ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

04 квітня 2007 р.

№ 2-123/04

Вищий господарський суд України у складі колегії  суддів :

Головуючий

Невдашенко Л.П.

Суддів

Михайлюка М.В.
Дунаєвської Н.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні  касаційні скарги

Фізичних осіб ОСОБА_1 ОСОБА_2

на ухвалу

від 04.03.2005 року апеляційного
суду Донецької області

у справі

№ 2-123/04 Калінінського
районного суду м. Донецьк

за позовом

Фізичних осіб ОСОБА_1,  ОСОБА_2

до       про

Товариства з обмеженою
відповідальністю “Карат” Калінінського райвиконкому м. Донецька ОСОБА_3
ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7
визнання рішення загальних зборів, установчого договору та статуту ТОВ
“Карат” частково недійсним та скасування їх реєстрації

за участю представників сторін:

позивача 1
позивача 2

ОСОБА_1 ОСОБА_2.

відповідача 1
відповідача 2 відповідача 3 відповідача 4 відповідача
5 відповідача 6 відповідача 7

не з'явились, не з'явились, не
з'явились, не з'явились, не з'явились, не з'явились, не з'явились,

В С Т А Н О В
И В :

В червні 2003 р. позивачі
звернулись до суду з позовом до відповідачів про  визнання рішення загальних зборів,
установчого договору та статуту ТОВ “Карат” частково недійсним та скасування їх
реєстрації. Позивачі уточнили позовні вимоги у заяві від 21.09.2004 року (а.с.
236). В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 13.11.1995 р. здійснено
приватизацію майна орендного підприємства “Карат”, оплата була здійснена за
грошові кошти трудового колективу та майнові сертифікати. 03.01.1996 р. ніби-то
на загальних зборах було прийнято рішення про створення ТОВ “Карат” і
затверджені установчі документи.

Позивачі наголошують, що про
проведення загальних зборів їм не було відомо, як не було відомо і зміст
установчих документів. Оскільки при приватизації були вкладені майнові
сертифікати осіб, які не були членами трудового колективу, неправильно
визначено і розподілено розмір статутного фонду, а відтак установчим договором
порушені майнові права позивачів.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили визнати
суд такими, що втратили право на частку в приватизованому майні по договору
купівлі-продажу державного майна ОП “Ательє № 24 Карат”  від 31.08.1995 р. ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6.
Просили визнати недійсним протокол загальних зборів НОМЕР_1 в частині
затвердження статуту, призначення на посаду генерального директора товариства
ОСОБА_3, формування статутного фонду ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 і
ОСОБА_7 та входження вказаних осіб до числа засновників товариства. Просили
визнати недійсним установчі документи в цій частині також недійсними.

Водночас, позивачі просили поновити
строк позовної давності, посилаючись на те, що його пропущено з поважних
причин.

Рішенням Калінінського районного
суду міста Донецька від 19.11.2004 р. (суддя: Гавриленко А.Н.) в поновленні
строку звернення до суду та в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Донецької
області від 04.03.2005 р. (судді: Круглікова К.С., Постолова В.Г., Гурова О.М.)
вищезазначене рішення залишено без змін.

Не погоджуючись з ухвалою
апеляційного суду, позивачі звернувся до Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою в якій просили
скасувати попередні судові рішення та задовольнити позовні вимоги. В
обґрунтування своїх вимог скаржники посилаються на те, що місцевим та
апеляційним судами неправильно застосовані норми матеріального права та
порушені норми процесуального права.

Колегія суддів Вищого
господарського суду України, заслухавши пояснення скаржників, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановив апеляційний суд, ТОВ
“Карат” створено на підставі рішення загальних зборів учасників ТОВ “Карат” від
03.01.1996 р. Позивачі просять визнати це рішення частково недійсним; не
оспорюючи правомірність створення товариства та своєї участі в ньому, вони
оспорюють правомірність участі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 у формуванні
статутного фонду та правомірності визнання цих осіб учасниками товариства.

