ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5, м.
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23"
квітня 2007 р.
Справа № 55/59-07

вх. № 1903/5-55

Суддя господарського суду Гребенюк Н.В.

при секретарі судового засідання Авоян Е.А.

за участю представників сторін:

позивача - Асіна А.В., дов. б/н від 06.02.07 р.;  відповідача - не з"явився;

розглянувши справу за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "АВ - Харків" м. Харків

до  Фізичної-особи
підприємця ОСОБА_1, м. Харків

про стягнення 31962,86 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АВ-Харків" м.
Харків (далі позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з
позовною заявою про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  м. Харків (далі відповідач) грошових коштів в
сумі 8000 грн., збитків в сумі 23962,86 грн. та судових витрат, мотивуючи свої
вимоги тим, що відповідач не виконав прийняті на себе зобов"язання, у
відповідності до умов укладеного між сторонами договору НОМЕР_1 від 15 лютого
2006 року про розповсюдження реклами.

Позивачем було заявлено клопотання про забезпечення позову шляхом
накладання арешту на майно та грошові кошти відповідача та заборону вчиняти
певні дії. У вказаному клопотанні позивачу було відмовлено ухвалою суду від
19.03.07р., у зв*язку з не обгрунтуванням і не підтвердженням належними
доказами необхідністі такого забезпечення, а також не доведенням документально
ним того, що невжиття  таких заходів може
утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Ухвалою заступника голови господарського суду від 02 квітня 2007
р.,  строк розгляду даної справи було
продовжено за межі двохмісячного строку розгляду, в порядку ст. 69 ГПК України
та відкладено розгляд справи на 23 квітня 2007 року.

Представник відповідача у жодне призначене судове засідання не
з'явився, документів, витребуваних ухвалами суду не надав, хоча був належним
чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Представник позивача у судовому засіданні 23 квітня 2007 року
підтримував позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні.

Позивач звернувся до суду з заявою про розгляд справи без
застосування технічних засобів фіксації судового процесу. Ця заява розглянута
судом та задоволена як така, що не суперечить чинному законодавству.

У відповідності до ст.75 ГПК України справа розглядається за
наявними в ній матеріалами з урахуванням уточнень поданих до позову.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши
обставини та докази на їх підтвердження, вислухавши уповноваженого представника
позивача судом встановлено наступне.

10 лютого 2006року між Виборчим фондом "Блок Юрія
Кармазіна" та позивачем було укладено договір НОМЕР_2 (а.с.10-11), у
відповідності до умов якого, позивач зобов"язався розмістити рекламу ВФ
"Блок Юрія Кармазіна" на транспортних засобах.

15 лютого 2006року між позивачем та відповідачем було укладено
договір про розповсюдження реклами НОМЕР_1 (а.с.13-15), у відповідності до умов
якого, розповсюджувач (відповідач) зобов"язався на умовах та в порядку
передбаченому даним договором розповсюджувати рекламу рекламодавця (позивача)
на транспортних засобах (20 автомобілів ДЄУ), на період роповсюдження проката
реклами з 17.02.06 р. по 24.03.06р., а рекламодавець (позивач)
зобов"язався оплатити послуги розповсюджувача (відповідача).

Відповідно до п.п. 2.2.1, 2.2.4, відповідач зобов"язався
забезпечити розповсюдження реклами не меньш ніж на 250 годин на місяць на
кожному транспортному засобі, а також експлуатувати транспортні засоби з
розміщеною рекламою виключно в чистому вигляді, що забезпечує повний огляд
реклами та зобов"язався забезпечувати збереження реклами на протязі всього
дії договору, попереджувати пошкодження реклами, негайно (не пізніше 3-х
робочих днів) інформувати рекламодавця про випадки пошкодження  реклами.

Пунктом 2.2.5 договору, передбачено, що відповідач
зобов"язався не розміщувати (не розповсюджувати) на транспортних засобах
будь - яку іншу зовнішню рекламу, крім реклами позивача, що передбачена даним
договором.

Згідно з п.2.3. договору, рекламодавець (позивач) має право
здійснювати контроль виконання розповсюджувачем (відповідачем) умов даного
договору як самостійно так і з допомогою третіх осіб.

Позивач вказує, що відповідачем було надано 20 транспортних
засобів, для розміщення реклами, рекламу було розміщено та транспортні засоби
вийшли на маршрут.

