КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2007                                                                                           № 2/602

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Губенко Н.М.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Велігоцька О.О. – представник (дов. № 03-01 від 20.02.2007)

від відповідача - Жидейкіна Н.Д. – нач. відділу (дов. № 155/11-344 від 12.09.2006)

від третьої особи - повідомлений, але не з”явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу КП  "Київжитлоспецексплуатація"

на рішення Господарського суду м.Києва від 15.12.2006

у справі № 2/602

за позовом                               Політичної партії "Молода Україна"

до                                                   КП  "Київжитлоспецексплуатація"

третя особа відповідача           Київська міська рада

про                                                  визнання договору оренди продовженим

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 15.12.2006 повністю задоволено позов Політичної партії “Молода Україна” до Комунального підприємства “Київжитлоспецексплуатація”, третя особа Київська міська рада; визнано продовженим на три роки на тих самих умовах договір оренди № 10/0769, укладений між Політичною партією “Молода Україна” та Комунальним підприємством “Київжитлоспецексплуатація”, стягнуто з Комунального підприємства “Київжитлоспецексплуатація” на користь  Політичної партії “Молода Україна” 85 грн. витрат по сплаті державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Комунальне підприємство “Київжитлоспецексплуатація” не погоджуючись із вищевказаним рішенням Господарського суду м. Києва звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду першої інстанції скасувати. На думку заявника апеляційної скарги Господарським судом м. Києва при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, висновки суду викладені в рішенні не відповідають фактичним обставинам справи, неповно з’ясовано обставини, які мають значення для справи. Господарський суд м. Києва в оскаржуваному рішенні зазначив, що оскільки Київська міська рада не надала в установлений законодавством строк відповідь на звернення Політичної партії “Молода Україна” про продовження договору оренди №10/0769 на наступний строк, то своїм мовчанням вона, в розумінні ч. 3 ст. 205 Цивільного кодексу України погодилася на продовження спірного договору на наступний термін; однак судом не враховано, що Київська міська рада не є стороною по спірному договору і тому її мовчання (ненадання відповіді) не може розцінюватися як згода. Свою ж думку щодо не продовження спірного договору на наступний строк відповідач як сторона по договору – орендодавець, повідомив позивачу – орендарю по договору листом №155/05-1246 від 02.06.2006, який безпідставно не був прийнятий Господарським судом м. Києва при прийнятті оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив на позовну заяву і витребовувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявним в ній матеріалами.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.01.2007 від Політичної партії “Молода Україна” та Київської міської ради витребовувалися відзиви на апеляційну скаргу, однак надані суду вони не були, але це не є перешкодою для господарського суду апеляційної інстанції переглянути рішення місцевого господарського суду (ст. 96 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

При розгляді апеляційної скарги, апеляційним господарським судом були заслухані пояснення представників сторін, досліджені матеріали справи, обговорені усі обставини справи і встановлено наступне.

24.11.2006 позивач звернувся до Господарського суду м. Києва із позовною заявою до відповідача, третя особа: Київська міська рада про визнання права на продовження дії договору оренди та визнання договору оренди продовженим. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на п. 5.4. договору оренди №10/0769, яким встановлено, що орендар, тобто позивач, після закінчення терміну дії вказаного договору має переважне право, за інших рівних умов, на продовження дії договору, за умови належного виконання своїх обов’язків за цим договором; таке ж право орендаря закріплене ч. 3 ст. 17 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” та ст. 777 Цивільного кодексу України. Отже, оскільки позивач протягом всього часу оренди даного майна належним чином виконував взяті на себе зобов’язання за договором №10/0769: своєчасно та в повному обсязі сплачував орендну плату, використовував об’єкт оренди виключно за цільовим призначенням, застрахував орендоване ним майно, то він має переважне право на продовження договору оренди №10/0769 на новий строк. Крім того, на сьогоднішній день позивач продовжує користуватися орендованим ним приміщенням, сплачуючи орендні платежі, які виставляються відповідачем, що також свідчить про існування орендних відносин з відповідачем.

