ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.07 р.                                                                             Справа № 38/427

Господарський суд Донецької області у складі судді Радіонової О.О.

при секретарі судового засіданні Тулаінової І.А.

розглянувши  у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом:

Маріупольського міського центру зайнятості м.Маріуполь Донецька область

до відповідача1: Державної податкової адміністрації України в Донецькій області м.Донецьк

до відповідача 2: Державної податкової інспекції у м. Маріуполі Донецької область м. Маріуполь Донецька область

про стягнення суми виплаченого забезпечення у розмірі 6 343грн.88коп.

У присутності  представників сторін:

від позивача: не зявився

від відповідача1: Медведєв О.В. представник за дов. № 294/10/10-113 від 12.01.2007р.

від відповідача 2: Каракуркчі Ю.В.  держ. под. інспектор за дов. № 17975/10/10-013 від 02.10.2006р

У судовому засіданні оголошувалися

перерви з 12.00 до 13.00 18.12.2006р

та з 31.01.2007р. до 07.02.2007р.

згідно вимог ст. 150 КАС України

Суть справи:

Позивач, Маріупольський міський центр зайнятості м.Маріуполь Донецька область, звернувся до господарського суду з позовною заявою до Державної податкової адміністрації України в Донецькій області м.Донецьк про стягнення суми виплаченого забезпечення у розмірі  6 343грн.88коп.

В обгрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що гр. Бударева Наталія Олексіївна звільнена з ДПА в Донецькій області за п.1 ст. 40 КЗпП України, постановою районного суду поновлена на роботі, а за час перебування на обліку в центрі зайнятості отримала допомогу по безробіттю у сумі 6 343,88 грн., отже згідно п.4 ст. 35 Закону України “Про загальнообов”язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття” з роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

У зв’язку з набуттям чинності з 01.11.2005р. Закону України “Про внесення змін до Кодексу адміністративного судочинства України” № 2953-1У від 06.10.2005р., яким пункти 6 та 7 розділу У11 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України були викладені в новій редакції, згідно якої до початку діяльності окружного адміністративного суду позовні заяви у господарських справах, що віднесені цим Кодексом до адміністративної юрисдикції, заяви (подання) про перегляд судових рішень у зв’язку з нововиявленими та винятковими обставинами у таких справах, розглядаються господарським судом в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України, 31.10.2006р. судом було відкрито провадження в адміністративній справі            № 38/427, оскільки спірні правовідносини носять публічно-правовий характер, у спірних правовідносинах виконавча дирекція Фонду соціального страхування, його робочі органи, виступають як суб’єкти владних повноважень у системі загальнообов’язкового державного соціального страхування та відповідають вимогам, передбаченим ст. 3 КАС України.

14.11.2006р. відповідач надіслав до суду заперечення на позов, в яких  позовні вимоги не визнає  у повному обсязі з наступних причин.

Відповідач не є роботодавцем Бударевої Н.О. в розумінні п. 10 ст. 1 Закону України „Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття”, оскільки остання працювала та була звільнена з посади начальника  відділення перевірок у галузях невиробничої сфери відділу дослідних перевірок головного відділу з податкової міліції ДПІ у м. Маріуполі.

ДПА у Донецькій області та ДПІ у м. Маріуполі є юридичними особами, у складі яких знаходяться підрозділи податкової міліції, тому відповідач вважає, що роботодавцем застрахованої особи Бударевої Н.О. є ДПІ у м. Маріуполі, а не ДПА у Донецькій області.

Крім того, відомості про прийняття на службу та їх звільнення надає до Маріупольського міського центру зайнятості саме ДПІ у м. Маріуполі.

На підставі цього, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заперечення на позов судом розглянуті, прийняті до уваги  та залучені до матеріалів справи.

