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, а саме в розмірі двократної вартості різниці фактично спожитої і договірної величини електроспоживання.

Заперечення відповідача, в яких він вказує на сплив  строку позовної давності згідно п. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, яка встановлює скорочений термін позовної давності в один рік для стягнення штрафних санкцій, судом визнаються безпідставними з огляду на наступне:

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов”язання, зокрема в разі прострочення виконання.

Тобто, порядок нарахування неустойки залежить від суми невиконаного або неналежним чином виконаного зобов”язання, в той час як двократна вартість за перевищення договірних велечин електроспоживання нараховується на одиницю продукції, виражається у ціновому показнику і не може бути виражена певною сумою невиконаного або неналежним чином виконаного зобов”язання,  про що вказано в постанові Вищого господарського суду України від 14.06.06 (а.с. 98).

Тому, передбачена ст. 26 Закону України “Про електроенергетику” відповідальність не є видом забезпечення виконання зобов”язань споживача електроенергії, а є самостійною майновою відповідальністю споживача, що передбачена діючим спеціальним законодавством, а отже, відносно вимог про стягнення двократної вартості електроенергії застосовується загальний строк позовної давності (3 роки), який в даному випадку не пропущений.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покласти на відповідача.

З огляду на викладене та керуючись ст. 124 Конституції України, ч. 2 ст. 5, ст. 526 Цивільного кодексу України, ч. 5 ст. 26 Закону України “Про електроенергетику”  (в редакції від 23.06.05), п.п. 11, 13 Порядку постачання електричної енергії споживачам (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 березня 1999 р. N 441 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 9 квітня 2002 р. N 475), ст. 49, ст.ст. 82-85, ч. 1 ст. 11112  Господарського процесуального кодексу України, суд, -

вирішив

позов задоволити частково.

Стягнути з Закритого акціонерного товариства «Оріпласт», Івано-Франківська обл., м. Калуш, Промислова зона, 13 (р/р 0885 в АПБ “Прикарпаття”, МФО 336729, код ЗКПО 31789207) на користь Відкритого акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» в особі філії Калуський РЕМ, Івано-Франківська обл., м. Калуш, вул. Об»їздна, 10 (р/р 70293 в Калуському відділення “Промінвестбанку”, МФО 336387, код 24679315) –1627грн. 81коп. нарахувань за перевищення договірних (граничних) величин електроспоживання.

Стягнути з Закритого акціонерного товариства «Оріпласт», Івано-Франківська обл., м. Калуш, Промислова зона, 13 (р/р 0885 в АПБ “Прикарпаття”, МФО 336729, код ЗКПО 31789207) на користь Відкритого акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» в особі філії Калуський РЕМ, Івано-Франківська обл., м. Калуш, вул. Об»їздна, 10 (р/р 0293 в Калуському відділення “Промінвестбанку”, МФО 336387, код 24679315) –102грн. 00коп. витрат по сплаті державного мита та 118грн. 00коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Накази суду видати після набрання рішення законної сили.

В решті частині в позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, у разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання повного рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя                                                                                                                       М.М. Фрич

05.04.07

Виготовлено в “Діловодстві”

Кучер Н.М._____________