ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2007 р.
№ 29-1/14-06-177

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Самусенко С.С. –головуючого,

Черкащенка М.М.,

Плюшка І.А.,

розглянувши  матеріали касаційної скарги

ВАТ “Українське Дунайське пароплавство”

на постанову
Одеського апеляційного господарського суду
від 12 грудня 2006 року

у справі
№ 29-1/14-06-177

господарського суду
Одеської області

за позовом
Державного підприємства
“Ізмаїльський морський торгівельний порт”

до
ВАТ “Українське Дунайське пароплавство”

про
стягнення 128 481 грн. 36 коп.

В С Т А Н О В И В:

Постановою Вищого господарського суду України від 15.08.2006 у справі №1/14-06-177 рішення господарського суду Одеської області від 20.02.2006, яким позов про стягнення 128 481 грн. 36 коп. задоволено, а також постанову Одеського апеляційного господарського суду від 25.04.2006, якою рішення господарського суду Одеської області залишено без змін, скасовано, справу №1/14-06-177 передано на новий розгляд до господарського суду Одеської області.

Під час нового розгляду справи № 29-1/14-06-177 Державне підприємство “Ізмаїльський  морський  торгівельний  порт”  зменшено  позовні  вимоги до 117656 грн. 88 коп.

Рішенням  господарського суду Одеської області від 16.10.2006 у справі №29-1/14-06-177 позов задоволено з посиланням на ст.193 ГК України, 525, 526 ЦК України та норм Закону України “Про податок на додану вартість” з огляду на правомірність позовних вимог, встановлені обставини справи та вказівки постанови Вищого господарського суду України.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 12.12.2006 у справі № 29-1/14-06-177 (колегія суддів: головуючий –Тофан В.М., судді –Журавльов О.О., Михайлов М.В.) рішення господарського суду Одеської області від 16.10.2006 залишено без змін.

У касаційній скарзі ВАТ “Українське Дунайське пароплавство” просить скасувати постанову Одеського апеляційного господарського суду від 12.12.2006 у справі № 29-1/14-06-177 та прийняти нове рішення на користь ВАТ “Українське Дунайське пароплавство” з огляду на безпідставність задоволення вимог ДП “Ізмаїльський морський торгівельний порт” та порушення Закону України “Про податок на додану вартість”.

У запереченні на касаційну скаргу ДП “Ізмаїльський морський торгівельний порт” просить рішення господарського суду Одеської області від 16.10.2006  та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 12.12.2006 у справі №29-1/14-06-177 залишити без змін, вважає їх вірними.

Вищим  господарським  судом  України ухвалою від 26.04.2006 у справі №29-1/14-06-177 порушено касаційне провадження.

Сторони процесуальним правом участі їх повноважних представників в судовому засіданні касаційної інстанції не скористалися.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та заперечення на касаційну скаргу, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права місцевим та апеляційним господарськими судами, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічну норму містить ст.526 ЦК України.

Відповідно до п.3.1 ст.3 Закону України “Про податок на додану вартість” об’єктом оподаткування є, зокрема, операції платників податку з поставки товарів та послуг, місце надання яких знаходиться на митній території України.

Згідно статті 1117 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

За встановленими обставинами у даній справі господарськими судами першої та апеляційної інстанцій 01.02.2005 між ДП “Ізмаїльський морський торгівельний порт” та ВАТ “Українське Дунайське пароплавство” було укладено договір № 183/098 КО, за умовами якого ДП “Ізмаїльський морський торгівельний порт” зобов’язався здійснювати обробку морського, контейнерного флоту ВАТ “Українське Дунайське пароплавство” або зафрахтованих ним суден під перевезення експортних, імпортних та транзитних вантажів в порту, а ВАТ “Українське Дунайське пароплавство” в свою чергу зобов’язався своєчасно оплачувати надані портом послуги протягом 10 банківських днів з дати виставлення відповідних рахунків.

На виконання своїх зобов’язань ДП “Ізмаїльський морський торгівельний порт” в період з червня по вересень 2005 року надав ВАТ “Українське Дунайське пароплавство” послуги по обробці суден та виставив рахунки на оплату портових зборів загальною сумою 146 426 грн. 73 коп., які ВАТ “Українське Дунайське пароплавство” оплатив частково в сумі 17 945 грн. 38 коп.

