ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
"26" квітня 2007 р.                                                            Справа №  4/430
Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Хилька Ю. І., розглянувши  заяву товариства з обмеженою відповідальністю Спільного українсько-литовського підприємства "Агромакс", м. Житомир про   винесення  додаткового  рішення  по  справі № 4/430
за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю Спільного українсько-литовського підприємства "Агромакс", м. Житомир
до відповідача:  виробничо-торгівельного товариства з обмеженою відповідальністю "Лиман", м. Новоукраїнка, Кіровоградської області
Представники сторін:
від позивача – участі не брали.
від відповідача – участі  не  брали.
Дослідивши матеріали  справи  та  проаналізувавши  правовідносини, що виникли  між учасниками спору, господарський  суд, -
Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 02.03.2007 року позов задоволено  повністю. Присуджено до стягнення з  виробничо-торгівельного товариства з обмеженою відповідальністю "Лиман", м. Новоукраїнка, Кіровоградської області  на  користь товариства з обмеженою відповідальністю Спільного українсько-литовського підприємства "Агромакс", м. Житомир суму надлишково  перерахованих  коштів  в  розмірі  37845  грн. 82  коп.,    суму  сплаченого  державного  мита в   розмірі  102  грн.  та  витрат  по  оплаті  вартості  інформаційно-технічного забезпечення  судового процесу в  розмірі  118  грн.

15.03.2007 року на адресу господарського суду від позивача по справі надійшла заява про винесення додаткового рішення, в якому заявник просить суд винести рішення, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ СУЛП "Агромакс" і стягнути на користь    ТОВ СУЛП "Агромакс" з ВТ ТОВ "Лиман" заборгованості 40 346, 80 грн., в зв'язку із помилкою позивача у визначені суми добровільної сплати відповідачем заборгованості, а саме: замість суми 7500 грн. помилково зазначено 15 000 грн., оскільки 01.02.2007 року сплачено відповідачем на користь ТОВ СУЛП "Агромакс" 7500 грн. (призначення платежу - повернення заборгованості), що підтверджується банківською випискою з 01.02.2007 року.

Крім  того,   позивач  просить   стягнути з відповідача  суму сплаченого  державного мита  в  розмірі 684 грн. 54 коп.. яку  ним було сплачено  згідно до платіжного  доручення  №5554 від  28.11.2006 року.

При розгляді  заяви  позивача господарський суд виходить  з  положень   статті 88 Господарського процесуального кодексу України  про те, що  господарський суд має право за заявою сторони, прокурора, який брав участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою прийняти додаткове рішення, ухвалу, якщо  : з якоїсь позовної вимоги, яку  було розглянуто в  засіданні господарського суду,  не прийнято рішення; або не вирішено питання про  розподіл  господарських витрат або про повернення державного мита з бюджету.  Перелік  підстав для винесення господарським судом  додаткового рішення є вичерпним і  не може  бути   довільно  трактований  будь- ким. Господарський  суд не має можливості  виправити  допущену  позивачем при розгляді  справи  помилку  щодо визначення суми, яку було відповідачем погашено, а  рішення   суду   було  прийняте на підставі   заяви  позивача про  уточнення позовних вимог, якою  позивач визнав  факт перерахування  відповідачем  18.01.2007 року  5000 грн. та  01.02.2007 року  10000 грн. на погашення заборгованості на  загальну суму 15000 грн. та  просив  припинити провадження по справі на підставі ст. 80  ГПК України (а.с.43) та  надав  копії  платіжних  доручень (а.с.46-47).

Розглянути   заявлені вимоги   про стягнення на користь  позивача  заборгованості  в розмірі   40345 грн. 82 коп. в  рамках вимог  щодо    винесення   додаткового  рішення по справі,  господарський суд  не має  можливості  виходячи з наведених  заявником  доводів  та враховуючи,  що справу  було розглянуто за участю  представника  позивача,   яким  на свій  розсуд було змінено  позовні вимоги  шляхом  зменшення  заборгованості на 15000 грн.

Поряд з цим, господарським  судом  враховується, що  при  зверненні до  суду  позивачем   сплачено  державне  мито згідно  до платіжного доручення  №5542 27.11.2006 року  в  розмірі  102 грн. (а.с.6) та платіжного доручення №5554  від  28.11.2006 року  в  розмірі  684  грн. 54 коп. (а.с.57) на загальну суму  786 грн. 54 коп., а  виходячи з  розміру позовних вимог  на суму  68564 грн. 35 коп. позивач  повинен  був сплатити  685  грн. 64  коп.,  тобто  мала  місце переплата  суми сплаченого державного мита в  розмірі  100 грн. 90 коп. Крім того, за рішенням  суду визнано за необхідне   виходячи з   позовних вимог  в  сумі   37845 грн.82  коп. та   розміру  державного    мита в  сумі     378 грн. 46  коп.,   різницю  між  фактично  сплаченою  сумою  та  тою, що  підлягає  до  сплати   в  розмірі   276  грн.46 коп. стягнути  з відповідача   на користь  Державного  бюджету в  якості  мита.

Проаналізувавши   обставини  щодо  фактичної  суми сплаченого державного мита  та   розміром задоволених позовних вимог, господарський суд вважає за необхідне на підставі ст.ст 44, 49, 88 ГПК України  стягнути з відповідача  на користь позивача  426 грн.45 коп. враховуючи що згідно до наказу  від 05.04.2007 року  про примусове виконання  рішення суду  від 02.03.2007 року  вже  стягнуто  102 грн.

Таким чином,  господарський  суд прийшов до переконання, що через несвоєчасне   представлення  позивачем до суду   доказу  про сплату  державного мита в повному  розмірі, а саме платіжного доручення  №5554 від  28.11.2006 року  про сплату  та  перерахування  на рахунок ВДК у м.Кіровограді   державного мита в розмірі  684 грн. 54 коп.  виникли підстави для   розподілу  господарських витрат та  про повернення  державного  мита  з бюджету.

Встановивши  факт  переплати  суми  державного мита в  розмірі    100 грн. 90 коп. при зверненні  до суду, господарський  суд вважає за необхідне   вирішити питання про повернення   позивачу   коштів  в розмірі 100 грн. 90 коп.

Посилання   заявника  при зверненні до суду як на підстави його вимог  на  статті  193,216 ГК України господарський суд не приймає до уваги та вважає їх   безпідставними  та  помилковими, оскільки  вказані  норми права не мають відношення до   правовідносин, що склались  між учасниками спору та  не можуть бути застосованими для  їх   регулювання.

Враховуючи викладене, керуючись  ст.ст. 44, 49, 83, 88 Господарського процесуального кодексу України,-

ВИРІШИВ:

Заяву  позивача задовольнити  частково.

Стягнути з  виробничо-торгівельного товариства з обмеженою відповідальністю "Лиман", м. Новоукраїнка, Кіровоградської області  пров. Ковальський  17а,   р/р 260026517 в ОД АППБ "Аваль", МФО 323538, код 44 на  користь товариства з обмеженою відповідальністю Спільного українсько-литовського підприємства "Агромакс", м. Житомир   вул. Ватутіна  55 А р/р 0067 в Житомирському РУ "Приватбанку", МФО 31538489, код 31538489 суму сплаченого  державного мита в розмірі   426 грн.45 коп.

Наказ видати.

Видати  довідку   товариству з обмеженою відповідальністю Спільне українсько-литовське  підприємство "Агромакс", м. Житомир   вул. Ватутіна  55 А  про повернення з  бюджету   суми   надлишково сплаченого державного мита в  розмірі   100 грн. 90 коп.

В решті вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до апеляційного суду на вказане рішення через господарський суд Кіровоградської області.

Суддя