ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2007                                                                                             Справа № А34/278-06

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:                   головуючого судді –Кузнецова І.Л.

суддів –Тищик І.В. - доповідач, Швець В.В.

при секретарі –Гайдук Ю.А.

за участю прокурора Кандратов В.Г.

представників

позивача –Сависько В.В.

відповідача-1 –Курта П.П.

відповідача-2 –не з’явився

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Лівобережної міжрайонної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська на постанову господарського суду Дніпропетровської  області від 27.10.2006 року у справі № А34/278-06

за позовом Прокурора Індустріального району м. Дніпропетровська в інтересах держави в особі Лівобережної міжрайонної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська

до товариства з обмеженою відповідальністю „Балатон”, м. Дніпропетровськ

приватного підприємства виробничо-комерційної фірми „Резерв-Центр”, м. Дніпропетровськ

про визнання договору недійсним та стягнення 150000грн.,

В С Т А Н О В И В :

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 27.10.2006р. у справі №А34/278-06 (суддя Примак С.А.) в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору №1-12/02 від 02.12.2002р., укладеного між ТОВ „Балатон” та ПП „Резерв-Центр” та стягненні коштів на користь бюджету відмовлено.

Вмотивовуючи постанову, господарський суд дійшов висновку, що позивачем не доказаний умисел сторін, мета сторін, які б за відомо суперечили інтересам держави і суспільства, не доказані будь-які дії сторін за угодою, які порушують основні принципи існуючого суспільного ладу.

Не погодившись з рішенням господарського суду, позивач –Лівобережна МДПІ, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначену постанову суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

При цьому скаржник посилається на не відкладення розгляду справи господарським судом, що позбавило позивача можливості реалізувати права сторони у судовому процесі; не дослідження доказів щодо наявності в діях Відповідача-2 умислу, що полягає в ухиленні від сплати податків; не прийняття до уваги факту, встановленого рішенням господарського суду щодо реєстрації підприємства на підставну особу; не застосування судом приписів ст. 207, 208 Господарського кодексу України.

Прокурор підтримав апеляційну скаргу позивача.

Відповідач-1 у запереченнях на апеляційну скаргу послався на законність і обґрунтованість рішення господарського суду;  необґрунтованість і безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просив залишити постанову без змін, апеляційну скаргу -  без задоволення.

Відповідачем-2 заперечення на апеляційну скаргу надані не були; представник відповідача-2 у судове засідання не з’явився; повістку про виклик у судове засідання надіслано підприємству за його юридичною адресою (п.8 ст. 35 КАСУ).

В судовому засіданні оголошувалася перерва на 19.02.2007р.

В судовому засіданні 19.02.2007р. проголошено вступну та резолютивну частини  ухвали.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного:

02.12.2002р. між приватним підприємством виробничо-комерційною фірмою „Резерв-Центр” (Продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю “Балатон” (Покупець) був укладений договір купівлі-продажу товарів за №1-12/02, за умовами якого Продавець зобов’язався передати у власність Покупця товар, а Покупець –прийняти цей товар та сплатити за нього визначену договором грошову суму.

Позивач вважає, що зазначена угода підлягає визнанню недійсною, як така, що укладена з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.

В силу ст.49 ЦК УРСР (норми якої діяли на час виникнення спірних правовідносин) недійсною є угода, укладена з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, яка порушує основні принципи існуючого суспільного ладу.

Якщо угода укладена з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання угоди обома сторонами –в доход держави стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання угоди однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею і все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї з сторін все одержане нею за угодою повинно бути повернуто другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується в доход держави.

З набранням чинності Цивільним кодексом України з 01.01.2004р. втратив чинність Цивільний кодекс УРСР, стаття 49 якого передбачала недійсність угоди, укладеної з метою, суперечною інтересам держави і суспільства. Цивільний кодекс України серед правових наслідків вчинення правочину, який порушує публічний порядок, не встановлює санкцій аналогічних тим, які були встановлені ст. 49 ЦК УРСР.

Разом з тим, такі санкції за укладення угоди (вчинення господарського зобов’язання) з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, встановлені Господарським кодексом України, а саме, ст. 208 ГК України.

