ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"17" квітня 2007 р.
Справа  № 5/77-07-1995

За позовом Комунального підприємства „Теплопостачання міста Одеси”, м. Одеса.

До відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю „Мрія –2”, м. Одеса.

про зобов’язання укласти договір

Суддя      Могил С. К.

Представники:

Позивача: Василенко О. О., на підставі довіреності.

Відповідача: не з’явився.

У судовому засіданні 16.04.2007 року була оголошена перерва до 17.04.2007 року у відповідності з ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Суть спору: Комунальне підприємство „Теплопостачання міста Одеси” звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю „Мрія –2” про зобов’язання відповідача укласти договір № 3217 від 01.11.2006 року про постачання теплової енергії в редакції позивача.

Відповідачем до суду було подано відзив на позовну заяву від 30.03.2007 року №76, в якому відповідач просить суд зобов’язати позивача п. п. 6.3, 6.4, 6.7, 7.2.3 договору № 3217 від 01.11.2006 року про постачання теплової енергії укласти в редакції відповідача.

В процесі розгляду справи між позивачем та відповідачем було складено протокол узгодження розбіжностей щодо пунктів 6.3, 6.4, 6.6 договору № 3217 від 01.11.2006 року про постачання теплової енергії, в зв’язку з чим позивач заявою від 17.04.2007 року №352 уточнив свої позовні вимоги та просив суд зобов’язати відповідача укласти договір № 3217 від 01.11.2006 року про постачання теплової енергії в редакції пунктів 6.7, 7.2.3 які були запропоновані позивачем.

В процесі розгляду справи представниками позивача та відповідача до суду були подані додаткові документи, які у судових засіданнях судом були оглянуті та долучені до матеріалів справи у якості документальних доказів.

Розглянув матеріали справи, вислухав представників сторін, суд встановив:

З метою встановлення між сторонами господарсько –договірних зобов’язань по постачанню теплової енергії, Комунальним підприємством „Теплопостачання міста Одеси” (за договором –Теплопостачальна організація) було направлено разом з додатками для підписання на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю „Мрія –2” (за договором –Споживач) проект договору на постачання теплової енергії. Направлений позивачем проект договору відповідачем був розглянутий та 14.02.2007 року разом з протоколом розбіжностей був повернутий позивачу (отримано позивачем 14.02.2007 року, вхідний номер –ТС-225). У своєму протоколі розбіжностей відповідач не погодився з пунктами, які були запропоновані позивачем у проекті договору, а саме з пунктами 6.3, 6.4, 6.6, 6.7, 7.2.3.

16 лютого 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено протокол узгодження розбіжностей до договору №3217 від 01.11.2006 року на постачання теплової енергії відповідно до якого сторони за правочином узгодили пункти 6.3, 6.4, 6.6. Щодо пунктів 6.7 та 7.2.3 договору то сторони за правочином не узгодили редакцію вказаних пунктів договору.

Пунктом 7 ст. 181 Господарського кодексу України  встановлено, якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному  замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона –виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач з відповідним позовом, щодо отриманих розбіжностей до запропонованої їм редакції договору про постачання теплової енергії, звернувся до господарського суду Одеської області 05.03.2007 року. Таким чином, судом зроблено висновок про те, що позивачем було дотримано строк який встановлено п. 7 ст. 181 Господарського кодексу України.

Позивач, запропоновані відповідачем в протоколі розбіжностей пропозиції вважає такими, що не можуть бути прийняти ним оскільки, запропоновані позивачем умови договору повністю відповідають вимогам діючого законодавства України та підлягають включенню у договір саме в редакції позивача, а умови запропоновані відповідачем суперечать вимогам діючого законодавства, а тому не можуть бути включені у договір. З посиланням на ст. 181 Господарського кодексу України позивач просить суд винесенні рішення про зобов’язання відповідача укласти договір № 3217 від 01.11.2006 року про постачання теплової енергії з пунктами 6.7, 7.2.3 в редакції позивача.

Відповідачем до суду було подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач вважає доводи позивача необґрунтованими та такими, що не засновані на вимогах діючого законодавства України, в зв’язку з чим наполягає на виключенні з договору спірних пунктів, оскільки послуги надаються населенню. З посиланням на ст. 181 Господарського кодексу України відповідач просить суд зобов’язати позивача пункти 6.7, 7.2.3 договору № 3217 від 01.11.2006 року про постачання теплової енергії укласти в редакції відповідача, а саме виключити їх з договору.

Розглянув позовну заяву та додані до неї документальні докази та приймаючи до уваги доводи відповідача викладені у відзиві на позовну заяву суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

У відповідності з частинами 1, 3 ст. 179 Господарського кодексу України майново –господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами –юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько –договірними зобов'язаннями. Укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. Крім того, частинами 4, 7 ст. 179 Господарського кодексу України встановлено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь –які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом, іншими нормативно –правовими актами щодо окремих видів договорів.

За положеннями ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому слід зазначити, що відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За своїм змістом договір встановлює умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

При укладенні зазначеного договору, слід прийняти до уваги вимоги Закону України „Про теплопостачання” та Правила надання послуг з централізованого опалення затверджених постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року де визначено, що споживач повинен щомісячно повинен здійснювати оплату за фактично отриману теплову енергію відносно до показань засобів обліку або затверджених нормативів споживання теплової енергії на підставі платіжного документа.

Параграфом 1 глави 49 Цивільного кодексу України встановлені загальні положення про забезпечення виконання зобов’язання. Зокрема ст. 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов’язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов’язання.