Згодом позивач уточнив позовні вимоги, подавши до господарського суд першої інстанції клопотання, в якому вказав, що 06.04.2006 він направив до Головного управління комунальної власності міста Києва лист №04-01, яким повідомив про намір продовжити дію спірного договору оренди. 04.05.2006 з аналогічним листом №08/01 він звернувся до Київського міського голови, а 22.08.2006 – до Комунального підприємства “Київжитлоспецексплуатація” (лист №13-01). Однак відповіді в п’ятнадцятиденний строк, як це передбачено ст. 9 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” позивач не отримав, що відповідно до абз. 4 ч. 3 ст. 9 цього Закону, на думку позивача, свідчить про те, що Київська міська рада погодилась на продовження дії спірного договору.  Частиною 3 ст. 205 Цивільного кодексу України, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням; таким чином позивач вважає, що договір оренди №10/0769 є продовженим.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 15.12.2006 позовні вимоги позивача задоволено в повному обсязі. Рішення господарського суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач, в розумінні ст.ст. 285, 777 Цивільного кодексу України та ч. 3 ст. 17 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” має переважене право перед іншими суб’єктами господарювання на продовження строку дії договору, адже матеріалами справи підтверджується, що позивач належним чином виконував взяті на себе зобов’язання за договором оренди №10/0769, а саме, своєчасно та в повному обсязі сплачував орендну плату, використовував об’єкт оренди виключно за цільовим призначенням, застрахував об’єкт.

Крім того, Київська міська рада не надала відповідь на клопотання позивача № 08/01 від 17.05.2006 щодо продовження на наступний строк договору оренди №10/0769 то, на думку Господарського суду м. Києва, таке мовчання (ненадання відповіді) в розумінні ч. 3 ст. 9 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” свідчить про погодження Київською міською радою укладення вказаного договору на наступний термін на тих самих умовах, що були раніше встановлені спірним договором, відповідно до положень ч. 2 ст. 17 Закону України “Про оренду державного та комунального майна”. Статтею 205 Цивільного кодексу України також передбачено, що у випадках встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Господарським судом м. Києва не було прийнято до уваги лист відповідача від 02.06.2006 № №155/05-1246, оскільки на думку останнього, на час направлення вказаного листа спірний договір вже був продовжений на тих самих умовах і на той самий строк.

Апеляційний господарський суд не погоджується із таким висновком господарського суду першої інстанції суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 16 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” від імені та в інтересах територіальних громад права суб’єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Згідно з ч. 2 ст. 327 Цивільного кодексу України управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Частиною 5 ст. 60 вказаного Закону передбачено повноваження органів місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад здавати об’єкти права комунальної власності в оренду відповідно до цього Закону.

Відповідно до ст. 5 Закону України „Про оренду державного та комунального майна” орендодавцями, зокрема, є органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування управляти майном, - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке відповідно належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, та підприємства - щодо окремого індивідуально визначеного майна та нерухомого майна, загальна площа яких не перевищує 200 кв. м на одне підприємство, а з дозволу органів, зазначених в абзацах другому та третьому цієї статті, - також щодо структурних підрозділів підприємств (філій, цехів, дільниць) та нерухомого майна, що перевищує площу 200 кв. м.

Відповідно до статуту Комунального підприємства „Київжитлоспецексплуатація” предметом діяльності останнього, зокрема, є ведення обліку нежитлового фонду, що знаходиться в повному господарському віданні підприємства; передача його в користування на договірних засадах з дозволу власника або уповноваженого ним органу, здійснення контролю за виконанням договорів оренди нежилих приміщень (п. 2.2.5 статуту).

Пунктом 3.1 зазначеного статуту закріплено, що підприємство має право виступати заставодавцем, передавати, здавати в оренду, обмінювати, надавати безоплатно в тимчасове користування або позику закріплене за ним майно, в т.ч. будівлі і споруди тільки за згодою власника або органу, уповноваженого управляти майном.

На підставі рішення Київської міської ради від 29.05.2003 №507/667, 01.07.2003 між Політичною партією “Молода Україна” (надалі – позивач) та Комунальним підприємством „Київжитлоспецексплуатація” (надалі – відповідач) був укладений договір оренди нерухомого майна (нежилих будівель, споруд, приміщень) комунальної власності територіальної громади міста Києва № 10/0769, за яким спірне приміщення загальною площею 34,20 мІ (п. 2.1.), розташоване у м. Києві по вул. Хрещатик, 10 – А, було передано в оренду позивачу (п. 1.1.).

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України “Про оренду державного та комунального майна”, норми якого є спеціальними, термін договору оренди визначається за погодженням сторін.

Як вбачається із п. 9.1. договору оренди №10/0769 позивачем та відповідачем погоджено термін дії вказаного договору, який закінчується 29.05.2006.

Згідно з частиною другою статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Із приписів вищенаведеної норми випливає, що орендар може скористатися своїм переважним правом на продовження договору оренди на той самий термін і на тих самих умовах тільки у разі відсутності заяви орендодавця про закінчення терміну договору, надісланої орендарю в межах встановленого місячного строку після закінчення терміну договору.

