АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________
__________________________________________________________________________________
Путятинський, 3/65  тел.(8-0412) 48-16-02
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" березня 2007 р.
Справа № 20/317-НА

м. Житомир

Житомирський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого   судді

суддів:

при
секретарі
,

за
участю представників сторін:

від
позивача:     не з'явився,

від
відповідача: Богданова Н.І., довіреність №318/07 від 23.01.2007 року,

розглянувши
апеляційні скарги Управління пенсійного фонду України в Старокостянтинівського
районі Хмельницької області, м. Старокостянтинів Хмельницької області та
Приватного підприємця ОСОБА_1,                                м.
Старокостянтинів Хмельницької області

на
постанову господарського суду Хмельницької
області

від
"13" листопада 2006 р. у справі № 20/317-НА (суддя Гладій
С.В.)

за
позовом Приватного підприємця ОСОБА_1, м. Старокостянтинів Хмельницької області

до
Управління Пенсійного фонду України в Старокостянтинівському районі
Хмельницької області, м. Старокостянтинів Хмельницької області

про
визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу НОМЕР_1 на суму
3644,94 грн., визнання протиправним та скасування рішення НОМЕР_2 про
застосування штрафних санкцій в сумі 1252,89 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Хмельницької області від 13.11.2006
року у справі №20/317-НА позов Приватного підприємця ОСОБА_1 задоволено
частково: визнано протиправною та скасовано вимогу Управління Пенсійного фонду
України в Старокостянтинівському районі Хмельницької області про сплату боргу
НОМЕР_1 в частині сплати недоїмки в розмірі 777 грн.; визнано протиправним та
скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України в Старокостянтинівському
районі Хмельницької області НОМЕР_3 про застосування фінансових санкцій в сумі 268,80
грн. В решті позову відмовлено.

Крім того, стягнуто з Державного бюджету України на користь
позивача                    1,70 грн.
судового збору (а.с.18-20, т.2).

Не погоджуючись з прийнятою постановою Управління Пенсійного фонду
України в Старокостянтинівському районі Хмельницької області звернулося до суду
з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищезазначену постанову та
прийняти нову з підстав, викладених у скарзі (а.с.31-33. т.2).

Вважає, що позивач згідно п.1 ст.19 Закону України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", п.1 ст.4 Закону України "Про збір на
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та п.п.4.1. п.4
Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України, повинен нараховувати та сплачувати 31,8 % ( 32 %
відсотки в 2004 році, 32,3 % в 2005 році ) від суми фактичних витрат на оплату
праці (грошового забезпечення) працівників, що включають витрати на виплату
основної і додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та
компенсаційних виплат, у тому числі в натуральній формі, які визначаються
згідно з нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України
"Про оплату праці", виплати винагород фізичним особам за виконання
робіт (послуг) за угодами цивільно-правового характеру, що підлягають
обкладенню податком на доходи фізичних осіб, а також на суми оплати перших
п'яти днів тимчасової непрацездатності, яка здійснюється за рахунок коштів
роботодавця та допомоги у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю.

Посилається на те, що з матеріалів справи вбачається, що позивач
за період з 01 березня 2005 року по грудень 2005 року не нарахував страхові
внески по тарифу 32,3%, 32,01% на фонд оплати праці найманих працівників, що
привело до відхилення, як зазначено в акті перевірки в розмірі 3644,94 грн.

В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної
скарги підтримав в повному обсязі.

Не погоджуючись з прийнятою постановою ПП ОСОБА_1 звернулася до
суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищезазначену постанову та
прийняти нову, якою позов задовольнити повністю (а.с.47-48, т.2).

Посилається на те, що місцевим господарським судом не враховано
дію пункту 1 частини 8 Прикінцевих положень Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", яким передбачено, що
до набрання чинності законом про спрямування частини страхових внесків до
Накопичувального фонду (крім підпункту 5, який діє протягом, строку визначеного
Законом України "Про внесення змін до деяких Законів України щодо
оподаткування сільськогосподарських підприємств та підтримки соціальних
стандартів їх працівників" страхові внески, що перераховуються до
солідарної системи (крім страхових внесків, що перераховуються особами,
зазначеними в пунктах 3,4 ст.11 та у ст.12 цього Закону, а також страхових
внесків, сплачуваних за осіб, зазначених у пунктах 8,13,14, ст.11 цього
Закону), сплачуються страхувальниками та застрахованими особами на умовах і в
порядку, визначених цим Законом, та в розмірах, передбачених Законом України
"Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" для
відповідних платників збору.

