ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2007 р.
№ 20-9/153

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів: головуючого, судді Кузьменка М.В., суддів Васищака І.М., Палій В.М., за участю представників сторін Д. Краснопюра (дов. від 6.04.07), О. Шандрука (дов. від 12.12.06), розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу військової частини А 2248 на рішення господарського суду м. Севастополя від 11 грудня 2006 року та постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 22 січня 2007 року у справі № 20-9/153 за позовом відкритого акціонерного товариства “Енергетична компанія “Севастопольенерго” до військової частини А2248, Міністерства оборони України,  третя особа - Севастопольська квартирно-експлуатаційна частина морська про стягнення 15 050 грн. 53 коп.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2006 року відкрите акціонерне товариство “Енергетична компанія “Севастопольенерго” звернулось до господарського суду м. Севастополя з позовом до Севастопольської квартирно-експлуатаційної частини морської, військової частини А 2248 про стягнення 15 050 грн. 53 коп. з мотивів невиконання умов договору № 3497а від 11 листопада 2004 року.

На підставі заяв позивача суд ухвалами від 6 листопада і 20 листопада 2006 року замінив неналежного відповідача - Севастопольську квартирно-експлуатаційну частину морську, залучивши її до участі у справі як третю особу без самостійних вимог, на належного - Міністерство оборони України.

Військова частина А 2248 позов не визнала, посилаючись на неузгодженість обліку електричної енергії.

Рішенням господарського суду м. Севастополя від 11 грудня 2006 року (суддя С. Рибіна), залишеним без змін постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 22 січня 2007 року, позов до військової частини А2248 задоволено, в позові до Міністерства оборони України відмовлено.

Військова частини А2248 просить судові рішення в даній справі скасувати з підстав неправильного застосування господарськими судами статей 214, 651, 652 Цивільного кодексу України та передати справу на новий розгляд.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Господарськими судами встановлено, що 11 листопада 2004 року між відкритим акціонерним товариством “Енергетична компанія “Ссвастопольенерго” (постачальник), військовою частиною А 2248 (споживач) та 9 Відділенням морської інженерної служби ВМС України (платник) було укладено договір № 3497а на постачання електричної енергії (далі - Договір).

Додатками до Договору сторони узгодили граничні величини споживання електричної енергії: на грудень 2005 року - 20 000 кВт/г; на січень 2006 року - 27 900 кВт/г; на лютий 2006 року - 27 900 кВт/г; на березень 2006 року - 25 200 кВт/г.

Додатковою угодою від  15 серпня 2005 року постачальник та споживач  встановили відповідальність за перевищення договірних величин споживання електроенергії та потужності в розмірі двократної вартості різниці і між фактично спожитими та договірними величинами.

Споживання електричної енергії військовою частиною в грудні 2005 року склало 35 100 кВт/г, в січні 2006 року - 35 900 кВт/г, в лютому 2006 року -47 800 кВт/г, в березні 2006 року - 34 030 кВт/г.

Перевищення договірних величин споживання електроенергії в зазначені періоди зумовило виставлення споживачеві рахунків на загальну суму 15 050 грн. 53 коп., які сплачені не були, що спричинило виникнення спору.

Статтею 26 Закону України “Про електроенергетику” та пункту 4.2.2 Договору передбачено, що споживачі у випадку споживання електричної енергії понад договірну величину за розрахунковий період сплачують енергопостачальникам двократну вартість різниці фактично спожитої і договірної величини.

За обставин невиконання відповідачем грошових зобов’язань господарські суди, встановивши в його діях склад цивільно-правової відповідальності, застосувавши до спірних відносин правила статей 525 і 526 Цивільного кодексу України, обґрунтовано задовольнили позов.

Доводи військовій частині А 2248 стосовно звернень до постачальника з пропозиціями змінити обсяги постачання електричної енергії та величину потужності, як підстави звільнення від відповідальності, обґрунтовано не прийняті господарськими судами до уваги, оскільки у встановленому порядку зміни до Договору внесені не були.

За змістом статей 33 і 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог.

Всупереч вказаним статтям, військова частина А 2248 не надала господарським судам доказів, які спростовують позовні вимоги чи звільняють її від цивільної відповідальності.

Інші твердження скаржника досліджувались апеляційним господарським судом і їм дана належна юридична оцінка.

Отже, з урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи фактичні її обставини були встановлені господарськими судами на підставі всебічного, повного і об’єктивного дослідження поданих доказів, висновки судів відповідають цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду м. Севастополя від 11 грудня 2006 року та постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 22 січня 2007 року у справі № 20-9/153 залишити без змін, а касаційну скаргу військової частини А 2248 без задоволення.

Головуючий, суддя

М.В. Кузьменко

Суддя

І. М. Васищак

Суддя

В. М. Палій