ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29.03.07                                                                                           Справа№ 4/306-26/64

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „Луцькфармація”, м. Луцьк

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „Технофарм-Маркет”, м. Львів

Про стягнення 39 312,42 грн.

Суддя Деркач Ю.Б.

при секретарі: Боровець Я.

Представники:

від позивача Ахремчик А.В. –директор, Коновалов Г.В. – юрисконсульт

від відповідача Ковалик О.Б. –директор

Представникам сторін роз’яснено їх права та обов’язки

передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 16.04.2007 р.

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю „Луцькфармація”, м. Луцьк звернулося до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Технофарм-Маркет”, м. Львів про стягнення 39 312,42  грн.

Ухвалою суду від 12.02.2007 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду в засіданні на 05.03.2007 р. Ухвалою суду від 05.03.2007 р. розгляд справи відкладався до 29.03.2007 р.

Представники позивача в судове засідання з’явилися, позовні вимоги підтримали повністю.

Представник відповідача в судове засідання з’явився, подав відзив від 29.03.2007 р. на позовну заяву, позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне:

02.07.2006 р. між сторонами укладено договір купівлі-продажу (далі по тексту –договір), відповідно до якого позивач, як продавець, зобов’язався продати, а відповідач, як покупець, зобов’язався прийняти та оплатити медпрепарати, медтехніку, засоби санітарної гігієни, вироби медичного призначення.

На виконання умов договору позивач по накладних, копії яких містяться в матеріалах справи, поставив відповідачу продукцію на загальну суму 34 554,40 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 4.1. договору передбачено, що розрахунки за товар проводяться протягом 20-ти календарних днів з моменту отримання товару Покупцем (відповідачем) шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Продавця (позивача) платіжним дорученням.

Відповідач своїх зобов’язань перед позивачем по договору щодо оплати отриманої продукції не виконав. Станом на день подання позовної заяви заборгованість відповідача перед позивачем за отриману продукцію становить 34 554,40 грн.

28.09.2006 р. позивач направити відповідачу претензію з вимогою погасити заборгованість до 01.10.2006 р. Претензія позивача залишена відповідачем без відповіді та без задоволення.

Пунктом 6.1. договору передбачено, що за прострочення оплати Покупець (відповідач) сплачує Продавцю (позивачу) пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, від суми заборгованості. Позивачем нараховано відповідачу пеню на загальну суму 2 240,74 грн.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем нараховано відповідачу інфляційні втрати на загальну суму 2 121,86 грн. та три проценти річних на загальну суму 395,42 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідачем в судовому засіданні подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги позивача визнано повністю.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги обгрунтовані, підставні та такі, що підлягають до задоволення повністю.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 526, 530, 625 ЦК України та ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 82, 83, 84, 85, 115, 116 ГПК України, суд –

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задоволити повністю.

2.          Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Технофарм-Маркет”,           м. Львів, вул. Чукаріна, 9 (р/р 802 в „Укрсоцбанк” м. Львів, МФО 325019, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Луцькфармація”, м. Луцьк, вул. Крилова, 4/1 (р/р 0830 в філії УніКредит Банку ТзОВ в м. Києві, МФО 300744, ) 34 554 грн. 40 коп. основного боргу, 2 240 грн. 74 коп. пені, 2 121 грн. 86 коп. інфляційних втрат, 395 грн. 42 коп. –3% річних, 393 грн. 12 коп. державного мита та 118 грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.  Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

Суддя