В судове засідання представник позивача не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце
розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.196 Кодексу адміністративного судочинства
України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь
у справі,  належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду
справи.

Колегія суддів вважає, що відсутність представника позивача не
перешкоджає  розгляду справи за наявними
у ній матеріалами.

Позивачем заявлено клопотання про зупинення провадження у справі,
яке ухвалою Житомирського апеляційного господарського суду від 29.03.2007 року
відхилено.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши доводи
апеляційних скарги, розглянувши матеріали справи, колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Головним спеціалістом відділу управління Пенсійного фонду України
в Старокостянтинівському районі Римарчук О.Г. проведено документальну перевірку
з питань дотримання вимог чинного законодавства щодо повноти нарахування
страхових внесків до Пенсійного фонду України приватним підприємцем ОСОБА_1,
АДРЕСА_1, за наслідками якої складено акт НОМЕР_4(а.с.37-38, т.1).

Перевіркою встановлено, що згідно з абз.1 п.1 ст.14 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" ПП ОСОБА_1 є
страхувальником для найманих працівників і за період з 01.01.2004р. по
28.02.2005р. здійснювала нарахування страхових внесків на фактичні витрати на
оплату праці за тарифом 32 % на загальну суму 367,08 грн.

Зазначено, що з березня 2005р. по грудень 2005р. страхові внески
за ставкою 32,3% (березень - 32,01%) на фактичні витрати на оплату праці
найманих працівників  приватним
підприємцем ОСОБА_1 не нараховувались. Загальна сума не нарахованих страхових
внесків становить 3644,94 грн. (за березень 1047 грн. х 32,01% = 335,14 грн., з
квітня по грудень 10247 грн. х 32,3% = 3309,80 грн.), чим порушено пп.1 ст.19,
п.2 ст.20, п.п1 п.8 Прикінцевих положень Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003р.
№1058-ІУ та пп.4.1 п.4, пп.5.1.1 - п.п.5.1.3 п.5.1 п.5 Інструкції про порядок
обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України,
затвердженої Постановою правління ПФУ від 19.12.2003р. №21-1.

Згідно висновку в результаті документальної перевірки
встановлено  ненарахування приватним
підприємцем ОСОБА_1страхових внесків по тарифу 32,3% (березень 32,01%) в сумі
3644,94 грн. на витрати на оплату оплати праці найманих працівників 11294,00
грн. за період з 01.03.2005р. по 31.12.2005р.

За наслідками перевірки НОМЕР_4 управлінням Пенсійного фонду
України в Старокостянтинівському районі виставлено позивачу вимогу НОМЕР_1 про
сплату боргу в розмірі 3644,94 грн. (а.с.3, т.1).

Крім того, на підставі п.4 ч.9 ст. 106 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" відповідачем прийнято
рішення НОМЕР_3 про застосування до позивача фінансових санкцій в сумі 1252 грн.
89 коп. (а.с.4, т.1).

З поданих матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1, зареєстрована
як суб'єкт підприємницької діяльності-фізична особа (свідоцтво про державну
реєстрацію серія ВОО НОМЕР_5), здійснює свою діяльність за спрощеною системою
оподаткування та сплачує єдиний податок у відповідності до Указу Президента
України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів
малого підприємництва" №727 від 03.07.2004р., що підтверджується
свідоцтвом про сплату єдиного податку від 28.12.2002р. серія А № 500526.
(а.с.5,6, т.1).

Згідно п.6 Указу Президента України від 03.07.1998 № 727/98
"Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва" суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний
податок, не є платником податків і зборів (обов'язкових платежів) за
встановленим переліком.

