ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2007 р.
№ 14/416

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого
Грейц К.В.,

суддів:
Глос О.І., Бакуліної С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
СФГ "Хутір Золотий"

на рішення
господарського суду Луганської області від 21.11.2006 р.

у справі
№14/416

господарського суду
Луганської області

за позовом
СФГ "Хутір Золотий"

до відповідача-1:
ДВС в Антрацитівському районі Луганської області;

до відповідача-2:
УДК у Луганській області

про
стягнення 887 940,72 грн.

у судовому засіданні взяли участь представники:

від позивача:
Барбуль О.І., Григор'єв Р.М.,

від відповідача-1:
не з'явився,

від відповідача-2:
не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Луганської області від 21.11.2006 р. у справі №14/416 (суддя Пономаренко Є.Ю.) у задоволенні позову СФГ "Хутір Золотий" до ДВС в Антрацитівському районі Луганської області, УДК у Луганській області про стягнення 887 940,72 грн. відмовлено повністю.

У касаційній скарзі СФГ "Хутір Золотий" просить скасувати рішення господарського суду Луганської області від 21.11.2006 р. у справі №14/416 за позовом СФГ "Хутір Золотий" до ДВС в Антрацитівському районі Луганської області, УДК у Луганській області про стягнення 895 448,60 грн. та направити справу на новий розгляд до господарського суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування господарським судом норм матеріального права й порушенням норм процесуального права, а саме: ст. 1173 Цивільного кодексу України, ст. 86 Закону України "Про виконавче провадження", ч. 3 ст. 11 Закону України "Про державну виконавчу службу", ст. 35 Закону України "Про Державний бюджет України на 2006 р.", ст. 43 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідач-1 та відповідач-2 не скористалися своїм процесуальним правом на участь своїх представників у судовому засіданні касаційної інстанції.

Заслухавши пояснення представників позивача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши на підставі встановлених у них фактичних обставин правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, господарський суд першої інстанції виходив із того, що: по-перше, заявлена позивачем вимога про стягнення збитків з Державної виконавчої служби в Антрацитівському районі Луганської області як з юридичної особи (тоді як згідно з чинним законодавством завдана юридичній особі шкода незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади відшкодовується державою) не відповідає встановленому законом способу захисту прав; по-друге, заявляючи вимогу про відшкодування шкоди, розмір якої розраховано як різницю між заниженою оціночною вартістю майна позивача, за якою здійснювалась його реалізація на аукціонах, і реальною ринковою вартістю майна, позивач не скористався ні своїм правом на оскарження результатів оцінки майна позивача з подачею одночасно клопотання про поновлення строку на таке оскарження, ні правом на оскарження результатів аукціонів із продажу майна позивача з застосуванням відповідних наслідків (з огляду на визнання неправомірними дій ВДВС щодо неповідомлення боржника про оцінку арештованого майна, щодо оцінки майна відповідача й передачі на реалізацію майна відповідача за зазначеною оцінкою); по-третє, позивачем не заявлялося клопотання про призначення експертизи з визначення дійсної вартості майна за станом на дату, коли проводилася оцінка майна (за якою воно виставлялося на аукціон), не надавалося документально підтвердженої інформації щодо теперішніх власників проданого майна та його місцезнаходження.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що господарський суд першої інстанції всебічно та повно дослідив всі обставини справи та дійшов правильного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція перевіряє застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи.

Позовні вимоги про відшкодування шкоди на підставі ст. 1173 Цивільного кодексу України та ч. 3 ст. 11 Закону України "Про державну виконавчу службу" ґрунтуються на наступних обставинах.

В ході виконавчого провадження №794-1 з примусового виконання наказу господарського суду Луганської області від 19.07.2002 р. у справі  №13/229 про стягнення з СФГ "Хутір золотий" на користь АППБ "Аваль" 724 283,00 грн. відділом ДВС Антрацитівського РУЮ в Луганській області (який реформовано в ДВС в Антрацитівському районі) було накладено арешт та реалізовано на аукціоні майно боржника (позивача) за недійсною (заниженою) вартістю.

