СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24.04.07                                                                                 Справа № 5/128ад(6/480ад).

Господарський суд Луганської області у складі головуючого судді Закропивного О.В., при секретарі Агафоновій С.В., за участю прокурора Гришиної Т.А. (посвідчення № 912 від 29.03.06.) та представників сторін:

від позивача –Сизова М.П. (довіреність № 03-01/3 від 09.01.07.);

від відповідача –Жидков Л.В. (довіреність № 973 від 20.12.06.);

розглянувши матеріали справи за позовом:

Заступника прокурора Луганської області в інтересах держави в особі Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (м. Луганськ, вул. Володарського, 59, код 13396264) до Закритого акціонерного товариства “Криворізське” (м. Брянка, Луганської області, вул. «Спасательная», 1, код 31780403);

про стягнення 55 400  грн. 80 коп., -

В С Т А Н О В И В:

Суть спору: позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 55400,80 грн. несплачених штрафних санкцій за не створення робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2005 році.

Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач відзивом на позовну заяву та його представник в судовому засіданні позовних вимог не визнали мотивуючи свої заперечення тим, що акціонерним товариством вжито всіх необхідних заходів для працевлаштування інвалідів в 2005 році.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази у їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.19 Закону України “Про внесення змін до Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, в редакції від 05.07.2001 р. № 2606 –ІІІ (далі Закон) для  підприємств, установ, організацій, незалежно від форм власності і господарювання, встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі 4 відсотків від  загальної чисельності працюючих, а якщо працює від 15 до 20 чоловік у кількості одного робочого  місця.

Згідно з п. 14 "Положення про робоче місце інвалідів і про порядок працевлаштування інвалідів", затвердженого Постановою КМУ від 03.05.95 № 314, підприємства (об'єднання), установи та організації у межах доведеного нормативу створюють за власні кошти робочі місця для працевлаштування інвалідів.

Відповідно до ч. 6 ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів Україні" (в редакції від 05.07.01) Кабінет Міністрів України постановою від 28.12.01 № 1767 затвердив "Порядок сплати підприємствами (об'єднаннями),     установами і організаціями   штрафних   санкцій   до   відділень   Фонду   соціального   захисту інвалідів, акумуляції, обліку та використання цих коштів".

Згідно п. 2 "Порядку сплати підприємствами (об'єднаннями установами, організаціями штрафних санкцій до відділень Фонду соціальної захисту інвалідів, акумуляції, обліку та використання цих коштів", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.01 № 1767, підприємства щороку не пізніше 1 лютого подають до відділень Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за формою, що затверджується наказом Мінпраці України за поданням Фонду та погоджується з Держкомстатом.

На 2005  рік  відповідачу визначено норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у кількості 20 чоловік.

З наявного в матеріалах  справи звіту відповідача про зайнятість та працевлаштування інвалідів по формі 10-ПІ (Поштова-річна) за 2005 рік вбачається, що  середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу становила –510 чоловік.

За розрахунком позивача, відповідач, повинен був створити трудові місця для працевлаштування інвалідів у кількості 20 чоловік, тоді як останній вказані місця у необхідній кількості не створив та працевлаштував 12 інвалідів, у зв’язку з чим позивач просить стягнути з відповідача штрафні санкції за нестворені 8 робочих місць для працевлаштування інвалідів у сумі 55 400 грн. 80 коп.

Стаття 20 Закону встановлює,  що підприємства (об’єднання), установи і організації  незалежно від форми власності і господарювання, де кількість працюючих інвалідів менша, ніж встановлено  нормативом,  передбаченим частиною  першою статі  19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду України соціального  захисту  інвалідів  штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної  плати на відповідному підприємстві  (в об‘єднанні), в установі, організації  за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом.

Пункт 4 Порядку сплати підприємствами (об’єднаннями), установами і організаціями  штрафних санкцій до  відділення  Фонду соціального  захисту  інвалідів, акумуляції, обліку та використання цих коштів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 № 1767 (далі - Порядок),  передбачає , що штрафні  санкції  сплачуються  підприємствами  самостійно не пізніше 15 квітня року, що настає  за звітним.

У  разі несплати  штрафних  санкцій  в установлений термін відділення Фонду вживають заходів щодо їх стягнення у судовому порядку (пункт 11 Порядку).

Відповідач вищевказані  штрафні санкції не перерахував, у зв’язку з чим позивач просить стягнути з відповідача суму несплачених штрафних санкцій за порушення нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у 2005 році у розмірі 55 400 грн. 80 коп.

Відповідач позовні вимоги відхилив з вищезазначених підстав, наведених у своїх  численних запереченнях.

Оцінивши доводи сторін та обставини справи у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що  підлягають до задоволення, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21.03.91 № 875-ХІІ (в редакції після 05.07.01) працевлаштування інвалідів на підприємствах здійснюється центральним органом виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органами місцевого самоврядування, громадськими організаціями інвалідів. Підбір робочого місяця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявності у нього професійних навичок та знань, а також рекомендацій медико-санітарної експертизи.  Підприємства (об’єднання), установи і організації (незалежно від форм власності і господарювання), які використовують працю інвалідів, зобов’язані створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством.

Згідно з п.п. 5, 10-14 "Положення про робоче місце інвалідів і про порядок працевлаштування інвалідів", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.95 № 314, підприємства розробляють заходи по створенню робочих місць для інвалідів, вносять їх в колективний договір, інформують центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення (пристосування) робочих місць для працевлаштування інвалідів, а працевлаштування інвалідів здійснюється державною службою зайнятості, органами Мінсоцзахисту, місцевими радами народних депутатів, громадськими організаціями інвалідів з урахуванням побажань, стану здоров’я інвалідів, їхніх здібностей і професійних навичок відповідно до висновків МСЕК.