При цьому ст.4 Закону України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" від 09.07.2003р. №1058 (далі - Закон №
1058) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на
Конституції України, складається з Основ законодавства України про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про
недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови
пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних
договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів,
прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють
відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Цей Закон визначає принципи, засади і механізми функціонування
системи   загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій,
надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок
страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим
Законом, а також регулює порядок формування накопичувального Пенсійного фонду
та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування
довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей
та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Законом №1058 також визначено, що страхові внески це - кошти
відрахувань на соціальне страхування та збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування, сплачені згідно із законодавством, що діяло раніше; кошти,
сплачені на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування відповідно до
цього Закону; а страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до
цього Закону сплачують страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Статтею 5 Закону України "Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" визначено, що виключно цим Законом регулюються
відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, визначається коло осіб, які підлягають державному
пенсійному страхуванню, платники страхових внесків, їх права  та обов'язки, порядок нарахування, обчислення
та сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внесками.

Статтею 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" визначено, що страхувальники - роботодавці та інші
особи, які відповідно до цього  Закону
сплачують страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Згідно п.1 ст.14 Закону №1058 страхувальниками, зокрема є
роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до
законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та
господарювання, об'єднання громадян, профспілки, політичних партій (у тому
числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи
зазначених підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, профспілок,
політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із
застрахованими особами), фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та
інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької
діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок,
єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний
торговий патент), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору
(контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами
цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10, 15 ст. 11
цього Закону, крім того, ст.15 Закону №1058 встановлено, що платниками
страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в ст.14
цього Закону.

Таким чином, обов'язковість сплати страхового внеску на
загальнообов'язкове пенсійне страхування не пов'язується із статусом платника
податку як суб'єкта підприємницької діяльності, а спір по даній справі не
підпадає під правовідносини, що регулюються Указом Президента України від
03.07.1998 року №727/98 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого підприємництва".

Пунктом 6 ч. 2 ст. 17 Закону передбачено, що страхувальники
зобов'язані нараховувати, обчислювати і сплачувати у встановлений строк та в
повному обсязі страхові внески. Законодавством не можуть встановлюватися пільги
з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати (частина
6 статті 18 Закону).

Слід зазначити, що ст.18 Закону №1058 визначено, що страхові
внески є цільовим загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій
території України в порядку, встановленому цим Законом. Страхові внески не
включаються до складу податків, інших обов'язкових платежів, що складають
систему оподаткування. На ці внески не поширюється податкове законодавство.
Законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати
страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Статтею 19 Закону визначено, що страхові внески нараховуються
роботодавцями на суми фактичних витрат на оплату праці своїх найманих
працівників, допомоги з тимчасової непрацездатності, на виплати за
цивільно-правовими договорами за виконані роботи (послуги), що обкладаються
податком з доходів фізичних осіб.

До набрання чинності законом про спрямування частини страхових
внесків до Накопичувального фонду страхові внески, що перераховуються до
солідарної системи, сплачуються зазначеними страхувальниками на умовах і в порядку,
визначених Законом, та в розмірах, передбачених Законом України "Про збір
на обов'язкове державне пенсійне страхування" (п.п.1 п.8 розділу XV
"Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування").

Указ Президента України "Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" регулює податкові
правовідносини. Суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали спрощену
систему оподаткування, згаданим Указом звільнені від сплати збору на
обов'язкове держане пенсійне страхування, а не від сплати страхових внесків.

Збір на обов'язкове державне пенсійне страхування - платіж, який
статтею 14 Закону України "Про систему оподаткування " віднесено до
загальнодержавних податків і зборів, сплачується в порядку, передбаченому
Законом України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків
перед бюджетами та державними цільовими фондами".

З вище наведеного слідує, що на відносини, які виникають між
суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, з
01.01.2004р. не поширюється дія Закону України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими
фондами" і Указ Президента України "Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва".

Пунктом 15 Прикінцевих положень Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що до
приведення законодавства України у відповідність з цим Законом, закони України
та інші нормативно - правові акти застосовуються в частині, що не суперечать
цьому Закону.

Як вбачається з матеріалів справи (акт перевірки, розрахунки сум
страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування) позивач
за період з 01 березня 2005р. по грудень 2005р. не нараховував страхові внески
32%, 32,3% на фонд оплати праці найманих працівників, що привело до відхилення,
як зазначено в акті перевірки в розмірі 3644,94 грн.