21.11.2006р. позивач надіслав до суду відповідь на заперечення  від 20.11.2006р. № 08-1625 по справі, в якій пояснив, що позивачем була надіслана претензія до ДПІ у м.Маріуполі, на яку надійшла відповідь про те, що оскільки Будареву Н.О. поновлено на посаді в ДПА у Донецькій області , а не в ДПІ у м. Маріуполі, то претензія повинна бути пред”явлена саме до ДПА у Донецькій області, тому відповідачем по справі є ДПА у Донецькій області.    Відповідь судом розглянута, прийнята до уваги та залучена до матеріалів справи.

21.11.2006р. на адресу суду відповідач надіслав заяву від 20.11.2006р. про заміну неналежного відповідача, в якій просить суд замінити відповідача по справі ДПА в Донецькій області на належного відповідача – ДПІ у м. Маріуполі.

У зв”язку із заявою відповідача, суд 21.11.2006р. надіслав до ДПІ у м. Маріуполі запит, в якому просить суд надіслати до суду штатний розклад на 2005рік ДПІ у м. Маріуполі.

01.12.2006р. ДПІ у м. Маріуполі надіслала до суду копію штатного розкладу на 2005р., який судом розглянутий та залучений до матеріалів справи.

18.12.2006р. відповідач надіслав до суду витребувані судом документи щодо штатного розкладу ДПА в Донецькій області станом на 01.01.2005р., які судом розглянуті та залучені до матеріалів справи.

Враховуючи представлені документи, ухвалою від 18.12.2006р.  господарський суд Донецької області залучив до участі у справі у якості другого відповідача – Державну податкову інспекцію у м. Маріуполі Донецької області.

18.12.2006р. позивач надіслав до суду уточнення позовних вимог, в яких просить суд  відповідачем по справі визначити Державну податкову  інспекцію у м. Маріуполі. Уточнення позовних вимог судом розглянуті, прийняті до уваги  та залучені до матеріалів справи.

25.12.2006р. відповідач 1 – ДПА в Донецькій області надіслав до суду клопотання, в якому просить суд залучити до матеріалів справи докази у підтвердження своїх заперечень, яке судом розглянуто та залучено до матеріалів справи.

12.01.2007р. на адресу суду надійшли додаткові заперечення від відповідача – ДПА в Донецькій області, які судом розглянуті, прийняті до уваги та залучені до матеріалів справи.

В додаткових запереченнях відповідач 1 зазначив, що ст. 18 Закону України „Про зайнятість населення” (далі – Закон № 803) передбачено, що для реалізації державної політики зайнятості  населення, професійної орієнтації, підготовки і перепідготовки, працевлаштування та соціальної підтримки тимчасово не працюючих  громадян у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, створюється державна служба зайнятості, діяльність якої здійснюється  під керівництвом Міністерства праці та соціальної політики України,  місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування.

Державна служба зайнятості складається з :  Державного центру зайнятості  Міністерства праці та соціальної політики України, центру зайнятості Автономної Республіки Крим, обласних,  Київського та Севастопольського міських, районних, міськрайонних міських і районних у містах центрів зайнятості, центрів організації професійного навчання незайнятого населення і центрів професійної орієнтації населення, інспекції по контролю за додержанням законодавства  про зайнятість населення. Регулювання правового становища державних  службовців, які працюють у зазначених підрозділах державної служби зайнятості, здійснюється відповідно до Закону України „Про державну службу”.

Таким чином, на думку відповідача,  Маріупольський міський центр зайнятості є органом державної виконавчої влади.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові  і службові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадової особи зобов’язані діяти лише на підставі,  в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону № 803 Державна служба зайнятості  (Маріупольський міський центр зайнятості),  зокрема, має право стягувати з підприємств, установ і організацій, незалежно від форм власності, суми прихованих або занижених обов’язкових зборів та недоїмок до Фонду загальнообов’язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Таким чином, на думку відповідача 1, позивач має право лише стягувати до Фонду  суми прихованих або занижених обов’язкових зборів та недоїмок.

