ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2007 р.
№ 1/25

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

головуючого:
Першикова Є.В.,

суддів:
Савенко Г.В.,

Ходаківської І.П.,

розглянула

касаційну скаргу
статутного територіально-галузевого об'єднання "Південна залізниця" (далі Залізниця)

на рішення
господарського суду Луганської області

від
16.03.07

у справі
№ 1/25

господарського суду
Луганської області

за позовом
Залізниці

до
товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерінвест" (далі Товариство)

про
стягнення 13 410,00 грн.

В засіданні взяли участь представники:

- позивача:
Болотова Е.І. (за дов. № 555 від 06.04.07)
- у судовому засіданні 17.05.07;

- відповідача:
Тараненко О.Г. (за дов. № 113 від 15.05.07)
- у судовому засіданні 17.05.07.

Ухвалою від 26.04.07 колегії суддів Вищого господарського суду України касаційна скарга Залізниці № ДН-2-06/70 від 11.04.07 була прийнята до провадження та призначена до розгляду на 17.05.07.

У судовому засіданні 17.05.07 відводів складу колегії суддів не заявлено.

За згодою представників сторін, відповідно до ч. 3 ст. 77, ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 1115 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 17.05.07 було оголошено перерву до 24.05.07 для виготовлення та оголошення вступної та резолютивної частин постанови Вищого господарського суду України.

У судове засідання 24.05.07 представники сторін, які брали участь у розгляді справи по суті не з'явились, проте від Залізниці у судовому засіданні 24.05.07 був присутній представник, який не брав участь у розгляді справи, який відбувся 17.05.07, але виявив бажання бути присутнім на оголошенні вступної та резолютивної частин постанови Вищого господарського суду України по даній справі.

За згодою представника сторони, відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1

ст. 1115 Господарського процесуального кодексу України, у судовому засіданні 24.05.07 було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови Вищого господарського суду України.

Рішенням від 16.03.07 господарського суду Луганської області (суддя Зюбанова Н.М.) позовні вимоги Залізниці задоволено частково.

З Товариства на користь Залізниці стягнуто 4 000,00 грн. штрафу, 134,10 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

У задоволенні решти позовних вимог Залізниці відмовлено.

Вказане рішення місцевого суду мотивовано тим, що матеріалами справи підтверджено неправильне зазначення Товариством коду одержувача вантажу, а тому з нього підлягає стягненню штраф згідно вимог п. 2.1 Правил оформлення перевізних документів та ст. 122 Статуту залізниць України. Разом з тим, суд першої інстанції дійшов до висновку про можливість застосування ст. 233 Господарського кодексу України щодо зменшення суми штрафу, що підлягає до стягнення.

Не погоджуючись з рішенням попередньої судової інстанції, Залізниця звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить рішення від 16.03.07 господарського суду Луганської області скасувати та прийняти по справі нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що при винесенні оскарженого судового акту було порушено норми матеріального та процесуального права, а саме: ст. 118 Статуту залізниць України та ст. 47, п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України.

На думку скаржника, суд першої інстанції помилково застосував в даному випадку ст. 233 Господарського кодексу України не навівши обґрунтування розміру частково задоволеної суми, пред'явленої до стягнення.

У зв‘язку з зазначеним, Залізниця наполягає на тому, що позовні вимоги мають бути задоволені в повному обсязі, оскільки штраф підлягає стягненню у встановленому розмірі незалежно від того, чи завдано залізниці збитки.

У своєму відзиві на касаційну скаргу Товариство щодо доводів скаржника заперечує, вважаючи їх безпідставними, у зв'язку з чим просить оскаржене рішення залишити без змін, а касаційну скаргу Залізниці –без задоволення.

Зокрема, Товариство вказує, що помилковий код, зазначений ним у накладній, був наданий йому клієнтом, якому такий код був наданий самим вантажоодержувачем, а тому, за відсутності інформації щодо зміни коду, Товариство вважає відсутність своєї вини щодо неправильного зазначення коду вантажоодержувача в розумінні ст. 614 Цивільного кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, відзив на касаційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, суддю-доповідача по справі, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено попереднєю судовою інстанцією на підставі матеріалів справи, у липні 2006 року по залізничній накладній № 52197890 до ст.Лиман Залізниці прибули вагони з вугіллям за №№ 68603901, 67670513, 68473933. При цьому, встановлено, що загальна вартість провозу зазначеного вантажу складає 4 023,00 грн.