Управлінням Пенсійного фонду у Старокостянтинівському районі
15.03.2006р. позивачу, відповідно до ст.106 Закону України "Про
загальнообов'язкове пенсійне страхування" виставлено вимогу про сплату
боргу №Ф-364 в якій зазначено, що станом на 15.03.2006р. за позивачем значиться
заборгованість зі сплати страхових внесків в розмірі 3644,94 грн. та вимога про
сплату даної недоїмки.

Відповідно до ст.106 Закону України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" у разі виявлення своєчасно не сплачених сум
страхових внесків страхувальники зобов'язані самостійно обчислити ці внески і
сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.
Суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені
страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі
обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених
частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю
із сплати страхових внесків (далі -недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені
та застосуванням фінансових санкцій.

Територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки,
визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають
недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим
документом. Протягом  десяти робочих днів
із дня одержання вимоги про сплату недоїмки страхувальник зобов'язаний сплатити
суми недоїмки та суми фінансових санкцій.

Відповідно до пп.4 ч.9 ст.106 Закону України №1058, п.9.3.4
Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України, затверджено Постановою правління ПФУ №21-1 від
19.12.2003р., зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16.01.2004р.
№64/8663, за донарахування територіальним органом Пенсійного фонду або
страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків
накладається штраф у розмірі 5 відсотків зазначених сум за кожний повний або
неповний місяць, за який донараховано ці суми.

Враховуючи вищезазначені норми Закону, сплату позивачем єдиного
податку (частина ставки якого спрямовується до Пенсійного Фонду), відповідно до
якого при умові узгодження вимоги на донараховані внески, за відповідний період
від сплати єдиного податку за найманих працівників, на особовий рахунок
платника буде зараховано 42% , а саме: березень 2005р.- 250,00 грн. (84,00 грн.
- 42%), квітень 2005р. - 250,00 грн. (84,00 грн. - 42%), травень 2005р. -
250,00 грн. (84,00 грн. - 42%), червень 2005р. - 250,00 грн. (84,00 грн. -
42%), липень 2005р. - 250,00 грн. (84,00 грн. - 42%), серпень 2005р. - 250,00
грн. (84,00 грн. - 42%), вересень 2005р. - 250,00 грн. (84,00 грн,-42%),
жовтень 2005р.- 275,00 грн. (94,50 грн. - 42%), листопад 2005р. - 250,00
грн.     (84,00 грн. - 42%), грудень
2005р. - 275,00 грн. (94,50 грн. - 42%), всього - 777,00 грн.        (42%), господарський суд Хмельницької
області обгрунтовано прийшов до висновку, що відповідачем неправомірно не
враховано частину сплати єдиного податку в розмірі 777,00 грн. та виставлено
позивачу вимогу на загальну суму недоїмки - 3644,94 грн.

З врахуванням викладеного місцевий господарський суд правомірно
скасував рішення НОМЕР_3 в частині застосування 268,80 грн. штрафних санкцій та
вимогу від 15.03.2006р. в частині суми недоїмки в розмірі 777,00 грн.

Згідно ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає  апеляційну
скаргу  без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням  норм
матеріального і процесуального права.

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу спростовуються
вищевказаним, матеріалами справи та не грунтуються на вимогах чинного
законодавства.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла до висновку, що
постанова господарського суду Хмельницької області від 13.11.2006 року у справі
№20/317-НА є законою і обгрунтованою, відповідає матеріалам справи та чинному
законодавству, а підстави для задоволення апеляційних скарг відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254,
п.п.6,7 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного
судочинства України, Житомирський апеляційний господарський суд ,-

УХВАЛИВ:

1. Постанову господарського суду Хмельницької області від 13
листопада 2006 року у справі №20/317-НА залишити без змін, а апеляційні скарги
Управління Пенсійного фонду України в Старокостянтинівському районі
Хмельницької області,               м.
Старокостянтинів Хмельницької області та Приватного підприємця ОСОБА_1, м.
Старокстянтинів Хмельницької області - без задоволення.

2. Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з
моменту проголошення.

Касаційну скаргу може бути подано безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України протягом одного місяця з дня складення ухвали в
повному обсязі.

3. Справу №20/317-НА повернути до господарського суду Хмельницької
області.

Головуючий
суддя

судді:

віддрук.
4 прим.

1
- до справи

2,3
- сторонам

4
- в наряд