Позивач просить суд стягнути з ДПА у Донецькій області суму виплаченого застрахованій особі грошового забезпечення. Дана сума не є прихованим або заниженим обов’язковим збором та недоїмкою з огляду на наступне:

-          грошове забезпечення на випадок безробіття це сума, яка виплачена застрахованій особі у зв’язку із втратою роботи і не є обов’язковим збором, який може бути прихованим або заниженим;

-          відповідно до п. 1.3 ст. 1 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань перед бюджетами та державними цільовими фондами”  податковий борг ( недоїмка) – податкове зобов’язання ( з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно  узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але  не сплачене у встановлений  строк, а також пеня, нарахована на суму  такого податкового зобов’язання. З цього вбачається, що недоїмка також не є грошовим забезпеченням на випадок  безробіття. Крім того, законами України або нормативними актами, що мають силу закону не передбачене право державних центрів зайнятості звертатися до  суду з позовами про стягнення грошового забезпечення.

Відповідно до ч. 4 ст. 35 Закону України „Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття ” із роботодавця утримуються сума виплаченого  забезпечення  та вартості  наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду. На думку відповідача 1, даним законом не визначений суб’єкт стягнення та механізм стягнення, в зв’язку з чим у позивача відсутні підстави  для стягнення з ДПА в Донецькій області в судовому порядку суми грошового забезпечення.

15.01.2007р. відповідач 2, ДПІ в м.Маріуполі,  надіслав до суду заперечення на позовну заяву від 12.01.2007р. № 573/10/10-013, в яких зазначив, що  позовні вимоги не визнає та вважає, що вони не підлягають задоволенню, оскільки:

- відповідно до ст. 6 Закону України „Про державну податкову службу в Україні”  фінансування органів податкової служби здійснюється з державного бюджету. Фінансування податкових органів здійснюється відповідно до приписів Бюджетного кодексу України. Бюджетних асигнувань та бюджетних призначень податковим органам для проведення органами зайнятості  виплаченого забезпечення не передбачено, тобто, є неможливим витрачення  бюджетних коштів, на цілі не передбачені бюджетними призначеннями. Тому це буде нецільове використання бюджетних коштів, що тягне  відповідальність, яка передбачена ст.  119 Бюджетного кодексу України;

- ДПІ в м. Маріуполі  виконано рішення Апеляційного  суду Донецької області у м.Маріуполі від 27.04.2006р., а саме 13.06.2006р. відповідачем 2 перераховано грошові кошти у сумі 3279грн.59коп. на депозитний рахунок відділу примусового виконання рішень ДВС Донецької області.  Це підтверджується постановою відділу примусового виконання рішень ДВС Донецької області від 23.06.2006р. про закінчення виконавчого провадження у зв’язку з виконанням та платіжним дорученням № 308 від 09.06.2006р. Таким чином,  відповідач 2  виконав рішення суду та сплатив Бударевої Н.О. середній заробіток за вимушений прогул з 01.10.2005р. по 06.02.2006р. в сумі 3279грн.59коп.;

- пунктом 44 пп.”б” Положення про порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу,  безробітних, виплати допомоги по безробіттю,  а також  умови надання матеріальної допомоги  в період  професійної підготовки та перепідготовки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 578 від 27.04.1998р. передбачено, що громадяни, зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, та  безробітні знімаються з обліку у разі: поновлення безробітного на роботі за рішенням суду (з дня поновлення на роботі)  В КПО робиться запис про  прийняття на роботу, ставиться дата та номер наказу. Безробітний, якого за  рішенням суду поновлено на попередній роботі з виплатою  середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов’язаний повернути кошти, одержані у вигляді допомоги по безробіттю та матеріальної допомоги по безробіттю. У разі відмови безробітного добровільно повернути зазначені кошти питання щодо їх повернення вирішується у судовому порядку.  Таким чином, вимога Маріупольського міського центру зайнятості про стягнення суми виплаченого забезпечення повинна бути пред”явлена  саме до Бударевої Н.О., а не до роботодавця.  На підставі наведеного, просить суд у позові відмовити в повному обсязі.

Заперечення на відзив судом розглянутий, прийнятий до уваги та залучений до матеріалів справи.