На підставі наданих сторонами доказів по справі судом першої інстанції встановлено, що відправником вантажу по вказаній залізничній накладній є Товариство, яким одержува чем вантажу зазначено "Змієвська ТЗС ОАО "Центренерго", її адресу –с.Комсомольський Харків ської області, Балаклєєвське шосе, 2, та код вантажоодержувача –9539, у той час, як нале жним кодом є –3128.

Також, судом попередньої інстанції, встановлено, що про неправильне зазначення у накладній коду одержувача вантажу у вагонах №№ 68603901, 67670513, 68473933 Залізницею було складено акт загальної форми від 11.07.06 № 1722, який підписано трьома особами, що приймали участь у засвід ченні обставин, що стали підставою для складання даного акту.

Під час розгляду справи по суті місцевим судом встановлено, що код 3128 був змінений одержувачем ван тажу з 15.07.04 внаслідок упорядкування існуючих кодів згідно вказівки Укрзалізниці від 29.04.04 за № ЦЗМ-18/740.

Колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що відповідно до п. 1.2 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.00 № 644, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.00 за

№ 863/5084 (далі Правила), накладна є обов’язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею та користь третьої особи –одержувача.

Пунктом 1.3 Правил передбачено, що усі відомості, передбачені формою бланка перевізного документа, повинні бути внесені відправником до відповідних граф. Виправлення не допускаються; у разі зміни відомостей, унесених до перевізного документа, відправник зобов’язаний заповнити новий перевізний документ.

Також, колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що відповідно до ст. 24 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.98 (далі Статут), вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній.

Статтею 122 Статуту передбачено, що за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника стягується штраф у розмірі згідно із ст. 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

З правового аналізу наведених правових норм вбачається, що відповідальність за неправильне, оформлення залізничної накладної чинним законодавством покладена вантажовідправника.

Крім того, колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що ст. 1191 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду має право зворотної вимоги (регресу) до іншої особи у випадку, коли шкода була завдана безпосередньо особою до якої заявлено зворотню позовну вимогу.

З урахуванням наведеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що Товариством було до пущено порушення, передбачене ст. 24 Статуту, яке полягає у неправильному зазначенні у накладній № 52197890 коду одержувача вантажу в розумінні ст. 122 Стату ту та п. 5.5 Правил, оскільки згідно п. 2.1 даних Правил оформлення перевізних документів, вантажовідправник при заповненні комплекту перевізних документів повинен вказати повне і точне найменування підприємства –одержувача вантажу та його цифровий код.

Водночас, колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги що відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій, при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Отже, якщо порушення зобов'язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб'єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Пунктом 3 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), який підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції мав право на зменшення суми штрафу, який підлягає стягненню.

Щодо конкретного розміру штрафу, який стягується з Товариства, та зменшення штрафу, то це є переоцінкою доказів по справі, а відповідно до ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що доводи Залізниці, викладені в касаційній скарзі, є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами і не відповідають вимогам закону.

Колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що скаржник в касаційній скарзі стверджує факт порушення судовою інстанцією не лише норм матеріального та процесуального права, а також і питання які, стосуються оцінки доказів, але оцінка доказів, на підставі яких судова інстанція дійшла до висновку про встановлення тих чи інших обставин справи, здійснюється за внутрішнім переконанням суду і їх перевірка не віднесена до компетенції касаційної інстанції.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, враховуючи вимоги ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, відзначає, що перегляд у касаційному порядку судового рішення здійснюється касаційною інстанцією на підставі встановлених фактичних обставин справи та перевіряється застосуванням попередніми інстанціями норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З врахуванням того, що з’ясування підставності оцінки доказів та встановлення обставин по справі в силу ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України знаходиться поза межами компетенції касаційної інстанції, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку про неможливість задоволення касаційної скарги.

На підставі викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що судом першої інстанції було повно та всебічно з’ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що дає підстави для залишення його без змін.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу статутного територіально-галузевого об'єднання "Південна залізниця" № ДН-2-06/70 від 11.04.07 залишити без задоволення.

Рішення від 16.03.07 господарського суду Луганської області у справі № 1/25 господарського суду Луганської області залишити без змін.

Головуючий
Є.Першиков

судді:
Г.Савенко

І.Ходаківська