ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.05.07
Справа № 14/173-07.

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю агрофірми «Батьківщина» в особі ліквідатора Атаманової Т.М.

до відповідача Державної виконавчої служби в Білопільському районі

про стягнення 19 679 грн. 46 коп.

Суддя Миропольський С. О.

Представники сторін:

Від позивача – Кобжева О.О.

Від відповідача – Краснянський А.А.

За участю секретаря судового засідання Ємельяненко С.В.

Суть спору: Позивач подав позовну заяву про стягнення з відповідача 19 679 грн. 46 коп., в тому числі 3 593 грн. 77 коп. збитків завданих ТОВ Агрофірмі «Батьківщина» внаслідок невиконання виконавчих дій та 16 085 грн. 69 коп. як відшкодування витрат понесених ліквідатором ТОВ Агрофірми «Батьківщина» по справі 15/1.

Відповідач у відзиві на позовну заяву вимоги позивача не визнає, оскільки вважає їх не обґрунтованими та не правомірними. Також відповідач зазначає, що позивачем не доведено вину відповідача в заподіянні йому збитків та причинного зв‘язку між діями відповідача та наслідками на які посилається позивач.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

З січня 2005 року на виконанні в відділі Державної виконавчої служби Білопільського районного управління юстиції перебувало 5 виконавчих документів про стягнення боргу на користь ТОВ АФ «Батьківщина» на загальну суму 4 227 грн. В результаті проведення виконавчих дій за даними виконавчими документами було стягнуто 1 000 грн.

На час надходження виконавчих листів на виконання відносно ТОВ АФ «Батьківщина», господарським судом була порушена справа про банкрутство і управління справами позивача здійснював арбітражний керуючий.

Внаслідок невиконання відповідачем, виконавчих дій відповідно до виконавчих документів, які знаходилися на його виконанні, позивач змушений звернутися до суду.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні докази, які мають значення для вирішення справи по суті, суд вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають, виходячи з наступного:

Діяльність арбітражного керуючого та оплата його послуг здійснюється відповідно Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Так п. 4 ст. 3-1 Закону встановлено, що арбітражний керуючий має право отримувати винагороду в розмірі та порядку, передбачених цим Законом. П. 10, 11, 12 ст. 3 встановлений наступний порядок оплати послуг арбітражного керуючого:

10.          Оплата послуг, відшкодування витрат арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) у зв'язку з виконанням ним своїх обов'язків здійснюються в порядку, встановленому цим Законом, за рахунок коштів, одержаних від продажу майна боржника, або за рахунок коштів кредиторів чи коштів, одержаних у результаті виробничої діяльності боржника.

Оплата послуг арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) за період від дня винесення господарським судом ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство і до дня першого засідання комітету кредиторів, на якому встановлюєтеся розмір оплати послуг та відшкодування витрат арбітражного керуючого, здійснюється кредитором або боржником, за заявою якого порушено справу, у максимальному розмірі, визначеному цією статтею.

11.          Кредитори можуть створювати фонд для оплати послуг, відшкодування витрат та виплати додаткової винагороди арбітражному керуючому  (розпоряднику майна, керуючому санацією, ліквідатору). Формування фонду та порядок використання його коштів визначаються рішенням комітету кредиторів та затверджуються ухвалою господарського суду.

12.          Оплата послуг арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) за кожен місяць здійснення ним своїх повноважень встановлюється та виплачується в розмірі, встановленому комітетом кредиторів і затвердженому господарським судом, якщо інше не встановлено цим Законом, але не менше двох мінімальних заробітних плат та не більше середньомісячної заробітної  плати керівника боржника за останні дванадцять місяців його роботи перед порушенням провадження у справі про банкрутство.

Крім того, ст. 31 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» витрати на оплату праці арбітражного керуючого віднесені до 1 черги задоволення вимог кредиторів після отримання коштів, що належать ТОВ АФ «Батьківщина», а в разі недостатності таких коштів вимоги однієї черги задовольняються пропорційно сумі вимог, що належать кожному кредиторові однієї черги (п. З ст. 31 Закону).

Відповідно до п. 6 ст. 31 вимоги, не задоволені за недостатністю майна, вважаються погашеними.

Державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладене на державну виконавчу службу у спосіб і порядок, передбачений Законами України «Про державну виконавчу службу» та «Про виконавче провадження».

Позов про стягнення збитків з Державної виконавчої служби у Білопільському районі збитків на користь ТОВ АФ «Батьківщина» складений з урахуванням норм чинного законодавства, які регулюють договірні відносини, в той час як в даному випадку мають місце деліктні (позадоговірні) відносини. Так, позивач безпідставно, без посилання на норми чинного законодавства нараховує на заборгованість, яку державний виконавець стягує на підставі виконавчого листа, штрафні санкції як на учасника договірних відносин, в той час як державний виконавець з моменту відкриття і до завершення виконавчого провадження, відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» є його учасником.

Вимоги позивача в частині відшкодування збитків, суд вважає необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню виходячи з наступного:

Відповідно до ст. 224 ГК України учасник в господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані збитки суб'єкту, права або інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані доходи, які управлена сторона одержала б в разі належного виконання зобов'язань або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч. 2 ст. 217 ГК України відшкодування збитків є господарською санкцією. Відповідно до ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, й відшкодування збитків.

Згідно ст. 623 ЦК України розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Таким чином, юридичною підставою для усіх видів цивільно-правової чи господарсько-правової відповідальності є наявність певних умов, що у своїй сукупності утворюють склад цивільного (господарського) правопорушення. Необхідними умовами цивільно-правової та господарсько-правової відповідальності за загальним правилом є: протиправність поведінки особи; шкода як результат протиправної поведінки; причинний зв'язок між протиправною поведінкою і шкодою; вина особи, що заподіяла шкоду.

Крім того, неотримання арбітражним керуючим оплати своїх послуг не можна розглядати як заподіяння шкоди, по-перше, оскільки шкідливий результат повинен бути наслідком протиправної поведінки, то до завершення виконавчих проваджень не можна говорити про шкідливий результат, так як остаточно невідомо чи буде стягнута заборгованість за виконавчими листами чи ні, і по-друге, при встановленні причинного зв’язку між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою слід враховувати, що зв'язок між ними повинен бути прямим, а не опосередкованим.

Виплата заборгованості за виконавчими листами на користь ТОВ АФ «Батьківщина» залежить не тільки від дій державного виконавця, а й від протиправної поведінки боржників за виконавчими листами (ухилення від виконання рішення суду, приховування майна, на яке можливо звернути стягнення та інше).

Позивачем не доведений склад правопорушення: в якості шкоди ним вказується упущена вигода (неотримання заборгованості за виконавчими листами та оплати послуг), а причинний зв'язок між бездіяльністю та неможливістю закінчення процедури ліквідації ним не доведений, оскільки неможливість закінчення ліквідаційної процедури могла бути пов'язана з іншими обставинами.

За таких обставин позивач не довів належними засобами доказування наявності всіх умов, необхідних для застосування цивільно-правової (господарсько-правової) відповідальності, а саме - не довів протиправності поведінки відповідача, не довів факту нанесення шкоди у вигляді не отриманого доходу, причинного зв'язку між поведінкою відповідача та шкодою, яку, на думку позивача, йому було спричинено, а також не довів вини відповідача у заподіянні шкоди.

Отже вимоги позивача є не обґрунтованими, не правомірними і задоволенню не підлягають.

Згідно ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення підписано 21.05.2007р.