15.01.2007р.  позивач надав суду клопотання про залучення до матеріалів справи документи у підтвердження свої вимог,яке судом розглянуто та задоволено.

15.01.2007р. судом закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Судове засідання відкладалося у зв’язку з необхідністю представлення сторонами витребуваних судом документів.

30.01.2007р. позивач надіслав до суду уточнення позовних вимог від 25.01.2007р. № 08-83, в яких остаточно просить суд стягнути з Державної податкової адміністрації у Донецькій області суму виплаченого забезпечення у розмірі 6 343грн.88коп., тому, що  відповідно зі ст. 1 Закону України “Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок  безробіття” роботодавець - це власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган та фізичні особи, які використовують найману працю. Більш того у рішенні місцевого, апеляційного суду відшкодування моральної шкоди покладено на роботодавця. Таким чином, Державна податкова адміністрація у Донецькій області виступає роботодавцем відносно Бударевої Н.О. згідно зі ст. 237-1 КЗпП                          ( відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди).

У наказі ДПА № 223-о від 11.05.2006р. теж ДПА у Донецькій області виступає роботодавцем відносно Бударевої Н.О., яка  поновлена в ДПА у Донецькій області на посаді начальника відділення перевірок в галузях виробничої сфери відділу дослідчих перевірок головного відділу податкової міліції ДПІ у м. Маріуполі.

Уточнення позовних вимог судом розглянуті, прийняті до уваги та залучені до матеріалів справи.

Сторонам  у судовому засіданні роз’яснені права та обов’язки згідно вимог ст.ст. 49, 51 КАС України та вручені пам’ятки на виконання ст. 130 КАС України.

У судовому засіданні сторони надали клопотання про відмову від фіксації судового процесу технічними засобами, яке судом прийнято до розгляду та задоволено.

Судом складений протокол судового засідання згідно вимог ст. 45 КАС України.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення уповноважених представників сторін, господарський суд , -

ВСТАНОВИВ:

01.10.2005р. відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України з Державної податкової адміністрації у Донецькій області ( відповідач - 1) за наказом № 638-0 від 29.09.2005р. була звільнена з посади начальника відділення перевірок в галузях виробничої сфери відділу дослідчих перевірок головного відділу податкової міліції державної податкової інспекції у м. Маріуполі ( відповідач -2 ) Бударева Наталія Олексіївна.

12.10.2005р. до Жовтневої міжрайонної філії Маріупольського міського центру зайнятості   звернулась  як така, що шукає роботу Бударева Н.О., а 19.10.2005р. їй надано статус безробітної з виплатою  допомоги по безробіттю як застрахованій особі з урахуванням страхового стажу.

За час перебування на обліку з 19.10.2005р. по 17.05.2006р. Бударевій Н.О. виплачена допомога по безробіттю у сумі 6 343,88 грн.

Згідно постанови Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 06.02.2006р. гр. Бударева Н.О. поновлена на роботі у Державній податковій адміністрації у Донецькій області на посаді начальника відділення перевірок в галузях виробничої сфери головного відділу податкової міліції державної податкової інспекції у м. Маріуполі з виплатою середнього заробітку за час  змушеного прогулу з  01.10.2005р. по 06.02.2006р.

18.05.2006р. безробітна Бударева Н.О. була знята з обліку у центрі зайнятості та їй було припинено допомогу по безробіттю на підставі ст. 31 п. 1 пп.2 Закону України „Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття”.

Наказом ДПА в Донецькій області від 11.05.2006р. № 223-0 скасовано наказ ДПА в Донецькій області від 29.09.2005р. № 638-0 в частині звільнення Бударевої Н.О. та остання поновлена на посаді начальника відділення перевірок в галузях виробничої сфери відділу дослідчих перевірок головного відділу податкової міліції ДПІ у м.Маріуполі.

Згідно ч. 4 ст. 35 Закону України „Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття”  сума виплаченої безробітному допомоги по безробіттю у разі поновлення його на роботі за рішенням суду утримується з роботодавця.