За приписами вказаної норми правові наслідки визнання господарського зобов'язання недійсним залежать від наявності умислу –у обох сторін чи однієї, від виконання угоди –обома сторонами чи однією.

Скаржник посилається на те, що спірна угода спрямована на приховування ПП „Резерв - Центр” доходів від оподаткування.

За спірною угодою в діях ПП „Резерв - Центр” не убачається умислу, направленого на укладання оскаржуваного договору з метою, суперечною інтересам держави та суспільства; сам по собі договір купівлі-продажу також не є таким, що суперечить інтересам держави та суспільства, оскільки дана діяльність чинним законодавством не заборонена; доказів того, що в період укладання спірного договору підприємством не подавалася податкова звітність та не сплачувалися податки матеріали справи не містять; також відсутні докази, які б свідчили про несплату податків і за вказаним конкретним договором.

Вимоги позивача щодо визнання недійсним спірного договору ґрунтуються на фактах, встановлених рішенням господарського суду Дніпропетровської області у  справі №32/140 про визнання недійсними установчих документів ПП „Резерв - Центр”.

Однак, наявність умислу не може бути підтверджена лише рішенням суду про визнання установчих документів підприємства недійсними, оскільки предметом дослідження у такій справі є, зокрема, відповідність установчих документів вимогам чинного законодавства, а не наявність протиправного умислу при укладанні договору, що мала місце під час підприємницької діяльності суб’єкта.

Сам факт визнання недійсними установчих документів підприємства не тягне за собою недійсності всіх угод, укладених таким підприємством з моменту державної реєстрації і до моменту його виключення з державного реєстру.

У рішенні господарського суду відсутні обставини, встановлені на підтвердження того, що укладаючи спірний договір, сторони діяли з метою, яка суперечила інтересам держави та суспільства, внаслідок чого, у даному випадку не можуть бути застосовані приписи ч. 4 ст. 35 ГПК України (ч. 1 ст. 77 КАС України).

Твердження позивача про те, що інструменти, обладнання на загальну суму 150000 грн. ТОВ „Балатон” придбав у ПП ВКФ „Резерв-Центр” на підставі договору №1-12/02 від 02.12.2002р. спростовуються матеріалами справи.

Так, з матеріалів справи убачається, що строк дії договору становить з 02.12.2002р. по 31.12.02р.; в період дії договору сторонами не приймалися заходи до його виконання; будь-які операції з передачі товару не здійснювалися. Операції з купівлі-продажу товару здійснювалися у січні –березні 2003 року за межами строку дії договору; при цьому бухгалтерські документи (видаткові, податкові та розрахункові документи) не містять посилань на спірний договір.

Таким чином, матеріалами справи посвідчується, що спірна угода сторонами не виконувалася; посилання позивача на те, що операції з купівлі-продажу товару здійснювалися на виконання спірного договору ґрунтуються виключно на припущеннях позивача і документально не підтверджене. Натомість матеріалами справи підтверджується відсутність причинно-наслідкового зв’язку між оспорюваним договором та фактично здійсненими операціями, між оспорюваним договором та податковою звітністю відповідача-2 за січень, лютий 2003р.

Більш того, вимоги позивача не узгоджуються з поданими останнім доказами. Так, позивач вимагає стягнення на користь держави суми, що зазначена в договорі - 150000 грн., тоді як сума фактичних операцій становить 115394 грн.

За викладених обставин наявність при укладенні спірної угоди у відповідача-2 умислу на приховування доходів від оподаткування та мети, яка б суперечила інтересам держави та суспільства, не можна вважати доведеною.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що постанову господарського суду прийнято за всебічним, повним та об’єктивним розглядом в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, внаслідок чого підстави для скасування постанови відсутні. При цьому колегією суддів не приймається до уваги посилання скаржника на не відкладення розгляду справи господарським судом, як на підставу для скасування оскаржуваної постанови. Про час та місце проведення судового засідання сторони, у тому числі позивач, були повідомлені належним чином, процесуальним правом на участь представника в засіданні суду останній не скористався.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 160, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Постанову господарського суду Дніпропетровської області від 27.10.2006 року у справі № А34/278-06 залишити без змін, а апеляційну скаргу Лівобережної міжрайонної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом одного місяця до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий                                                                           І.Л.Кузнецова

Судді                                                                                        І.В.Тищик

В.В.Швець