СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И

10.01.2007
Справа №  16/354-06

Господарський суд Херсонської області у складі судді
Немченко Л.М. при секретарі
Горголь О. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю "Славутич", м.
Дніпропетровськ

до
Приватного підприємця ОСОБА_1, с. Садове Білозерського району Херсонської
області

про стягнення 11141 грн. 79 коп.

за
участю:

представників
сторін:

від  позивача - Коротенко В. О. довіреність № 10
від 06.01.07р.

від
відповідача- ОСОБА_2  довіреність
ІНФОРМАЦІЯ_1

Товариство з обмеженою
відповідальністю “Славутич”  (позивач)
звернувся до суду про стягнення з
приватного підприємця ОСОБА_1 (відповідач) суми боргу  11141
грн. 79 коп. в тому числі 10932 грн.16 коп. суми основного боргу та
судові витрати.

Відповідач  позовні вимоги не визнав, представник
відповідача пояснив, що відповідач м'ясні та ковбасні вироби за вказаними накладними
не отримував.

Вивчивши матеріали справи,
заслухавши представників  сторін суд

в с т а н о в
и в:

Відповідно до ст.626 ЦК України
договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення,
зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх
істотних  умов. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов'язується передати
майно у власність другій стороні, а покупець приймає  або зобов'язується прийняти майно і оплатити
його вартість.

За п.1. ст.656 ЦК України предметом
договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення
договору або буде створений продавцем у майбутньому.

Відповідно до ч.1 ст. 639 ЦК України
договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору
не встановлені законом.

Із огляду на надані докази до
позовної заяви позивачем, суд дійшов до висновку, що договір між сторонами щодо
поставки м'ясної  та ковбасної продукції
не був укладений сторонами ні в письмовій ні в будь-якій інші формі.

В підтвердження факту домовленості за
всіма істотними  умовами договору купівлі-продажу
товару, а саме асортименту та ціни, позивач надав накладні ІНФОРМАЦІЯ_2.

Однак, у вказаних накладних в графі
отримав стоять підписи різних осіб, завірених печаткою приватного підприємця
ОСОБА_1. Перевірити хто отримував  товар
та чи мав  повноваження на це приватний
підприємець не можливо, оскільки не надано довіреностей, якими б відповідач
уповноважив матеріально-відповідальну
особу за цей товар його отримати в інтересах приватного підприємця.
Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і
використаних довіреностей на одержання матеріальних  цінностей, затверджених наказом Мінфіну
України за № 99 від 16.05.96 відпуск цінностей, у тому числі на відповідальне
зберігання, на комісію , здійснюється за довіреністю одержувача. Пункт 13
зазначеної інструкції визначає єдиний випадок коли можливо здійснювати відпуск
цінностей без довіреності а саме, при централізовано-кільцевих
перевезеннях  за умов, що одержувач
цінностей за підписом керівника і головного бухгалтера підприємства або інших
осіб, уповноважуваних підписувати довіреності, повідомив постачальника про
зразок печатки, якою матеріально відповідальна особа, що прийматиме цінності,
завіряє на супровідних документах (накладній, акті, ордері, тощо) свій підпис
на одержання цінностей.

Позивач не надав доказів, що при
здійсненні відпуску спірного товару йшла мова про централізоване-кільцеве
перевезення.

Таким чином, наданні накладні про
відпуск ковбасної та м'ясної продукції не є доказом отримання цієї продукції
саме відповідачем.

Позивач надав копії прибуткових
касових ордерів на суму 5625 грн., за якими приватний підприємець ОСОБА_1.
протягом з травня по жовтень вніс в касу підприємства за отриманні ковбасні
вироби.

Навіть якщо прийняти  до уваги вище перераховані накладні  та докази оплати саме за цей товар, то
різниця складає 5370 грн.22 коп.,  а не
10932 грн., як зазначає в своїх вимогах позивач.

На вимогу суду позивач ухвалою у
справі зобов'язувався провести звірку розрахунків.  В судове засідання він не надав доказів
виконання  ухвали суду, представник  відповідача пояснив, що товар за вказаними
накладними він не отримував.

Відповідно до вимог ст.33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Із огляду на встановлені факти суд
дійшов до висновку, що позивач не довів свої позовні вимоги, в зв'язку з чим
суд відмовляє в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.49,82,83,84
Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и
в:

1.          В задоволенні позовних вимог
відмовити.

Суддя
Л.М. Немченко