На підставі викладеного та з урахуванням уточнених остаточно позовних вимог,  позивач просить суд  стягнути з відповідача Державної податкової адміністрації України в Донецькій області м.Донецьк суму виплаченого матеріального забезпечення у розмірі 6343грн.88коп.

Згідно ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на постанову суду від 06.02.2006р. по справі № 2-393/06, наказ № 223-0 від 11.05.2006р., лист від 18.05.2006р. № 8778/10/26-713, заяву від 19.10.2005р., витяги з наказів від 19.05.2006р., довідку від 04.08.2006р. № 054006388, відповідь на заперечення по справі від 20.11.2006р. № 08-1625, уточнення позовних вимог від 18.12.2006р., від 25.01.2007р. № 08-83, клопотання від 15.01.2007р, уточнення позовних вимог від 25.01.2007р., правоустановчі документи.

Відповідач 1 в обґрунтування своїх заперечень посилається на заперечення на позов від 14.11.2006р., заяву від 20.11.2006р.,  наказ від 25.03.2002р. № 81-к, типову структуру  відділів податкової міліції, лист від 18.12.2006р.,  штатний розпис по ДПА у Донецькій області  з 01.01.2005р.,  лист від 25.12.2006р., ухвалу суду від 27.04.2006р. по справі № 22ас-84/2006,  додаткові заперечення від 28.12.2006р., правоустановчі документи тощо.

Відповідач 2 в обґрунтування свої заперечень посилається на лист від 01.12.2006р., штатний розпис   ДПІ у м. Маріуполі, заперечення на позовну заяву від 12.01.2007р. № 573/10/10-013, правоустановчі документи.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об’єктивному дослідженні відповідно ч. 1 ст. 86 КАС України.

Відповідно до ч.2 ст. 124 Конституції України  юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно зі ст. 2 Закону України “Про судоустрій” суд здійснює правосуддя відповідно до принципу верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами прав і законних інтересів юридичних осіб. Частиною 3 ст. 3 зазначеного Закону встановлено, що судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи в порядку, встановленому Конституцією України і законами. Відповідно до частини 1 ст. 6 цього самого Закону всім суб’єктам правовідносин гарантується захист їх прав і законних інтересів незалежним і неупередженим судом. Відповідно до частини 3 ст. 6 цього Закону ніхто не може бути позбавлений права на   розгляд його справи у суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Відповідно до ст. 14 Основ законодавства України про загальнообов’язкове державне соціальне страхування страхові фонди є органами, які здійснюють керівництво та управління окремими видами загальнообов’язкового державного соціального страхування, провадять збір та акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечують фінансування виплат за загальнообов’язковим державним соціальним страхуванням та здійснюють інші функції згідно з затвердженими статутами.  Отже, у відповідних правовідносинах виконавчі дирекції Фондів соціального страхування, їх робочі органи виступають як суб’єкти владних повноважень у системі загальнообов’язкового державного соціального страхування.

Законодавство про страхування на випадок безробіття складається з Основ законодавства України про загальнообов’язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Закону України “Про зайнятість населення” та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері страхування на випадок безробіття, а також міжнародних договорів України, згода на обов’язковість яких надана Верховною Радою України  ( ч. 1 ст. 3 Закону України  “Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття” від 02.03.2000р. № 1533-Ш).

Позивач обґрунтовує свої  позовні вимоги нормами Закону України “Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття” від 02.03.2000р. № 1533-Ш (далі – Закон України № 1533), тому судом при розгляді справи застосовані норми відповідного Закону, оскільки суд не має права самостійно змінювати підставу або предмет позову.

Ст. 12 Закону України № 1533 передбачає, що виконавча дирекція Фонду є виконавчим органом правління Фонду, який забезпечує виконання рішень правління. Функції виконавчої дирекції Фонду покладаються на органи державної служби зайнятості. Там же передбачено, що виконавча дирекція Фонду організовує виконання рішень правління Фонду та забезпечує дотримання законодавства України про страхування на випадок безробіття, діє від імені Фонду та підзвітна йому в межах та порядку, передбачених статутом Фонду.