Оскаржуване рішення загальних
зборів прийнято 03.01.1996 р., а з позовом позивачі звернулись 02.06.2003 р.,
відтак апеляційний суд прийшов до висновку про пропуск строку на звернення до
суду та відмову в задоволенні позову в цій частині.

Апеляційний суд також зазначив, що
в частині позовних вимог про визнання установчого договору частково недійсним,
він погоджується з висновком місцевого суду про пропуск строку на звернення до
суду, оскільки установчий договір підписано в січні 1996 р., в тому числі позивачами.
Крім того, розпорядженням виконкому Калінінської районної ради м. Донецька №
167 від 16.02.1996 р. ОП “Ательє № 24 “Карат” перереєстроване в ТОВ “Карат”.
Відтак, суди вважають, що позивачі повинні були знати про створення ТОВ
“Карат”, його склад та формування статутного фонду.

Позовні вимоги в частині визнання
такими, що втратили право бути учасниками товариства осіб зазначених у позові
суди зазначили, що питання прийняття до складу учасників чи виключення з числа
учасників є компетенцією загальних зборів товариства, а не суду.

Крім того, апеляційний суд
зазначив, що відповідно до ст. 2485 ЦПК України скаргу може бути
подано в суд у двомісячний строк, обчислюваний з дня, коли особі стало відомо
або їй повинно було стати відомо про порушення її прав, свобод чи законних
інтересів.

Апеляційним судом помилково
застосовано ст. 2485 ЦПК України, оскільки позивачі звертались до
суду з позовною заявою, а не з скаргою відповідно до Глави 31-А ЦПК України.
Таким чином, даний довід підлягає виключенню з мотивувальної частини ухвали
апеляційного суду.

Щодо доводів касаційної скарги, то
вони спростовуються вищенаведеним.

Крім того, відповідно до вимог ст.
1117 Господарського
процесуального  кодексу  України
касаційна  інстанція  не має
права  встановлювати  або
вважати  доведеними  обставини, які не були  встановлені
у рішенні або  постанові  господарського суду або відхилені ним,
вирішувати питання про
достовірність  того чи іншого
доказу,  про перевагу  одних
доказів  над  іншими,
збирати  нові  докази  або додатково
перевіряти  докази.

Згідно вимог пунктів 2, 5
Перехідних положень Закону України № 483 - V від 15.12.2006 року “ Про внесення
змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення підсудності справ з
питань приватизації та з корпоративних спорів” після набрання чинності цим
Законом заяви і скарги у справах, передбачених абзацом першим пункту 1 та
пунктом 4 частини першої статті 12 ГПК України, по яких не порушено (не
відкрито) провадження, розглядаються господарським судом у порядку, встановленому
Господарським процесуальним кодексом України. Після набрання чинності цим
Законом касаційні скарги (подання) на судові рішення у справах, передбачених
пунктом 2 Прикінцевих положень цього Закону, підлягають розгляду за правилами
Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи наведене, судова колегія
дійшла висновку про те, що судами правильно застосовані норми матеріального та
процесуального права, а тому підстав для скасування оскаржуваних судових рішень
не вбачається. Ухвалу апеляційного суду Донецької області від 04.03.2005 р.
належить змінити, виключивши з мотивувальної частини посилання на ст. 2485  ЦПК України, а в іншій частині залишити без
змін.

Керуючись ст.ст. 1115,
1117, 1119 - 11111 Господарського  процесуального кодексу України,  Вищий
господарський  суд України

П О С Т А Н О
В И В :

Касаційну скаргу залишити без
задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Донецької
області від 04.03.2005 року у справі № 2-123/04 змінити, виключивши з
мотивувальної частини посилання суду на ст. 2485 ЦПК України. В
іншій частині ухвалу апеляційного суду Донецької області від 04.03.2005
року  залишити без змін.

Головуючий, суддя
Л. Невдашенко

Судді:
М.Михайлюк

Н.Дунаєвська