Позивач вказує на те, що пізніше (через 2 дні після виходу
транспортних засобів на маршрут), в ході проведення перевірки, позивачем було
встановлено, що рекламу на вказаних транспортних засобах було зірвано, оскільки
відповідачем не оплачено розміщення реклами на транспортних засобах, які, до
того ж не є його власністю.

Відповідно до п. 4.1 договору, розповсюджувач (відповідач)
передає, а рекламодавець (позивач) приймає передбачені договором належним чином
надані послуги з розповсюдження реклами щомісячно на підставі акту приймання -
передачі робіт, що підписується сторонами.

Враховуючи, що відповідач свої зобов"язання за договором не
виконав, жодного акту виконаних робіт між сторонами підписано не було.

Позивач стверджував, що всього передав відповідачу 8000,00 грн., в
якості попередньої оплати послуг за договором НОМЕР_1 від 15.02.06р.

Позивачем, в якості попередньої оплати за вищевказаним договором,
було передано відповідачу 4000,00 грн., що підтверджується квитанцією до
прибуткового касового ордеру, що завірена печаткою відповідача (а.с.16)

Позивач також стверджував, що передавав відповідачу ще 4000,00
грн. та відповідач не видав жодних документів, які б підтверджували цей факт,
пообіцявши зробити це пізніше.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та
подати відповідні докази.

Суд неодноразово (ухвалами від 26.02.07р., від 19.03.07р. та від
02.04.07р.) зобов"язував позивача надати належні докази, що підтверджували
б передачу коштів відповідачу  у сумі
4000,00 грн.

Позивачем відповідних доказів суду не надано. На запитання суду чи
є в розпорядженні позивача вказані документи, позивач в судовому засіданні
засіданні повідомив, що таких документів він не має.

За таких обставин, позивачем доведено лише факт передачі
відповідачу коштів у сумі 4000,00 грн., а не 8000,00 грн., які було заявлено
позивачем до стягнення.

Станом на момент розгляду справи, відповідач послуги, передбачені
договором НОМЕР_1 від 15.02.06р., що був укладений між сторонами по справі не
надав та не надав суду жодних доказів, які б підтверджували факт їх надання.

Ст. 525 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від
зобов'язання  або одностороння зміна його
умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. ст. 193, 198 ГК України,
зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк
відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з
вимогами закону.

Враховуючи викладене та недоведення позивачем факту передачі
відповідачу частини заявленої до стягнення суми, суд вважає за необхідне
задовольнити вимоги про стягнення з відповідача 8000,00 грн. грошових коштів,
що були отримані відповідачем за договором 09-02-05 від 15.02.06р., частково, в
сумі 4000,00 грн., в решті заявленої вимоги слід відмовити, як необгрунтованої.

Також позивач вказує, що був вимушений нести додаткові витрати з
метою виконання договору НОМЕР_2 від 10.02.06р. (що був укладений між позивачем
та ВФ "Блок Юрія Кармазіна") в сумі 15360,00 грн. та укласти з
третьою особою відповідні договори на виконання робіт.

Суд звертає увагу на те, що згідно ст.902 ЦК України виконавець
повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець
має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу,
залишаючись відповідальність перед замовником за порушення договору в повному
обсязі. Умовами договору НОМЕР_2 від 10.02.06р., який було укладено між позивачем
та ВФ "Блок Юрія Кармазіна" не було передбачено покладання виконання
зобов"язань позивача на іншу особу.

Матеріали справи свідчать, що 10 лютого 2006 року позивачем було
укладено з СПДФО ОСОБА_2 договір на надання послуг НОМЕР_3; 11 лютого 2006 року
між позивачем та СПДФО ОСОБА_3 було укладено договір підряду НОМЕР_4, згідно
якого СПДФО ОСОБА_3 зобов"язався на свій ризик виконати роботи по
нанесенню рекламних об"єктів; та як вже було вказано 15 лютого 2006 року  позивачем було укладено договір з відповідачем
на розповсюдження реклами; 18 лютого 2006 року між позивачем та ФОП ОСОБА_3
було укладено договір на розповсюдження реклами від 18 лютого 2006 року.

