ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

17.04.07                                                                                           Справа  № 7/307-3893

м. Львів

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого - судді                                                  Галушко Н.А.

Суддів                                                                      Процик Т.С.

Юрченко Я.О.

розглянув апеляційну скаргу Бучацької міжрайонної державної податкової інспекції, м. Бучач № 1/10 від 04.01.2007 року (далі Бучацька МДПІ,                м. Бучач)

на постанову Господарського суду Тернопільської області від 22.12.2006 року

у справі № 7/307-3893

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ХХХ», м. Бучач (далі ТзОВ «ХХХ», м. Бучач)

до відповідача: Бучацької МДПІ, м. Бучач

про визнання нечинним податкового повідомлення - рішення

за участю представників сторін:

від позивача –ХХХ –представник

від відповідача –ХХХ –головний державний податковий інспектор

Права та обов’язки представникам сторін відповідно до ст.ст. 49, 51 КАС України роз’яснено.

Постановою Господарського суду Тернопільської області від 22.12.2006 року у справі № 7/307-3893 задоволено позовні вимоги ТзОВ «ХХХ», м. Бучач: визнано нечинним податкове повідомлення –рішення Бучацької МДПІ             № 79//0 від 15.09.2006 року.

Постанова господарського суду першої інстанції мотивована тим, що матеріалами справи підтверджено, що позивач придбав основні засоби для власного виробництва, а тому має право включити до відшкодування з бюджету суму 15797,00 грн. податку на додану вартість, визначеного відповідно до пп. 7.7.1 п. 7.7. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», як різниця між загальною сумою податкових зобов’язань, що виникли у зв’язку з будь –яким продажем товарів (робіт, послуг) протягом звітного періоду, та сумою податкового кредиту звітного періоду.

Бучацькою МДПІ подано апеляційну скаргу № 1/10 від 04.01.2007 року, в якій просить постанову суду скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зокрема, скаржник зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті постанови порушено   пп. 7.7.11 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Розглянувши матеріали справи, апеляційної скарги, заслухавши пояснення та заперечення представників сторін, суд апеляційної інстанції встановив наступне:

Бучацькою МДПІ проведено невиїзну документальну перевірку з питань заявленого до відшкодування ТзОВ «ХХХ»податку на додану вартість за липень 2006 року та правильності декларування від’ємного значення об’єкта оподаткування по податку на прибуток за перше півріччя 2006 року, про що складено акт № 130/15/34036134 від 13.09.2006 року.

На підставі даного акту перевірки податковою інспекцією прийнято податкове повідомлення –рішення № 79//0 від 15.09.2006 року, яким позивачу відмовлено у бюджетному відшкодуванні в сумі 15797,00 грн. податку на додану вартість за липень 2006 року.

При проведенні податковим органом перевірки встановлено, що  товариством порушено пп. 7.7.11 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану варість», а саме безпідставно заявлено до бюджетного відшкодування в липні 2006 року 15797,00 грн. податку на додану вартість, сплаченого при придбанні в червні 2006 року у P.P.U.H. «TAMIR» Spolka z.o.o. (Польща) обладнання вартістю 78985,00 грн.

Як встановлено судом першої інстанції, ТзОВ «ХХХ», як платник податку на додану вартість, зареєстрований в Бучацькій МДПІ 18.02.2006 року, про що йому видано свідоцтво № 26407353.

Відповідно до п. 2.2 Статуту товариства, довідки Головного управління статистики в Тернопільській області товариство включено до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України з присвоєнням йому ідентифікаційного коду 34036134, в якій його діяльність, відповідно до Державного класифікатора України затвердженого і введеного в дію наказом Держкомстандарту України від 22.10.1996 року № 441, віднесено до видів економічної діяльності під кодом (КВЕД) 22.25.0 - інші послуги, пов’язані з поліграфічним виробництвом та 22.15.0 - інші види видавничої діяльності, про що зазначено інспекцією і в акті перевірки.

У червні 2006 року, товариство отримало від контрагента –експортера P.P.U.H. «TAMIR»Spolka z.o.o. (Польща) машини для офсетного друку з поаркушною подачею паперу та допоміжне обладнання вартістю 78985,00 грн. для здійснення господарської діяльності, що підтверджено інспекцією в акті перевірки. При здійснені даної операції товариством сплачено податок на додану вартість в сумі 15797,00 грн., підтвердженням чого є вантажно митні декларації № 403020000/6/000610 та № 403020000/6/000611, які є підставою для формування податкового кредиту.

При прийняті постанови, господарський суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що відповідно до пп. 7.7.11 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»не має права на бюджетне відшкодування особа, яка була зареєстрована як платник цього податку менш ніж за 12 календарних місяців до місяця, за наслідками якого подається заява на бюджетне відшкодування, та/або мала обсяги оподатковуваних операцій за останні 12 календарних місяців менші, ніж заявлена сума бюджетного відшкодування (крім нарахування податкового кредиту внаслідок придбання або спорудження (будівництва) основних фондів.

Судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок, що дана норма закону робить виключення для платників податку на додану вартість при формуванні податкового кредиту при здійснені ними господарських операцій пов'язаних з придбанням основних засобів.

Згідно пп. 7.2.7 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»у разі імпорту товарів на митну територію України документом, що посвідчує право на отримання податкового кредиту, вважається вантажна митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, яка підтверджує сплату податку на додану вартість, або погашений податковий вексель.

Як вбачається з метеріалів справи, позивачем подано належним чином оформелені вантажно митні декларації № 403020000/6/000610 та                   № 403020000/6/000611.

Отже, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач придбав основні засоби для власного виробництва, а тому мав право на включення до відшкодування з бюджету суму 15797,00 грн. податку на додану вартість, визначеного відповідно до пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Згідно ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Скаржником не подано судовій колегії доказів, які б стали підставою для скасування судового рішення.

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про те, що постанова Господарського суду Тернопільської області прийнята з дотримання норм податкового законодавства та у відповідності до обставин справи, а тому підстав для її зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 69, 71, 86, 198, 199, 200, 205, 206 КАС України, -

Львівський апеляційний господарський суд У Х В А Л И В:

1.          Залишити без змін постанову Господарського суду Тернопільської області від 22.12.2006 року у даній справі, а апеляційну скаргу без задоволення.

2.          Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку, згідно із ст. 212 КАС України.

Головуючий-суддя                                                                      Галушко Н.А.

Суддя                                                                                          Процик Т.С.

Суддя                                                                                          Юрченко Я.О.