ДП “Ізмаїльський морський торгівельний порт” зверталось до господарського суду Одеської області із позовом до ВАТ “Українське Дунайське пароплавство” про стягнення 128 481 грн. 36 коп. у зв’язку з неоплатою портового збору з урахуванням ПДВ за надані в період з червня по вересень 2005 року послуги з обробки морського, контейнерного і річкового флоту відповідача, в тому числі зафрахтованих ним суден під перевезення експортних, імпортних і транзитних вантажів, згідно договору № 183/098 КО від 01 лютого 2005 року.

В процесі розгляду справи ДП “Ізмаїльський морський торгівельний порт” зменшив позовні вимоги до 117 656 грн. 88 коп.

Вищий господарський суд України звертає увагу, що предметом договору №183/098 КО від 01.02.2005 є обробка портом морського, контейнерного та річного флоту судовласника або зафрахтованих ним судів під перевезення експортного, імпортного та транзитного вантажу в Ізмаїльському морському торговому порту.

Згідно частини 5 статті 1 Закону України “Про транзит вантажів” транзитні послуги (роботи) –це безпосередньо пов`язана з транзитом вантажів підприємницька діяльність учасників транзиту, що здійснюється в межах договорів (контрактів) перевезення, транспортного експедирування, доручення, агентських угод тощо.

Відповідно до частини 6 статті 1 Закону України “Про транзит вантажів” учасники транзиту –це вантажовласники та суб`єкти підприємницької діяльності (перевізники, порти, станції, експедитори, морські агенти, декларанти та інші), які у встановленому порядку надають (виконують) транзитні послуги (роботи).

Судами дотримано ст.11112 ГПК України, зокрема, на виконання постанови Вищого господарського суду України від 15.08.2006 витребувано належні докази та встановлено, що ДП “Ізмаїльський морський торгівельний порт” надано відповідні обґрунтовані розрахунки та податкові накладні, із яких вбачається, що надані ДП “Ізмаїльський морський торгівельний порт” послуги за договором №183/098 КО від 01.02.2005 не пов’язані з транзитними вантажами, проти чого не заперечують сторони.

Суди визначили, що спір виник щодо порядку нарахування податку на додану вартість, який встановлено Законом України “Про податок на додану вартість”.

Згідно п.4.1 ст.4 Закону України “Про податок на додану вартість” база оподаткування операції з поставки товарів (послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними цінами, але не нижче за звичайні ціни.

Відповідно до п.6.1 ст.6 Закону України “Про податок на додану вартість” об`єкти оподаткування, визначені статтею 3 цього Закону, за винятком операцій, звільнених від оподаткування та операцій, до яких застосовується нульова ставка за цим Законом, оподатковуються за ставкою 20 відсотків.

Згідно п.п. 6.1.1 ст. 6 зазначеного Закону України податок становить 20 відсотків бази оподаткування, визначеної статтею 4 цього Закону, та додається до ціни товарів (робіт, послуг).

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій зробили правильний висновок, що, оскільки послуги за договором № 183/098 КО від 01.02.2005 безпосередньо не пов`язані з транзитом вантажів та перевезенням (переміщенням) таких вантажів, то в даному випадку оподаткування має відбуватись відповідно до п.п. 6.1.1 п.6.1  ст. Закону України “Про податку на додану вартість” за ставкою 20%.

Колегія суддів Вищого господарського суду України звертає увагу на те, що господарським судом першої інстанції при новому розгляді справи, а також апеляційним господарським судом при перегляді рішення місцевого господарського суду, було належним чином виконано вказівки господарського суду касаційної інстанції, які відповідно до вимог ст. 11112 ГПК України є обов’язковими під час нового розгляду справи.

За таких обставин суд касаційної інстанції вважає, що місцевим та апеляційним господарськими судами належним чином досліджені обставини та докази у справі, які мають значення при вирішенні даного спору з огляду на вищезазначені норми матеріального права.

Відповідно до ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права сама встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові місцевого чи апеляційного господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Судом касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги встановлено, що прийняті рішення господарського суду Одеської області та постанова Одеського апеляційного господарського суду ґрунтуються на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, тому відповідають положенням ст.43 ГПК України та вимогам, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1976 року № 11 “Про судове рішення” зі змінами та доповненнями.

Беручи до уваги вищенаведене, колегія суддів Вищого господарського суду України встановила, що постанова Одеського апеляційного господарського суду від 12.12.2006 у справі № 29-1/14-06-177 має бути залишена без змін згідно п.1 ч.1 ст.1119 ГПК України.

Враховуючи вказане, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ВАТ “Українське Дунайське пароплавство” залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 12.12.2006 у справі № 29-1/14-06-177 залишити без змін.

Головуючий суддя                                                             С. Самусенко

Судді:                                                                                М. Черкащенко

І. Плюшко