СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

01 червня 2007 р.

Справа № А-10/41

Господарський суд Івано-Франківської області у складі
судді Шелест С.Б.

При секретарях судового засідання:
Бабінець У.В., Кузишин У.Б.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні
матеріали  адміністративної справи

за позовом:         Підприємця ОСОБА_1

АДРЕСА_1                   .

до відповідача:
Державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську

76000, м.
Івано-Франківськ, вул. Незалежності, 20

про:                       скасування рішення про
застосування штрафних (фінансових) санкцій

За участю представників сторін:

від позивача:     ОСОБА_2 - представник, (довіреність б/н від
05.02.07р.);

ОСОБА_1 -
підприємець

від  відповідача:
Григорів В.М. - ст. державний податковий інспектор

(дов. №
52920/10-039 від 11.04.07р.)

Доронюк Д.І. -
головний державний податковий ревізор-інспектор,

(довіреність №
14337/10-039 від 26.03.07р.)

в с т а н о в и в:

Підприємець ОСОБА_1 звернулася до
суду з адміністративним позовом  про  скасування рішення ДПІ в м. Івано-Франківську
про застосування штрафних (фінансових) санкцій НОМЕР_1 в частині порушення
підприємцем п.1 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері торгівлі,
громадського  харчування та
послуг" .

Позивач заявою  /вх.НОМЕР_2)
уточнив позовні вимоги та просить суд скасувати  зазначене вище  рішення ДПІ в частині застосування штрафних
(фінансових) санкцій в сумі 31500 грн.

Підтримуючи позов та не погоджуючись
із застосуванням  фінансових санкцій,
позивач посилається на те, що орендна плата, одержана позивачем  як
орендодавцем від орендаря не є
розрахунковою   операцією,
яка   має    проводитись    із
застосуванням РРО  згідно з вимогами
Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері
торгівлі,  громадського  харчування та послуг", так як договір
найму (оренди) не є договором про надання послуг в розумінні ЦК України.
Відтак, зазначає  позивач,   навіть якщо і відносити оренду до сфери
надання послуг, реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не
можуть застосовуватись до спірних правовідносин згідно з вимогами п.1 ст.9
названого Закону, у зв»язку з тим, що розрахунки з наймачем позивач проводила
із оформленням  прибуткових  касових
ордерів,  видачею відповідних
квитанцій та оформленням податкових накладних.

Відповідач проти позову
заперечує, не погоджуючись з позицією та висновками, викладеними позивачем і
його представником в позовній заяві та в судовому засіданні вказуючи, що
фінансові санкції згідно оспорюваного рішення застосовані  правомірно, у зв»язку з порушенням вимог  Закону України "Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та
послуг".

При цьому, відповідач зазначає, що
згідно  затвердженого   наказом
Держстандарту  від 30.12.97  р.
N  822    Державного
класифікатора продукції  та  послуг,
який є складовою частиною Державної системи класифікації і кодування
техніко-економічної та соціальної інформації,
передання  у найм (оренду)
приміщень відноситься до сфери
послуг,  у зв»язку з чим  та відповідно до вимог пункту  1
статті  3 Закону України "Про
застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі,  громадського
харчування та послуг", плата готівкою за такі   послуги
повинна   реєструватися   через
належним  чином зареєстрований
РРО. Заперечуючи позов, відповідач вказує на й те, що п.1 ст.9 названого
Закону, на який посилається позивач, стосується виключно підприємств,  установ і організаціями усіх форм  власності, до яких позивач , як суб»єкт
підприємницької діяльності (фізична особа) - не відноситься.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

За результатами планової виїзної
комплексної документальної перевірки дотримання вимог законодавства про
оподаткування підприємця ОСОБА_1, що відображені в акті перевірки від  НОМЕР_3,
Державною податковою інспекцією в м.Івано-Франківську  прийнято рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій                            НОМЕР_4, згідно якого до
позивача застосовані фінансові санкції в загальній сумі 31840 грн., яке позивач
оспорює в частині  в сумі 31500 грн.  санкцій.

Як вбачається з акту перевірки,
підставою для застосування зазначеної суми
санкції було порушення, на думку податкового органу,   пункту
1  статті  3 Закону України "Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі,  громадського
харчування та послуг", що полягало
в незастосуванні  позивачем
реєстратора   розрахункових  операцій при проведенні розрахункових
операцій за надані послуги оренди приміщення.

А саме, перевіркою  встановлено, що  відповідно до податкових накладних,
прибуткових касових ордерів, актів, книг обліку розрахункових операцій
(щоденних звітів), реєстрів виданих податкових накладних, декларацій про
доходи, декларацій по ПДВ, підприємець ОСОБА_1
одержала в 2005,2006 роках готівку за послуги оренди нежитлового
приміщення АДРЕСА_2 від  ТзОВ Торгового
Дому «Станіслав»згідно договору  оренди
від 23.11.03р. в загальній сумі 6300 грн., про що були виписані прибуткові
касові ордери, засвідчені підписом підприємця
та її печаткою (а.с.19-21).

У зв'язку з цим,  до
позивача   застосована      передбачена пунктом 1  статті 17 Закону України "Про
застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі,  громадського
харчування та послуг" відповідальність у п»ятикратному розмірі
вартості наданих послуг.