В силу ст. 8 Закону України № 1533, Фонд загальнообов’язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття створюється для управління страхуванням на випадок безробіття, провадження збору та акумуляції страхових внесків, контролю за використанням коштів, виплати забезпечення та надання соціальних послуг, здійснення інших функцій згідно із цим Законом і статутом Фонду. При цьому, Фонд є цільовим централізованим страховим, некомерційною самоврядною організацією.

Відповідно до ч. 3 вказаної норми, діяльність Фонду регулюється Основами законодавства України про загальнообов’язкове державне соціальне страхування, Законом України “Про зайнятість населення”, Законом України “Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття” та статутом Фонду, який затверджується правлінням Фонду.

Разом з тим, згідно п.2 ст.10 Закону України № 1533, управління Фондом здійснюють правління Фонду та виконавча дирекція Фонду, а в силу ч. 1 ст. 12 Закону, виконавча дирекція як виконавчий орган правління забезпечує виконання рішень правління. При цьому, функції виконавчої дирекції Фонду покладаються на органи державної служби зайнятості, які є робочими органами виконавчої дирекції Фонду.

Частиною 2 ст. 12 Закону України № 1533 визначені повноваження робочих органів виконавчої дирекції Фонду, до яких, зокрема,  належать: проведення збору страхових внесків (п.2); виплата забезпечення та надання соціальних послуг, передбачених Законом ( п.4); контроль правильності нарахування, своєчасність сплати страхових внесків, а також витрат за страхуванням на випадок безробіття ( п.5); представництво інтересів Фонду в судових та інших органах (п.6).

Згідно п.1 ст. 22 Закону України № 1533  застраховані особи, визнані у встановленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували початку безробіття, працювали на умовах повного або неповного робочого дня (тижня) не менше 26 календарних тижнів та сплачували страхові внески, мають право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу.

Відповідно до п.3 та п.4 ст. 22  зазначеного Закону допомога по безробіттю виплачується з 8 дня після реєстрації застрахованої особи в установленому порядку в державній службі зайнятості, а  загальна тривалість виплати допомоги по безробіттю не може перевищувати 360 календарних днів протягом двох років.

Роботодавець: власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган та фізичні особи, які використовують найману працю ( п.10 ст. 1 Закону України № 1533).

Пунктом  4 ст. 35 Закону України № 1533   передбачено, що із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Як вбачається з матеріалів справи Бударева Н.О. була поновлена  у Державній податковій адміністрації у Донецькій області на посаді начальника відділення перевірок в галузях виробничої сфери головного відділу податкової міліції ДПІ у м. Маріуполі згідно постанови Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 06.02.2006р.

Крім того, з ДПА в Донецькій області як з роботодавця на користь Бударевої Н.О. стягнуто моральну шкоду в сумі 300 грн.

У постанові місцевого суду зазначено, що згідно зі ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування моральної шкоди працівникові проводиться власником або упоноваженим органом, оскільки працедавцем в даному випадку виступає Державна податкова адміністрація в Донецькій області, то моральна шкода підлягає стягненню з ДПА в Донецькій області.

Крім того, стягнуто з ДПІ в м.Маріуполі на користь Бударевої Н.О. середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.10.2005р. по 06.02.2006р. 2148,59 грн.

Ухвалою судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області від 27.04.2006р. у справі № 22ас-84/2006 постанова Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 0602.2006р. змінена в частині стягнення середнього заробітку за вимушений прогул. В решті частини зазначену постанову залишено без змін.

Відповідно пункту 1.5 Положення про державну податкову адміністрацію у Донецькій області у складі ДПА знаходяться спеціальні підрозділи по боротьбі з податковими правопорушеннями (управління податкової міліції, управління податкової міліції по оперативному документуванню; слідчий відділ податкової міліції; регіональне управління по боротьбі з корупцією в органах ДПС).

