ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
УХВАЛА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"15" травня 2007 р.
Справа № 15-13-14/190-04-6468А

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

судді-доповідача Жекова В.І.,

суддів Картере В.І., Пироговського В.Т.

секретар судового засідання Буравльова О.М.

за участю представників сторін 15 травня 2007р.:

від позивача –не з’явився,

від відповідача –Подорожній А.С.

розглянувши апеляційну скаргу

Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси

на постанову господарського суду Одеської області

від 08.02.2007р.

у справі № 15-13-14/190-04-6468А

за позовом ПП „Граммі”

до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення,

Розгляд справи згідно із приписами п.6 Розділу VІІ та ст.17 КАС України здійснено в порядку, встановленому цим Кодексом.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 19.04.2007р. відкрито апеляційне провадження по даній справі за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 19.04.2007р. розгляд справи в апеляційному порядку призначено на 15.05.2007р.

Вказана ухвала надіслана сторонам 25.04.2007р., тобто сторони повідомлені про дату, час і місце засідання суду, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Приватне підприємство „Граммі” звернулось до господарського суду Одеської області із позовом в якому просило визнати недійсним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси від 29.06.2004р. № /0 про застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 34000,00 грн.

Постановою господарського суду Одеської області від 08 лютого 2007р. (суддя Петров В.С.) позов задоволено повністю.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, ДПІ у Київському районі м. Одеси звернулась до Одеського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову господарського суду від 08 лютого 2007р. та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволені позову посилаючись на неправильне  застосування судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального права.

Перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав щодо задоволення апеляційної скарги виходячи із наступного.

25.06.2004р. ДПІ у Київському районі м. Одеси складено акт № 26-0107-49 за результатами перевірки ПП „Граммі” з питань щодо контрою за здійсненням операцій у сфері готівкового та безготівкового обігу.

Перевіркою встановлено порушення з боку ПП „Граммі”  п. 1 ст. 3 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” № 265/95-ВР від 06.07.1995р.

За висновками акту перевірки контролюючим органом було прийнято податкове повідомлення рішення від 29.06.2004р. № /0 яким до ПП „Граммі” застосована штрафна (фінансова) санкція у сумі 34000 грн.

Не згода платника податків із прийнятим рішенням стало підставою його звернення до господарського суду із відповідним позовом.

Судова колегія апеляційної інстанції погоджується із висновками наведеними в оскаржуваному судовому рішенні, та зазначає наступне, так підставою для прийняття оспорюваного податкового повідомлення - рішення ДПІ у Київському районі м. Одеси є акт про результати перевірки платника податків за яким встановлено порушення норм регулювання обігу готівки та визначено суму податкового зобов’язання.

Між тим, відповідно до вимог п. п. 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 21.12.2000р. № 2181 –ІІІ (зі змінами та доповненнями), контролюючий орган зобов’язаний самостійно визначити суму податкового зобов’язання платника податків у разі якщо:

а) платник податків не подає у встановленні строки податкову декларацію;

б) дані документальних перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов’язань, заявлених у податкових деклараціях;

в) контролюючий орган виявляє арифметичні або методологічні помилки у поданій платником податків декларації, які призвели до заниження або завищення суми податкового зобов’язання;

г) згідно з Законами з питань оподаткування особою, відповідальною за нарахування окремого податку або збору (обов’язкового платежу), є контролюючий орган.

Перелічені підстави та встановленні вимоги у п. п. 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 Закону України від 21.12.2000р. №2181-ІІІ, зі змінами та доповненнями не мають відношення до застосування штрафних санкцій за порушення вимог Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” № 98/96-ВР.

Податкові повідомлення –рішення приймаються податковим органом на суму визначеного податкового зобов’язання. Згідно з п. 1.2 ст. 1 вказаного Закону України від 21.12.2000р. №2181-ІІІ зі змінами та доповненнями, податкове зобов’язання –це зобов’язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими Законами України, тоді як штрафні санкції, застосовані контролюючим органом на підставі Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” не є податком, податковим зобов’язанням.

Відповідно до вимог п. 1.9 ст. 1 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 21.12.2000р. №2181 –ІІІ (зі змінами та доповненнями), податкове повідомлення –це письмове повідомлення контролюючого органу про обов’язок платника податків сплатити суму податкового зобов’язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Законом.

Отже, прийняття податкового повідомлення – рішення (рішення) податковим органом може бути лише у разі не сплати платником податків, податків і зборів (обов’язкових платежів), вичерпний перелік яких визначено у статтях 14 і 15 Закону України „Про систему оподаткування” від 18.02.1997р. №77/97-ВР зі змінами та доповненнями, серед яких не зазначені штрафні санкції, застосовані на підставі наведеного вище Закону України.

Таким чином, обов’язок юридичної особи щодо сплати штрафних санкцій, застосованих на підставі Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” із змінами та доповненнями не належить до категорії податкового зобов’язання.

Відповідно до вимог пункту 1.5 ст.1 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” зі змінами та доповненнями, положення цього Закону поширюється лише на штрафні санкції, які справляються з платника податків у зв’язку з порушенням ним правил оподаткування, визначених відповідними законами.

Оскільки штрафні санкції застосовані до ПП у даному випадку не за порушення правил оподаткування, у контролюючого органу не було законних підстав для визначення їх як податкового зобов’язання з поширенням на них вимог Закону України „Про погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами„ від 21.12.2000 № 2181-ІІІ зі змінами та доповненнями щодо граничного строку сплати та положень щодо наслідків несплати.

Між тим, оскаржуване податкове повідомлення –рішення може бути визнано частково недійсним в частині визначення 34000грн. сумою податкового зобов’язання у разі доведеності контролюючим органом встановленого порушення.

Однак, як свідчить наявний у справі акт перевірки, останній складено без дотримання вимог чинного податкового законодавства, оскільки не містить посилань на первинні документи, які досліджувались під час перевірки, та не містить посилань у який спосіб встановлено порушення.

Судова колегія апеляційної інстанції вважає, що за таких обставин застосування штрафних санкцій не може свідчити про законність прийнятого податкового повідомлення-рішення, оскільки матеріали справи не містять доведеності встановленого порушення під час перевірки.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу, що передбачає підстави для звільнення від доказування. А частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на викладене, судова колегія апеляційної інстанції зазначає, що оскаржуване судове рішення прийнято у цілковитій відповідності до обставин справи та вимог чинного податкового законодавства, а відтак підстави для його зміни або скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 160,162,195,196,198,200,205,206 КАС України,

колегія суддів

Ухвалила:

Постанову господарського суду Одеської області від 08.02.2007р. зі справи № 15-13-14/190-04-6468А - залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала в порядку ст.254 КАС України набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя

В.І. Жеков

Судді

В.І. Картере

В.Т. Пироговський