Як вбачається з матеріалів справи, у 2005 році вказані вище органи, не направляли інвалідів до відповідача для працевлаштування,  оскільки відповідач належним чином не інформував ці органи про наявність, створення (пристосування) робочих місць для інвалідів.

Так, відповідачем до суду надані звіти (копії) форми 3-ПН про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) та потребу в працівниках за 2005 рік, із яких вбачається, що у графі “4” категорії громадян відповідно до квоти, а також пенсіонери, учні, студенти, інваліди” відповідач вказував відповідну цифру, але не зазначав, до якої саме із перелічених категорій відносилась та чи інша цифра.

Відповідно до Інструкції щодо заповнення державної статистичної звітності за формами № 3–ПН “Звіт про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) та потребу в працівниках” і № 4-ПН “Звіт про вивільнення працівників”, затвердженої Наказом Державного комітету статистики України 06.07.1998. № 244,  у відповідній графі звіту проставляється наявність вільних робочих місць (вакантних посад) в рахунок річної броні встановленої місцевими державними адміністраціями відповідно до статті 5 Закону України “Про внесення змін до Закону України “Про зайнятість населення”, для працевлаштування громадян, які потребують соціального захисту і не здатні на рівних умовах конкурувати на ринку праці, а також для пенсіонерів, учнів, студентів, інвалідів. Наявність  вільних робочих місць (вакантних посад) зазначається щодо окремої категорії громадян окремо під відповідними шифрами,  де шифр “14” , означає наявність вакансій для інвалідів.

Тобто, викладене свідчить, що при заповненні та здачі відповідних звітів форми 3- ПН у 2005 році, відповідач не зазначав кількість вакантних місць для працевлаштування інвалідів.

Факт не визначення кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів  також підтверджується відповідними довідками та листами Брянківського міського центру зайнятості.

В той же час, слід зазначити, що відповідач надавав до Управління  праці і соціального захисту населення інформацію за 1 квартал 2005 року, де вказував, про кількість нормативу для працевлаштування інвалідів та кількості фактично працевлаштованих інвалідів, а  починаючи з 23.06.2005. направляв відповідну інформацію з визначення кількості інвалідів які підлягають до працевлаштування, та переліку посад на які такі інваліди можуть бути працевлаштовані.

Але як було вказано вище, згідно діючому законодавству працевлаштуванням інвалідів безпосередньо займаються центри зайнятості.

Окрім цього, слід визначити, що відповідачем невірно здійснений розрахунок кількості інвалідів, працевлаштованих у 2005 році, так, за даними позивача, відповідачем у 2005 році були працевлаштовані 12 інвалідів, тоді як відповідач у запереченнях на позов вказує –15 інвалідів, але як вбачається із звіту форми 10-П1 відповідач вказав, що працевлаштував 12 інвалідів та нарахував штрафні санкції у сумі 55 400 грн. 80 коп.

Як вбачається із наданих  відповідачем документів, останнім, у грудні 2005 року були працевлаштовані 3 інваліди, але у розрахунку повної зайнятості  кількість інвалідів складає саме 12 інвалідів, а не 15.

Отже, відповідачем не доведено суду у відповідності до ст. 71 КАСУ, що ним були здійснені всі необхідні та передбачені законом заходи щодо працевлаштування необхідної кількості інвалідів.

Відповідно до п. 4 Порядку сплати підприємствами (об'єднаннями), установами і організаціями штрафних санкцій до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, акумуляції, обліку та використання цих коштів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.01 № 1767, суми штрафних санкцій перераховуються підприємствами в дохід державного бюджету на рахунки органів Державного казначейства, відкриті в установах Національного банку за балансовим рахунком № 3510 або в установах комерційних банків за балансовим рахунком № 2510. Штрафні санкції сплачуються підприємствами самостійно не пізніше 15 квітня року, що настає за звітним.

Вказані штрафні санкції є адміністративно-господарськими, а відповідно до статті 250 Господарського кодексу України,  адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб’єкта господарювання  протягом 6-ти місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше, чим через один рік з дня порушення.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме звіту відповідача форми № 10ПІ за 2005 рік, чисельність працівників складала 510 чоловік, норматив працевлаштування інвалідів складав 20 чоловік, фактично  працевлаштовані 12 інвалідів,  у зв’язку з чим сума штрафних санкцій складає 55 400 грн. 80 коп.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Оскільки позивач, звільнений від сплати судових витрат, питання по їх розподілу судом не вирішується

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 17, 87, 94, 98, , п. 2 ч. 1 ст. 157, ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, –

П О С Т А Н О В И В:

1.          Позов задовольнити.

2. Стягнути з Закритого акціонерного товариства “Криворізське” (м. Брянка, Луганської області,  вул. Спасательна, 1, код 31780403)  на користь Луганського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів (м. Луганськ, вул. Володарського, 59, код 13396264) в доход Державного бюджету України (код 24046582, код бюджетної класифікації 50070000, код платежу 550070000, р/р 0006 в УДК у  Луганській області, МФО 804013) адміністративно-господарські санкції у розмірі 55 400 грн. 80 коп.

Згідно ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні, в якому закінчився розгляд справи, оголошено вступну та резолютивну частини постанови та повідомлено представників сторін про те, що постанову у повному обсязі буде виготовлено протягом п’ятиденного строку.

Постанова  набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано.

Про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається  заява.  Обґрунтування  мотивів  оскарження  і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява  про  апеляційне  оскарження  та  апеляційна  скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява  про  апеляційне  оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення,  а в разі   складення   постанови  у  повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу -  з  дня  складення  в  повному  обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанову складено у повному обсязі та підписано 26.04.07. у відповідності до вимог ст.ст. 160, 163 КАС України.

Суддя                                                                                                  О.В. Закропивний