Сам факт застосування господарських санкцій до порушника зобов’язань діє лише як правовий засіб відповідальності у сфері господарювання. Відповідно до п. п. 1-2 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько –правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання    шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Застосування  господарських  санкцій  повинно  гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Також слід зазначити, що ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних  від  простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, підприємство відповідача є підприємством, яке надає житлово –комунальні послуги населенню. На думку суду, з урахуванням положень Постанови Кабінету Міністрів України від 7 червня 2000 року № 934 „Про затвердження Порядку проведення розрахунків за електричну та теплову енергію, природний газ, житлово –комунальні послуги та послуги водопостачання і водовідведення”, Закону України „Про реструктуризацію заборгованості за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і комунальні послуги, що утворилася станом на 1 грудня 2006 року, Постанови Верховної Ради України „Про оплату житлово –комунальних послуг населенням України”, Постанови Верховної Ради України „Про інформацію Кабінету Міністрів України про стан і формування цін та тарифів у житлово-комунальній сфері” від 7 червня 2001 року № 2456-III на суму наданих послуг з теплопостачання населенню не можуть нараховуватись штрафні санкції у вигляді пені, штрафу, неустойки та нарахування у вигляді індексу інфляції та трьох відсотків річних.

З огляду на наведені норми та умови, які були запропоновані позивачем та відповідачем у п. 6.7 та п. 7.2.3 суд вважає за необхідне частково прийняти умови які були запропоновані саме Позивачем та викласти їх в наступній редакції, а саме:

- п. 6.7 договору: „У разі несвоєчасного виконання грошового зобов’язання Споживач зобов’язаний сплатити Теплопостачальній організації заборгованість з урахуванням норм ст. 625 Цивільного кодексу України та крім цього йому нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу. Пеня нараховується не більш ніж як за один рік з моменту коли грошове зобов’язання мало бути виконано. Стягнення пені та нарахувань передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України проводиться з урахуванням положень Постанови Кабінету Міністрів України від 7 червня 2000 року № 934 „Про затвердження Порядку проведення розрахунків за електричну та теплову енергію, природний газ, житлово –комунальні послуги та послуги водопостачання і водовідведення”, Закону України „Про реструктуризацію заборгованості за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і комунальні послуги, що утворилася станом на 1 грудня 2006 року, Постанови Верховної Ради України „Про оплату житлово –комунальних послуг населенням України, Постанови Верховної Ради України „Про інформацію Кабінету Міністрів України про стан і формування цін та тарифів у житлово-комунальній сфері” від 7 червня 2001 року № 2456-IІI”;

- п. 7.2.3 договору: „Несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію –пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ належної до сплати суми за кожен день прострочення з урахуванням положень п. 6.7 даного договору”.

При вказаних обставинах слід прийняти до уваги, що п. 2 ст. 187 Господарського кодексу України встановлено, що день набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Приймаючи до уваги вищевикладене, оцінюючи викладені у судових засіданнях доводи сторін, а також надані документальні докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати віднести на рахунок позивача та відповідача, згідно ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 77, 82 –85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Зобов’язати Товариство з обмеженою відповідальністю „Мрія –2”, код 32895136 (м. Одеса, вул. Терешкової, 21) та Комунальне підприємство „Теплопостачання міста Одеси”, код 34674102 (м. Одеса, вул. Балківська, 1-Б) укласти договір № 3217 від 01.11.2006 року на постачання теплової енергії з пунктом 6.7 викладеним в наступній редакції: „У разі несвоєчасного виконання грошового зобов’язання Споживач зобов’язаний сплатити Теплопостачальній організації заборгованість з урахуванням норм ст. 625 Цивільного кодексу України та крім цього йому нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу. Пеня нараховується не більш ніж як за один рік з моменту коли грошове зобов’язання мало бути виконано. Стягнення пені та нарахувань передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України проводиться з урахуванням положень Постанови Кабінету Міністрів України від 7 червня 2000 року № 934 „Про затвердження Порядку проведення розрахунків за електричну та теплову енергію, природний газ, житлово –комунальні послуги та послуги водопостачання і водовідведення”, Закону України „Про реструктуризацію заборгованості за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і комунальні послуги, що утворилася станом на 1 грудня 2006 року, Постанови Верховної Ради України „Про оплату житлово –комунальних послуг населенням України, Постанови Верховної Ради України „Про інформацію Кабінету Міністрів України про стан і формування цін та тарифів у житлово-комунальній сфері” від 7 червня 2001 року № 2456-IІI”.

3.          Зобов’язати Товариство з обмеженою відповідальністю „Мрія –2”, код 32895136 (м. Одеса, вул. Терешкової, 21) та Комунальне підприємство „Теплопостачання міста Одеси”, код 34674102 (м. Одеса, вул. Балківська, 1-Б) укласти договір № 3217 від 01.11.2006 року на постачання теплової енергії з пунктом 7.2.3 викладеним в наступній редакції: „Несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію –пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ належної до сплати суми за кожен день прострочення з урахуванням положень п. 6.7 даного договору”.

4.          Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Мрія –2”, код 32895136 (м. Одеса, вул. Терешкової, 21) на користь Комунального підприємства „Теплопостачання міста Одеси”, код 34674102 (м. Одеса, вул. Балківська, 1-Б) 42 (сорок дві) грн. 50 коп. держмита, 59 (п’ятдесят дев’ять) грн. витрат за ІТЗ судового процесу.

5.          Датою укладання договору, вважати день набрання чинності рішенням суду.

Накази видати згідно статті 116 ГПК України.

Рішення підписано 07.05.2006 року.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя