ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2007 р.
№ 40/216

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

головуючий суддя
Муравйов О. В.

судді
Полянський А. Г.
Фролова Г. М.

розглянувши
касаційну скаргу
Відкритого акціонерного товариства "Кіндратівський вогнетривкий завод"

на рішення
Господарського суду Донецької області від 06.09.2005 року

та постанову
Донецького апеляційного господарського суду від 05.12.2006 року

по справі
№ 40/216

за позовом
Відкритого акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат"

до
Відкритого акціонерного товариства "Кіндратівський вогнетривкий завод"

про
стягнення 138045,60 грн.

За участю представників сторін:

від позивача:
Кир’ян Є.В. –дов. №01-026-1941 від 04.12.2006 року

від відповідача:
Головіна Н.М. –дов. від 20.02.2007 року

Ухвалою від 29.01.2007 року колегії суддів Вищого господарського суду України, касаційна скарга Відкритого акціонерного товариства "Кондратівський вогнетривкий завод" була прийнята до провадження новоутвореною колегією суддів у наступному тимчасовому складі: головуючий –Муравйов О.В., судді Полянський А.Г., Коробенко Г.П., а розгляд справи був призначений на 27.02.2007 року.

У зв’язку з виходом судді Фролової Г. М. з лікарняного, справа № 40/216  розглядається колегією суддів у постійному складі, утвореному розпорядженням від 25.08.2005 року № 02-20/13 Заступника Голови Вищого господарського суду України, у складі: головуючий –Муравйов О. В., судді Полянський А. Г., Фролова Г. М.

Відводів зазначеному складу колегії суддів не заявлено.

В судовому засіданні 27.02.2007 року за згодою сторін оголошено вступну та резолютивну частини постанови Вищого господарського суду України.

Як вбачається з матеріалів справи, у 2005 році позивач Відкрите акціонерне товариство "Алчевський металургійний комбінат" звернувся з позовною заявою до Господарського суду Донецької області до відповідача Відкритого акціонерного товариства "Кіндратівський вогнетривкий завод" про стягнення 138045 грн. 60 коп. збитків, заподіяних позивачеві внаслідок поставки відповідачем неякісної продукції на підставі договору купівлі-продажу №2/56-04-015/2174 від 15.11.2004 року.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 06.09.2005 року (суддя Підченко Ю.О.), залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 05.12.2006 року (головуючий суддя Діброва Г.І., судді Дзюба О.М., Стойка О.В.), позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат" про стягнення збитків в розмірі 138045 грн. 60 коп., заподіяних позивачеві внаслідок поставки відповідачем Відкритим акціонерним товариством "Кіндратівський вогнетривкий завод" неякісної продукції згідно договору купівлі-продажу №2/56-04-015/2174 від 15.11.2004 року задоволені в повному обсязі.

Судові рішення мотивовані, зокрема, тим, що позивачем доведений факт поставки неякісної продукції відповідачем, тоді як відповідач відсутність своєї вини у заподіяних позивачеві збитках відповідно до  ст. 614 ЦК України не довів.

Не погоджуючись з прийнятим по справі рішенням суду першої інстанції, Відкрите акціонерне товариство "Кіндратівський вогнетривкий завод" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить вказане рішення скасувати та прийняти нове рішення про відмову позивачу в позові повністю.

В процесі розгляду справи в касаційній інстанції, представник Відкритого акціонерного товариства "Кіндратівський вогнетривкий завод" уточнив вимоги касаційної скарги, зазначивши, що просить скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 06.09.2005 року та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 05.12.2006 року повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити в позові Відкритому акціонерному товариству "Алчевський металургійний комбінат" повністю.

У відзиві на касаційну скаргу Відкрите акціонерне товариство "Алчевський металургійний комбінат" повністю заперечує підстави скасування судових рішень першої та апеляційної інстанцій, у зв’язку з чим, просить Вищий господарський суд України залишити без змін рішення Господарського суду Донецької області від 06.09.2005 року та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 05.12.2006 року, а касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Кіндратівський вогнетривкий завод" –без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, відзив на неї, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла наступного висновку.

Як встановлено господарськими судами першої та апеляційної інстанцій, 15.11.2004 року між позивачем Відкритим акціонерним товариством "Алчевський металургійний комбінат" та відповідачем Відкритим акціонерним товариством "Кіндратівський вогнетривкий завод" був укладений договір купівлі-продажу №2/56-04-015/2174, відповідно до умов якого відповідач зобов'язався продати, а позивач купити продукцію, згідно із специфікаціями до договору.

Згідно п. 4.3 договору, сторони обумовили приймання продукції за якістю відповідно до вимог Інструкції П-6, П-7 без виклику представника постачальника.

05.12.2004 року на адресу позивача у вагоні №23781347 за залізничною накладною №51345703 надійшла партія вогнетривкої продукції - сифон марки 71-300 та цегла ША-5 у загальному обсязі 58,9 т.

Згідно сертифікату якості сифон відповідачем був поставлений за вимогами ДСТУ 11586-69 за планом контролю №2,3. При проведенні вхідного контролю у позивача продукція також була перевірена згідно цього ДСТУ, за планом контролю №2, відповідно до якого рішення щодо якості виробів, що перевіряються, приймається за результатами перевірки однієї вибірки об'ємом 20 шт. вогнетривких виробів (ДСТУ 8179-98). Видимих ознак невідповідності якості товару сертифікатним даним виявлено не було. На підставі вказаних перевірок, вантаж був прийнятий позивачем та по мірі необхідності брався до виробництва.

Як встановлено господарськими судами першої та апеляційної інстанцій, при використанні сифонів в процесі розливання сталі на составах, на які розливалася плавка, утворилися прориви із втратою металу.

