Харківський апеляційний
господарський суд
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2007
р.
Справа № АС-42/459-06

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя , суддя ,
суддя

при секретарі Шепітько І.І.

за
участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2, дов. НОМЕР_2 від 08.09.06 р.

відповідача -  Зими О.О.,
дов. №53-07/31 від 04.01.07 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні
Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача
(вх. НОМЕР_1) на постанову господарського суду Харківської області від
27.11.06 р. у справі № АС-42/459-06

за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Харків,

до Управління Пенсійного фонду
України в Жовтневому районі м. Харкова

про скасування вимоги

встановила:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, позивач, звернулася до
господарського суду Харківської області з позовом до Управління Пенсійного
фонду України в Жовтневому районі м. Харкова, відповідача, про скасування
вимоги відповідача від 22.06.06 р. НОМЕР_3 про сплату боргу в розмірі 783,43
грн.

Постановою господарського суду Харківської області від 27.11.2006
р. (суддя Яризько В.О.) в позові відмовлено.

Позивач з постановою господарського суду першої інстанції не
погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить постанову місцевого господарського суду
скасувати, прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги,
посилаючись на порушення господарським судом першої інстанції норм
матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

В обгрунтування апеляційної скарги посилається, зокрема, на те, що
позивач з 01.05.2005 р. по 01.04.2006 р. є платником єдиного податку, що
відповідно до статті 11 Закону України "Про державну підтримку малого
підприємництва" замінює сплату встановлених законодавством податків та
зборів, що згідно зі статею 1 Закону України "Про систему
оподаткування" будь-які  податки і
збори, які  запроваджуються  законами України, мають бути включені  до цього Закону, але в цьому Законі поняття
"страхові внески" відсутнє, тобто вони не підлягають  обов"язковій сплаті.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу та його представник у
судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечують, вважають
оскаржувану постанову законною та обгрунтованою, просять залишити її без змін,
а апеляційну скаргу - без задоволення.

Посилаються, зокрема. на те, що пунктом 4 статті 18 Закону України
"Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування"
встановлено, що страхові внески не включаються до складу податків, інших
обов"язкових платежів, що складають систему оподаткування.

Також вказують на те, що відповідно до пункту 1 статті 14 Закону
України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування"
страхувальниками є роботодавці: підприємства, установи та організації, створені
відповідно до законодавства України незалежно від форм власності, виду
діяльності та господарювання, фізичні особи - суб"єкти підприємницької діяльності
(включаючи юридичних та фізичних осіб-суб"єктів підприємницької
діяльності, які вибрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок,
єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний
торговий патент).

Крім того зазначають, що обов"язковість сплати страхового
внеску на загальнообов"язкове державне пенсійне страхування не
пов"язується із статусом платника податків як суб"єкта
підприємницької діяльності, а даний спір не відноситься до правовідносин, які регулюються
Указом президента України від 03.07.1998 р. "Про спрщену систему
оподаткування, обліку та звітності суб"єктів малого підприємництва",
на який посилається відповідач в апеляційній скарзі.

Колегія суддів дослідила матеріали справи, вислухала пояснення
представників сторін, перевірила правильність застосування місцевим
господарським судом при прийнятті оскаржуваної постанови норм матеріального та
процесуального права та дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, а постанову господарського суду першої інстанції слід залишити без
змін, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи та встановлено господарським судом
першої інстанції, в період з 01.05.2005р. по 01.04.2006р. позивач був платником
єдиного податку, а в період з 01.06.2005р. по 01.04.2006р. використовував працю
1 найманого працівника.

Відповідачем проведена перевірка позивача щодо правильності
обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на
загальнообов"язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного Фонду України
за період з 04.11.03р. по 01.04.06р., про що складений акт перевірки НОМЕР_4
від 22.06.2006р., відповідно до якого
відхилень по фонду оплати праці не встановлено,.але донараховано
страхові внески за період з 01.06.2005р. по 01.04.2006р. на загальну суму
783,43 грн.

На підставі вищевказаного акту перевірки Управлінням Пенсійного
фонду України в Жовтневому районі м. Харкова була прийнята вимога НОМЕР_3 від
22.06.2006 р., згідно з якою позивачу нарахована недоїмка в сумі 783,43 грн.

Підставою нарахування недоїмки у вимозі було ненарахування
позивачем на фонд заробітної плати страхових внесків у розмірі 32,3  (31,8)
відсотків за найману особу.