Згідно додатку 3 до наказу ДПА України від 13.07.2005р. № 262 відділ податкової міліції знаходиться в структурі податкового органа (ДПІ), але організаційно і функціонально підпорядковується УПМ ДПА в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі відповідно до чого складений штатний розпис ДПІ у м.Маріуполі, затвердженим заступником голови ДПА в Донецькій області 11.08.2005р.

З огляду на наведене, суд вважає, що ДПІ в м.Маріуполі не є роботодавцем по відношенню до Бударевій Н.О. у розумінні п. 10 ст. 1 Закону України “Про загальнообов”язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття”, а відтак на відповідача 2 не розповсюджуються норми п.4 ст. 35 Закону України № 1533.

Отже, з огляду на вищенаведені норми законодавства та фактичні обставини справи, суд вважає, що виплачена сума матеріального забезпечення Бударевій Н.О. у сумі  6 343,88 грн. підлягає стягненню з Державної податкової адміністрації в Донецькій області, як роботодавця по відношенню до Бударевої Н.О.

Доводи відповідача 1 щодо того, що ДПА в Донецькій області не є роботодавцем в даному випадку безпідставні, оскільки спростовуються рішенням місцевого суду.

Посилання відповідача 1 на те, що фонд стягує виключно приховані або занижені обов”язкові збори та недоїмку також є неспроможними, оскільки Фонд зобов”язаний виплачувати забезпечення та надавати соціальні послуги, передбачені Законом, вживати заходів до раціонального використання коштів і забезпечення фінансової стабільності Фонду, контролювати правильність нарахування, своєчасність сплати страхових внесків, а також витрат за страхуванням на випадок безробіття, передбачених цим Законом ( п.2 ст. 34 Закону України № 1533).

Аргументи відповідача 1 з посиланням на Закон України № 2181 суд відхиляє. В даному випадку вони є безпідставними, оскільки вказаний Закон  є спеціальним законом з питань оподаткування та розповсюджується на податкові відносини, а в даній справі мова йде про стягнення матеріального забезпечення в якості допомоги по безробіттю,  яке регулюється нормами  Закону України № 1533.

Спори, що виникають із правовідносин за цим Законом, вирішуються в судовому порядку відповідно до ст. 39 Закону України № 1533, а відтак, твердження відповідача 1 про те, що  Законом не передбачене право  центрів зайнятості звертатися до  суду з позовами про стягнення грошового забезпечення є безпідставним.

Доводи відповідача 2 з посиланням на норми Бюджетного кодексу суд відхиляє як необгрунтовані та безпідставні.

Посилання на норми п.44 “б” Положення про порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу,  безробітних, виплати допомоги по безробіттю,  а також  умови надання матеріальної допомоги  в період  професійної підготовки та перепідготовки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 578 від 27.04.1998р. не заслуговують на увагу, оскільки згідно пункту 2 розділу УШ Прикінцевих положень Закону України № 1533-Ш від 02.03.2000р. до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно вимог  ст. 94 КАС України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.17, 48, 69, 71, 87, 89,  94, 122—124, 126-128, 130, 133, 139, 143, 150-154, 155, 160, 162, 163,  пунктів 2-1, 6,7 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України,  Законом України „Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття”,  господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги Маріупольського міського центру зайнятості до Державної податкової адміністрації України в Донецькій області про стягнення суми виплаченого матеріального забезпечення у розмірі 6343 грн.88 коп., задовольнити.

Стягнути з Державної податкової адміністрації України в Донецькій області (83048 м.Донецьк, вул.Артма.114, р/р 0029 УДК у Донецькій області м.Донецьк, код ЄДРПОУ 1291755, МФО 834016) на користь Маріупольського міського центру зайнятості (87515, Донецька область, м.Маріуполь, пр.Металургі,84-б, р/р 01052 в УДК Донецької області м.Донецьк, МФО 834016, ) суму виплаченого матеріального забезпечення у розмірі 6 343 грн. 88 коп.

Текст постанови оголошений у судовому засіданні 07.02.2007р.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження постанови суду протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                                              Радіонова О.О.

Надруковано 4 примірника:

1 – до справи

3 – сторонам у справі