Таким чином, із наведеного слідує, що спірний договір міг бути продовженим на той самий строк і на тих самих умовах якби в місячний термін після його закінчення, тобто з 29.05.2006 по 29.06.2006, жодна із сторін даного договору не звернулась би до іншої із заявою про його закінчення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи документи, колегія суддів встановила, що відповідач (орендодавець по спірному договору) листом від 02.06.2004 року за N 155/05-1246, в порядку та в місячний термін, передбачений ч. 2 ст. 17 Закону України “Про оренду державного та комунального майна”, повідомив позивача про закінчення 29.05.2006 терміну договору оренди №10/0769 і припинення його дії.

В судовому засіданні представник позивача не заперечував факту отримання позивачем зазначеного листа; отже, колегія суддів приходить до висновку, що термін договору оренди комунального майна №10/0769, на який він був укладений, закінчився 29.05.2006.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не погоджується із висновком господарського суду першої інстанції на підставі якого останній не прийняв до уваги вищезазначений лист, про те, що на час направлення відповідачем вказаного листа договір оренди комунального майна вже був продовжений на той самий строк і діяв на тих самих умовах, а цей лист є фактично односторонньою відмовою від вказаного договору, оскільки такий висновок суперечить п. 2 ст. 17 Закону України “Про оренду державного та комунального майна”, якою передбачено,  що договір оренди вважається продовженим на тих самих умовах і на той самий строк лише у разі відсутності в місячний строк після закінчення терміну договору заяви однієї із сторін цього договору про закінчення договору оренди.

Оскільки відповідач, як встановлено судом апеляційної інстанції, в установленому законодавством порядку та строки звернувся до позивача із заявою, якою повідомив останнього про закінчення терміну дії договору оренди комунального майна №10/0769, тому й немає жодних правових підстав вважати продовженим на той самий строк і на тих самих умовах договір оренди комунального майна №10/0769 на час направлення відповідачем даної заяви позивачу.

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Сторони по договору оренди №10/0769 (позивач та відповідач) пунктами 5.4. та 9.3. останнього визначили, що після закінчення строку дії договору його дія може бути продовжена на підставі рішення Київської міської ради.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, господарський суд першої інстанції безпідставно посилався на ст. 9 Закону України “Про оренду державного та комунального майна”, адже як вбачається навіть із назви даної статті – Порядок укладення договору оренди, - остання регулює умови укладення договорів оренди державного та комунального майна,  строки розгляду відповідними органами (особами) документів, наданих зацікавленими в укладенні договорів оренди державного чи комунального майна особами,   наслідки порушення строку, встановленого цією статтею (15 днів) розгляду уповноваженими органами зазначених документів, а вимога, була заявлена позивачем про визнання продовженим  спірного договору на тих самих умовах і на той самий строк.

Продовження договорів комунального та державного майна регулюється ч. 2 ст. 17 Закону України “Про оренду державного та комунального майна”, відповідно до умов якої продовженим на той самий строк та на тих самих умовах може бути договір оренди, протягом одного місяця після закінчення якого, жодна  із сторін цього договору не звернулася до іншої сторони з заявою про припинення або зміну умов договору оренди.

При розгляді даної справи господарським судом першої інстанції не було розмежовано порядку продовження договорів оренди комунального та державного майна на той самий строк і на тих самих умовах, який врегульований п. 2 ст. 17 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” від порядку укладення (продовження) договорів оренди державного та комунального майна на новий строк, який регулюється ч. 3 ст. 17 Закону України “Про оренду державного та комунального майна”, ст. 9 Закону України “Про оренду державного та комунального майна”, ст. 777 Цивільного кодексу України, що призвело до неправильного застосування норм матеріального та процесуального прав та неповного з’ясування обставин, що мають значення для справи.

Крім того, господарським судом першої інстанції не враховано вимог (положень)    ст. 9 Закону України “Про оренду державного та комунального майна”, якою передбачено, що фізична чи юридична особа, зацікавлена в користуванні державним чи комунальним майном,  повинна звернутися із необхідними документами до орендодавця, в розумінні ст. 5 цього Закону, який, в свою чергу, передає копії цих документів органу,  уповноваженому управляти відповідним майном для прийняття останнім рішення щодо надання в оренду або ж відмови у наданні в оренду відповідного майна. Як випливає із змісту абзацу 4 ч. 3 ст. 9 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” укладення договору оренди вважається погодженим з органами, зазначеними в цьому абзаці, якщо саме орендодавець у встановлений строк (15 днів) не одержить від них необхідних висновків, дозволу на укладення договору або ж відмови в укладенні договору.