При цьому позивач наголошує на тому, що відповідач реалізував майно позивача на публічних торгах за недійсною (заниженою) вартістю внаслідок непрофесійних, недостовірних і необ'єктивних експертних оцінок майна, що призвело до заподіяння позивачу майнової шкоди (яка складається зі збитків внаслідок реалізації майна за заниженими цінами, штрафних санкцій за невиконання грошових зобов'язань перед бюджетом і збитків, пов'язаних з упущеною вигодою —неодержанням прибутку від вирощування і продажу зерна).

Позивач зазначає, що неправомірність дій ВДВС Антрацитівського РУЮ в Луганській області щодо неповідомлення боржника про оцінку арештованого майна і передачі майна на реалізацію за заниженою оцінкою підтверджено постановою Луганського апеляційного господарського суду від 24.03.2006 р. у справі №13/229.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Для застосування деліктної відповідальності у даному випадку необхідною є наявність складу правопорушення, а саме:

1)          протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи;

2)          шкідливого результату такої поведінки (шкоди);

3)          причинного зв'язку між протиправною поведінкою та шкодою.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України).

Господарськими судами встановлено і позивачем не заперечується, що обґрунтовуючи позовні вимоги заподіянням майнової шкоди внаслідок реалізації майна позивача на публічних торгах за недійсною (заниженою) вартістю внаслідок непрофесійних, необ'єктивних і недостовірних експертних оцінок майна боржника, позивач не оскаржив результати оцінки майна з одночасним поданням клопотання про відновлення строку на таке оскарження, не подав доказів звернення до суду з відповідною вимогою.

Що стосується постанови Луганського апеляційного господарського суду від 24.03.2006 р. у справі №13/229 (якою дії ВДВС Антрацитівського РУЮ в Луганській області з оцінки арештованого майна, неповідомлення боржника про оцінку арештованого майна і з передачі майна на реалізацію за зазначеною оцінкою було визнано неправомірними), на яку позивач посилається в підтвердження своїх вимог, то господарським судом встановлено, що факт заниження оціночної вартості майна при передачі його на реалізацію (в т.ч. на яку саме вартість) зазначеною постановою Луганського апеляційного господарського суду не встановлено.

Крім того, господарськими судами встановлено, що позивач не скористався і своїм правом на оскарження результатів аукціонів із продажу майна позивача з застосуванням відповідних наслідків із огляду на визнання неправомірними дій ВДВС Антрацитівського РУЮ в Луганській області з передачі майна на реалізацію.

Окрім того, господарським судом встановлено, що позивачем не заявлялося клопотання про призначення судової експертизи з визначення дійсної вартості майна за станом на дату, коли проводилася оцінка майна (за якою воно виставлялося на аукціон), не надавалася документально підтверджена інформація щодо теперішнього власника і місцезнаходження майна.

Що стосується стягнення упущеної вигоди (неодержаного прибутку від вирощування і продажу зерна) на суму 168 128,75 грн., то господарським судом встановлено, що позивач не довів ті обставини, на які він посилається в підтвердження своїх вимог (у т.ч. не довів, що він дійсно мав намір здійснити посадку зернових культур, яких саме; що позивач мав достатні для цього оборотні засоби та кошти (пальне, посадочне зерно, добрива тощо); що саме арештованою технікою і якою саме позивач дійсно зміг би здійснити посадку і вбирання врожаю тощо).

Таким чином, встановлені господарським судом першої інстанції із дотриманням правил ст. 43 ГПК України факти, на підставі яких касаційна інстанція відповідно до ст. 1117 ГПК України перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні спору, спростовують доводи касаційної скарги щодо порушення господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин на рішення господарського суду Луганської області від 21.11.2006 р. у справі №14/416 відповідає вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, у зв'язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 1115, 1117, п. 1 ст. 1119, ст. 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Касаційну скаргу СФГ "Хутір Золотий" на рішення господарського суду Луганської області від 21.11.2006 р. у справі №14/416 залишити без задоволення, а рішення господарського суду Луганської області від 21.11.2006 р. у справі №14/416 —без змін.

Головуючий                                                                                          К.Грейц

Судді                                                                                                      О.Глос

С.Бакуліна