Суд вважає вимоги позивача
обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до преамбули Закону  України
"Про  застосування
реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського
харчування  та  послуг"                           /надалі - Закону /,
цей Закон  визначає  правові засади застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері торгівлі,
громадського  харчування та
послуг.

Згідно  статті
1  Закону,  реєстратори розрахункових операцій   застосовуються   фізичними
особами    -    суб'єктами підприємницької  діяльності
або  юридичними  особами (їх філіями, відділеннями, іншими
відокремленими підрозділами) (далі -суб'єкти підприємницької діяльності), які
здійснюють операції з розрахунків в
готівковій  та/або  в
безготівковій  формі  (із
застосуванням платіжних
карток,  платіжних  чеків,
жетонів  тощо)  при продажу товарів (наданні послуг) у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг,   а   також
уповноваженими  банками  та
суб'єктами підприємницької діяльності, які виконують операції
купівлі-продажу іноземної  валюти.

При
цьому, в силу статті 2 цього Закону,
розрахунковою операцією вважається приймання  від
покупця  готівкових  коштів,
платіжних   карток, платіжних  чеків,
жетонів  тощо  за місцем реалізації товарів,  а місце проведення  розрахунків
- це  місце,  де
здійснюються розрахунки  із  покупцем
за  продані  товари
(надані послуги) та зберігаються
отримані  за  реалізовані
товари  (надані  послуги) готівкові  кошти,
а  також  місце
отримання  покупцем попередньо
оплачених  товарів  (послуг)
і  застосуванням  платіжних
карток, платіжних  чеків,  жетонів тощо.

Відповідно статті 256 Цивільного
кодексу УРСР  /що діяв до 01.01.2004 р./
за договором  майнового  найму
наймодавець зобов'язується  надати
наймачеві майно у тимчасове користування за плату.  Аналогічне поняття  оренди
наведене  у  ст.ст.759, 760 Цивільного кодексу України,
відповідно до яких за договором
найму  (оренди)  наймодавець
передає  або зобов'язується
передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Предметом
договору   найму   може
бути  річ,  яка
визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний
вигляд  при неодноразовому  використанні (неспоживна річ).  Предметом договору найму можуть бути майнові
права.

У той же час, правовідносини щодо
надання послуг врегульовані іншою главою 63 ЦК України. Так, відповідно до
статті 901 названого Кодексу, за
договором  про  надання
послуг  одна   сторона (виконавець)    зобов'язується   за
завданням   другої   сторони (замовника) надати послугу,  яка споживається в  процесі
вчинення певної   дії   або
здійснення   певної  діяльності,
а  замовник зобов'язується
оплатити виконавцеві зазначену послугу,
якщо  інше не встановлено
договором .

Таким чином,  предметом
договору  про  надання
послуг   та договору  найму
є  різні об'єкти цивільних прав.  Так,
предметом договору найму є неспоживна річ (стаття 760 Кодексу),  а
предметом договору про надання послуг є послуга,  яка споживається в процесі вчинення певної
дії  або
здійснення  певної  діяльності (стаття 901 Кодексу).

Аналіз наведених   приписів
законодавства   свідчить, що
договір найму (оренди) не може бути віднесений до договору про надання послуг,
а орендні правовідносини, які виникли у позивача з орендарем   та
відносини  у сфері торгівлі,  громадського
харчування та послуг, мають різну правову природу, а тому  не підпадають
під  дію Закону України
"Про  застосування реєстраторів
розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування  та
послуг".

Основним актом цивільного
законодавства України, який регулює цивільні відносини є  Цивільний кодекс України (ст.4 ЦК
України),  який має вищу юридичну силу в
порівнянні з наказом  Держстандарту  від 30.12.97р.  N
822,  а тому посилання відповідача
на  затверджений   цим наказом
Державний  класифікатор продукції  та
послуг, відповідно до якого
передання в оренду приміщень віднесене до сфери   послуг, -
не  заслуговують на увагу та не
можуть бути підставою для висновку про регулювання орендних відносин Законом
України "Про  застосування
реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування  та
послуг".

Таким чином, суд дійшов висновку, що
відповідач неправомірно застосував  до
позивача відповідальність, передбачену зазначеним Законом, а тому оспорюване
рішення підлягає скасуванню.

З огляду на викладене та
керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст.4, 759, 760, 901  Цивільного кодексу України, Законом України
"Про державне регулювання виробництва і обігу спирту  етилового,
коньячного і  плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів", ст.ст. 158, 160, 186, п.6 Прикінцевих та
перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

позов
задоволити.

Скасувати рішення ДПІ в м.
Івано-Франківську НОМЕР_1 в частині
застосування штрафних (фінансових) санкцій  в сумі 31500 грн.

Стягнути з  державного бюджету   на користь
Підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1(код НОМЕР_5)  -3 грн. 40 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня виготовлення постанови в повному обсязі;
апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом  двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.

Суддя
Шелест С.Б.

Постанова
складена у повному обсязі 04.06.07р.

Внесено в діловодство

Кузишин У.Б.