Порядок та правові підстави сплати внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування регулюються Законом України „Про
загальнообов"язкове державне пенсійне страхування”,  згідно зі статтею 1 якого страхові внески
визначені як кошти відрахувань на соціальне страхування та збір на обов'язкове  державне
пенсійне  страхування,  сплачені згідно  із
законодавством,  що діяло
раніше;  кошти,  сплачені на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування  відповідно  до цього Закону.

Як вірно вказує господарський суд першої інстанції, Закон України
„Про систему оподаткування” містить вичерпний перелік податків і зборів
(обов"язкових платежів), до яких страхові внески не відносяться.

Тому сума нарахованих внесків не є збором на обов'язкове державне
пенсійне страхування, а вищевказаним Указом Президента України звільнення від
сплати внесків не передбачено.

Крім того, відповідно до пункту 4 статті 18 Закону України
"Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" страхові
внески не включаються до складу податків, інших обов"язкових платежів, що
складають систему оподаткування, а тому господарський суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про те, що Указ президента України від 03.07.1998 р.
"Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб"єктів
малого підприємництва", на який позивач посилався в обгрунтування позовних
вимог, відноситься до податкового законодавства, яке на внески на обов'язкове
державне пенсійне страхування не розповсюджується. А тому є необгрунтованим
ствердження позивача в апеляційній скарзі про те, що відповідно до статті 1
Закону України "Про систему оподаткування" будь-які  податки і збори, які  запроваджуються  законами України, мають бути включені  до цього Закону, але в цьому Заокні поняття
"страхові внески" відсутнє, тобто вони не підлягають  оюов"язковій сплаті

Відповідно до статей 14 та 15 Закону України "Про загальнообов"язкове
державне пенсійне страхування" страхувальниками є роботодавці:
підприємства, установи та організації, створені відповідно до законодавства
України незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання,
фізичні особи-суб"єкти підприємницької діяльності (включаючи юридичних та
фізичних осіб-суб"єктів підприємницької діяльності, які вибрали особливий
спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований
сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), які
використовують працю фізичних осіб на умовах
трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених  законодавством  або за договорами цивільно-правового
характеру.

Відповідно до пункту 6 статті 18 Закону України "Про
загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" законодавством не
можуть встановлюватися пільги нарахування та сплати страхових внесків або
звільнення від їх сплати.

А отже вищевказаним законом обов"язковість сплати страхового
внеску на загальнообов"язкове державне пенсійне страхування не
пов"язується із статусом платника податків як суб"єкта
підприємницької діяльності та як вбачається з матеріалів справи донарахування
страхових внесків ФОП ОСОБА_1 здійснювалось за її найманого працівника, який не
є суб"єктом підприємницької діяльності і не знаходиться на єдиному
податку.

Крім того, Закон України "Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" є спеціальним нормативно - правовим актом, що
регулює спірні правовідносини та як нормативно-правовий акт має пріоритет перед
Указом Президента України „Про спрощену систему оподаткування”, обліку і
звітності суб'єктів малого підприємництва”, на який посилається позивач в
обґрунтування заявлених вимог.

Згідно з Прикінцевими положеннями (п.14, 15) Закону "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", усі законодавчі акти,
у тому числі й ті, що регулюють спрощену систему оподаткування, повинні бути
приведені у відповідність до вимог цього Закону, а до того часу закони України
та інші нормативно - правові акти застосовуються в частині, що не суперечить
вищезазначеному Закону, а тому Указ Президента України "Про спрощену
систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва" відносно сплати страхових внесків до Пенсійного фонду
суб'єктами підприємницької діяльності - фізичними особами, діє в частині, що не
суперечить Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

А отже Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.
Харкова, приймаючи вимогу НОМЕР_3 про сплату позивачем боргу в розмірі 783,43
грн., діяло у межах чинного законодавства та наданих йому повноважень.

Таким чином, місцевий господарський суд, приймаючи оскаржувану
постанову, повністю дослідив обставини, які мають значення для справи,
правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому
підстави для скасування цієї постанови відсутні.

Враховуючи викладене та керуючись пунктом 1 статті 198, статтями
200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову господарського суду Харківської області від 27.11.2006
р. у справі №АС-42/459-06 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня
складення ухвали у повному обсязі.

Ухвалу складено у повному обсязі 23.02.2007 р.

Головуючий суддя                          (підпис)

Суддя                         (підпис)

Суддя                         (підпис)