Виходячи із вищевикладеного, колегія суддів не може погодитися із висновком господарського суду першої інстанції про те, що оскільки Київська міська рада не надала в установлений абз. 2 ч. 3 ст. 9 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” п’ятнадцятиденний строк відповіді на лист позивача від 17.05.2006 №08/01, направлений останнім на ім’я Київського міського голови, то своїм мовчанням Київська міська рада, відповідно до абз. 4 ч. 3 ст. 9 вказаного Закону, погодила продовження договору оренди комунального майна №10/0769 від 01.07.2003 на тих самих умовах і на той самий строк і, в розумінні ч. 2 ст. 17 Закону України “Про оренду державного та комунального майна”, спірний договір є продовженим на той самий строк – на 3 роки і на тих самих умовах, що були раніше встановлені.

Також колегія суддів вважає помилковим посилання господарського суду першої інстанції на ст. 205 Цивільного кодексу України, адже як вбачається із змісту даної статті лише у випадках визначених договором або законом воля сторони може виражатися мовчанням, а як визначено умовами спірного договору, його дія може бути продовжена на підставі рішення Київської міської ради, що само по собі не може бути прирівняно до мовчання.

Як вбачається із матеріалів справи на час розгляду господарським судом першої інстанції даної справи, позивачем не надано належних доказів, а саме, рішення Київської міської ради, на підтвердження продовження договору оренди №10/0769; наявні в матеріалах справи листи Головного управління комунальної власності м. Києва №№ 04-01 та 12-01, відповідно від 06.04.2006 та 11.08.2006 не є доказами, в розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, погодження третьою особою продовження спірного договору.

Крім того, під час перегляду за апеляційною скаргою відповідача рішення господарського суду першої інстанції від 15.12.2006 представником відповідача надано рішення Київської міської ради, яким позивачу відмовлено у продовженні строку спірного договору.

Згідно з п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 29.12.1976 р. "Про судове рішення" із змінами, внесеними постановами Пленуму від 24.04.1981 р. № 4, від 25.12.1992 р. № 13, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи з загальних засад і змісту законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому  повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірним доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, висновки зроблені господарським судом першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи, обставини які господарський суд визнав доведеними не підтверджуються матеріалами справи, що відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України є підставою для скасування такого рішення.

Апеляційним судом не приймаються до уваги посилання позивача на те, що він до цього часу продовжує користуватися спірним приміщенням, належним чином сплачуючи орендні платежі, які виставляє відповідач, що є, на думку позивача, також підтвердженням продовження існування орендних правовідносин, виходячи з наступного.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певним засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” правовою підставою для користування майном, є договір оренди; чинним законодавством не передбачено, що сплата орендних платежів після припинення дії договору оренди продовжує його дію.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами ч. 1 п. 1 ст. 777 Цивільного кодексу України та ч. 3 ст. 17 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” передбачено, що наймач, який належним чином виконує свої обов’язки за договором найму, має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк, однак реалізувати таке право може лише у разі наявності наміру орендаря передати об’єкт оренди іншій особі. Однак позивачем не доведено наявності наміру в орендаря передати спірне приміщення іншій особі. Крім того, як вбачається із п. 133 додатку №2 до рішення Київської міської ради від 21.12.2006 №526/583-1 в графі “примітка” зазначено, що Політичній партії “Молода Україна” відмовлено в продовженні договору оренди комунального майна №10/0769 на той самий строк і на тих самих умовах з підстав резервування спірного приміщення для розміщення в ньому органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій комунальної власності, що згідно з ч. 6 п. 5.5. рішення Київської міської ради від 28.09.2006 №34/91 “Про затвердження Порядку передачі майна територіальної громади міста Києва в оренду, Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади міста Києва”, є підставою для відмови в укладенні (продовженні) договорів комунального майна.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства “Київжитлоспецексплуатація” задовольнити.

2.  Рішення Господарського суду м. Києва від 15.12.2006 у справі №2/602 скасувати. В задоволенні позову Політичної партії “Молода Україна” відмовити повністю.

3. Матеріали справи №2/602 повернути до Господарського суду м. Києва.

4. Стягнути з Політичної партії “Молода Україна” (м. Київ, вул. Хрещатик, 10, літера А, ) на користь Комунального підприємства “Київжитлоспецексплуатація” (м. Київ, вул. Володимирська, 51-а, ) 42 грн. 50 коп. витрат зі сплати державного мита за розгляд апеляційної скарги.

Головуючий суддя

Судді

15.05.07 (відправлено)