При вивченні причин проривів, які провадились позивачем із залученням представників громадськості, було встановлено, що вказані ушкодження виникли у зв'язку із наявністю невидимих дефектів сифонів, що підтверджено складеними комісійно актами про скриті недоліки №№ 65, 66 від 06.12.2004 року, 67 від 08.12.2004 року, № 68 від 10.12.2004 року, № 69 від 18.12.2004 року, № 70 від 19.12.2004 року, № 71 від 20.12.2004 року, № 72 від 21.12.2004 року, № 73 від 26.12.2004 року, № 74, № 75, № 76 від 29.12.2004 року, № 77 від 30.12.2004 року, № 78, № 79 від 01.01.2005 року.

З причини того, що при подальшому використанні сифонів кількість проривів, а відповідно і втрата металу не зменшилися, а також у зв'язку з тим, що перед використанням у виробництві, позивачем були також виявлені тріщини на поверхні деяких сифонів, позивач двічі викликав представника відповідача для з'ясування питань щодо якості вогнетривів.

На адресу відповідача позивачем 04.04.2005 року була направлена претензія № 022/55, яка залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Втрата металу у результаті проривів сифонів склала 135 т.

Як вже було зазначено вище, позивач звернувся до Господарського суду Донецької області із позовною заявою в якій просив суд стягнути з відповідача збитки у вигляді вартості втраченого металу (із розрахунку планової середньої ціни 1т. сталі за грудень 2004 року з відрахуванням ціни 1т. скрапу) у розмірі 138045 грн. 60 коп.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України обов'язки виникають з угод, передбачених законом, а також угод, хоч і не передбачених законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то, з чим погоджується касаційна інстанція, до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України, як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері і положення Цивільного кодексу України, як загального акту законодавства.

Відповідно до абзацу 2 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно п. 4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з місцевим та апеляційним господарськими судами в тому, що між сторонами відбулися правовідносини з купівлі-продажу продукції.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із п. 1 ст. 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

Інструкція П-7 застосовується до усіх випадків, коли стандартами, технічними умовами, основними чи Особливими умовами поставки чи іншими обов'язковими для сторін правилами не встановлений інший порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю та комплектністю, а також тари під продукцію чи товари (п. 1 Інструкції П-7).

Згідно п. 29 Інструкції П-7, за результатами приймання продукції за якістю та комплектністю, у тому числі щодо виявлення скритих недоліків, має бути складений акт.

Акти про скриті недоліки продукції були, що визнається касаційною інстанцією, складені позивачем за участю представника громадськості, що узгоджується з вимогами п-п. «б»ч. 2 п. 20 Інструкції П-7, уповноваженого на участь в прийманні за якістю рішеннями профкому комбінату. Посвідчення на представників громадськості, з чим погоджується Вищий господарський суд України, відповідають п. 23 Інструкції П-7.

Господарський суд, а так само і апеляційна інстанція, надавши оцінку наданим актам про скриті недоліки, правомірно встановили, що вони складені з додержанням вимог п. 29 Інструкції П-7, а тому є належними доказами, в розумінні статей 33, 34 ГПК України, поставки продукції неналежної якості.

Так, вказані акти засвідчують, що поставлені відповідачем сифони мають тріщини, не відповідають геометричним розмірам, тобто ДСТУ 11586-69, що свідчить про неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань поставити якісну продукцію, таку, що відповідає ДСТУ, в розумінні ст. 610 ЦК України.

У разі порушення зобов'язання, відповідно до вимог п. 4 ст. 611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди.

Під збитками згідно зі ст. 224 ГК України слід розуміти витрати, зроблені правомочною стороною, втрата або ушкодження її майна, а також не отримані нею доходи, які правомочна сторона отримала б при належному виконанні зобов'язання або дотриманні правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.

До складу збитків, які підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, ушкодженого або знищеного майна, визначена у відповідності з вимогами законодавства; не отриманий прибуток (втрачена вигода), на яку сторона, що понесла збитки,  мала право розраховувати у разі  належного  виконання зобов'язання іншою стороною (ст. 225 ГК України).

Колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з місцевим та апеляційним господарськими судами в тому, що позивачем доведено наявність об'єктивної та суб'єктивної сторони спричинених збитків (об'єкт, суб'єкт, об'єктивну та суб'єктивну сторони, причинно-наслідковий зв'язок, вину відповідача).

Враховуючи викладене вище, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що Господарський суд Донецької області, а так само і Донецький апеляційний господарський суд, правомірно дійшли висновку про об’єктивність, правомірність та доведеність позивачем факту поставки відповідачем неякісної продукції, втрат металу внаслідок неякісної продукції.

На підставі викладеного, Вищий господарський суд України вважає, що підстав для скасування рішення Господарського суду Донецької області від 06.09.2005 року та постанови Донецького апеляційного господарського суду від 05.12.2006 року по справі № 40/216 в даному випадку немає, а тому касаційна скарга Відкритого акціонерного товариства "Кіндратівський вогнетривкий завод" задоволенню не підлягає.

Інші доводи, викладені Відкритим акціонерним товариством "Кіндратівський вогнетривкий завод" в касаційній скарзі, не приймаються Вищим господарським судом України, оскільки вони зводяться до переоцінки встановлених господарськими судами обставин справи.

Отже, оскільки встановлення фактичних обставин справи не входить до компетенції суду касаційної інстанції, доводи заявника касаційної скарги щодо переоцінки наявних у справі доказів колегією суддів Вищого господарського суду України відхиляються.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Кіндратівський вогнетривкий завод" залишити без задоволення.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 05.12.2006 року по справі № 40/216 та рішення Господарського суду Донецької області від 06.09.2005 року по справі № 40/216 залишити без змін.

Головуючий суддя
О. В. Муравйов

Судді
А. Г. Полянський

Г. М. Фролова