Отже позивач вказує на те, що поніс додаткові витрати та  внаслідок невиконання відповідачем договірних
зобов"язань, позивач поніс збитки.

З цих підстав з посиланням на положення  ст.ст.224,225 Господарського Кодексу України
позивач звернувся до суду з вимогами про відшкодування  з відповідача збитків у сумі 23962,86  грн. , вказана сума збитків складає: витрати
понесені на закупівлю плівки Oracal №640,№641 для виготовлення реклами -1565,82
грн.; підготовки автомобілей для здійснювання окліювання у сумі 3522.21
грн.;окліювання автомобілей-3514,83 грн.;додаткові витрати, а саме кошти
сплачені СПДФО ОСОБА_3 за договоромНОМЕР_5 від 18 лютого 2006 року у сумі 15360
грн.

Суд вважає за необхідне зазначити, про те, що згідно ст. 22 ЦК
України збитками визнаються втрати, яких особа зазнала у зв"язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а також витрати , які особа зробила або мусить
зробити для відновлення свого порушеного права; доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено. Таке ж
визначення збитків формулюється і у ч.2 ст.224 ГК, на яку посилається позивач.

Однак, відповідно до ч.1 ст.22, ч.1 ст. 623  ЦК України, ч.1 ст.224 ГК України
відшкодуванню підлягають збитки, що "завдані" правопорушенням. Тобто
відшкодуванню підлягають збитки, які знаходяться у причинному зв"язку з
правопорушенням. За таких умов визнається, що причинний зв"язок між
порушенням та збитками має бути безпосереднім або прямим.

Згідно ст.225 ЦК України до складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

-вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена
відповідно до вимог законодавства;

-додаткові витрати(штрафні санкції, сплачені іншим суб"єктам,
вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів, понесені стороною,
яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов"язання другою стороною;

-неодержаний прибуток(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання
зобов"язань другою стороною;

-матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених
законом.

У відповідності до вимог ст. 54 ГПК України позовна заява повинна
містити виклад обставин, на яких грунтуються позовні вимоги з зазначенням
доказів. До обставин, на яких позивач обгрунтовує свої вимоги, відносять
обставини, які становлять предмет доказування у справі. Предмет доказування це
сукупність обставин, які необхідно встановити для правильного вирішення справи.
У предмет доказування включаються факти матеріально-правового характеру, що є
підставою вимог позивача та заперечень відповідача.

Віднесення до збитків
вищевказаних витрат позивача, а саме витрат, понесенех на закупівлю плівки;
підготовки автомобілей для здійснювання окліювання;окліювання автомобілей;
коштів, сплаченех СПДФО ОСОБА_3 за договоромНОМЕР_5 від 18 лютого 2006 року,   суперечить закону, оскільки такі витрати не
мають обов"язкового характеру і факт їх наявності та розмір не знаходяться
у необхідному причинно - наслідковому зв"язку з заявленою позивачем
вимогою про стягнення коштів у сумі 8000 грн., що були передані відповідачу за
договором НОМЕР_2 від 10.02.06р. Вказані витрати, які позивач відносить до
збитків, були понесені позивачем на виконання зобов"язань у
правовідносинах з іншими суб"єктами господарювання.

За таких обставин, суд відмовляє позивачу в задоволенні позовних
вимог, в частині стягнення з відповідача 23962,86 грн. збитків.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України, судові витрати
покладаються на  сторони пропорційно  розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. cт.22, 525, 526, ч.1 ст.530,  ст. 611,
ст. 623, ЦК України, ст. ст. 193,198 ГК України, ст.ст. 32, 33, 43, 44,
49, 75, 82-85 ГПК України,  суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідент.
код. НОМЕР_6, відомості про банківські рахунки відсутні) на користь Товариства
з обмеженою відповідальністю "АВ-Харків" (юр. адреса: вул.
Валдайська, 32/2, кв.25, м.Харків, 61009, факт. адреса : пр. Леніна, 36, оф.
414, м.Харків, 61166, код в , р/р 5130, МФО 351016)
4000,00 грн. сплачених за договором НОМЕР_1 від 15.02.06р., 40,00 грн.
державного мита та 14,76 грн. витрат на інформаційно - технічне забезпечення
судового процесу.

В решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення підписано 24 квітня 2007 року.

Суддя
Гребенюк Н.В.