донецький апеляційний господарський суд
УХВАЛА

Іменем України

13.02.2007 р.                                                                                справа №33/309а

Донецькій апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів

при секретареві судового засідання

за участю представників сторін:

від позивача:
не з'явився,

від відповідача:
не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

закритого акціонерного товариства "Енерговугілля", м. Донецьк

на постанову  господарського суду

Донецької області

від
07.12.2006 року

по справі
№ 33/309а

за позовом
закритого акціонерного товариства "Енерговугілля", м. Донецьк

до
Управління Пенсійного фонду України у м. Олександрії Кіровоградської області

про
визнання вимоги про сплату боргу № Ю153 від 25.07.2006р. неправомірною та такою, що підлягає скасуванню

В С Т А Н О В И В:

Постановою господарського суду Донецької області від 07.12.2006р. по справі № 33/309а відмовлено в задоволенні адміністративного позову закритого акціонерного товариства „Енерговугілля", м. Донецьк (далі-позивач) до Управління Пенсійного Фонду України у м. Олександрія Кіровоградської області (далі-відповідач) про визнання вимоги про сплату боргу № Ю153 від 25.07.2006р. неправомірною та такою, що підлягає скасуванню.

Не погоджуючись з постановою господарського суду Донецької області від 07.12.2006р., позивач по справі, закрите акціонерне товариство „Енерговугілля", звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд  скасувати постанову місцевого господарського суду та прийняти нову,  якою  вимогу про сплату боргу № Ю153 від 25.07.2006р. визнати неправомірною та такою, що підлягає скасуванню. Постанову суду першої інстанції вважає такою, що прийнята з невірним застосуванням норм матеріального права та  не відповідає фактичним обставинам справи. Посилається на ст. 20 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" , п.п. 5.1.5 та 5.1.6,  8.2 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд  апеляційної  інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції  в  межах  апеляційної  скарги.

Фіксація судового процесу здійснювалась за допомогою технічних засобів відповідно до ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вивчивши матеріали справи, суд  встановив наступне:

Позивач, закрите акціонерне товариство „Енерговугілля", є платником страхових внесків до Пенсійного фонду України і зобов'язаний згідно вимог діючого законодавства сплачувати у встановленому порядку страхові внески на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до статті 5 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІУ від 09.07.2003р. (далі-Закон) цей закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Згідно вимог ст. 17 Закону  страхувальник зобов'язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Стаття 19  того ж Закону встановлює, що страхові внески до солідарної системи нараховуються для роботодавця - на суми фактичних   витрат  на  оплату   праці   (грошового забезпечення) працівників, що включають витрати на виплату основної і додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, у тому числі в натуральній формі, які визначаються згідно з нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України "Про оплату праці", виплату винагород фізичним особам за виконання робіт (послуг) за угодами цивільно-правового характеру, що підлягають обкладенню податком на доходи фізичних осіб, а також на суми оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності, яка здійснюється за рахунок коштів роботодавця, та допомоги по тимчасовій непрацездатності. В п. 6 вказаної статті зазначено, що страхові внески нараховуються на вищезазначені суми незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також незалежно від того, чи були зазначені суми фактично виплачені після їх нарахування до сплати.

Стаття 20 Закону визначає, що страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом та  підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Відповідно до п. 5.1.4 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої Постановою правління Пенсійного фонду України № 21-1 від 19 грудня 2003 року (далі –Інструкція) нараховані за відповідний базовий звітний період страхові внески сплачуються платниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду незалежно від виплати заробітної плати (доходу), на суми яких нараховуються страхові внески.

Суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, що підлягають сплаті щомісячно настійно визначаються позивачем та відображаються у Розрахунках сум страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, що підлягають сплаті за відповідний період.

Сума нарахованих та відображених у бухгалтерській звітності  страхових внесків за червень 2006 року складає 476783,42 грн.

Згідно вимог Закону та п. 5.1.4 Інструкції кінцевий розрахунок за базовий звітний період здійснюється платником страхових внесків не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду незалежно від виплати заробітної плати (доходу), на суми яких нараховуються страхові внески, тобто не пізніше 20.08.2006р.

Стаття 106 Закону передбачає, що у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків страхувальники зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 вищезазначеного Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (далі - недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Таким чином, відповідачем правомірно було надіслано на адресу відповідача вимогу про сплату боргу № Ю153 від 25.07.2006р., в розмірі  476783,42 грн.

Доданий до матеріалів справи корінець вимоги № Ю153 від 25.07.2006р. свідчить про фактичне отримання вимоги позивачем відповідно до  підпункту 8.3 Інструкції.

Підпунктами 8.4 та 8.5 встановлено обов’язок  страхувальника протягом десяти робочих днів із дня одержання вимоги про сплату недоїмки  сплатити зазначені у вимозі суми. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки, зазначеної у вимозі про сплату боргу, страхувальник узгоджує її з органами Пенсійного фонду, а у разі неузгодження вимоги із органами Пенсійного фонду має право на оскарження вимоги в судовому порядку.

Відповідно до ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень,  дій чи  бездіяльності  суб'єкта  владних  повноважень  обов'язок  щодо доказування правомірності  свого  рішення,  дії  чи  бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи з викладеного, місцевий господарський суд обґрунтовано дійшов висновку про те, що відповідачем доведено, що спірну вимогу було винесено на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи, а також досліджені в судовому засіданні докази, колегія суддів дійшла  висновку про те, що рішення місцевого суду прийняте з додержанням норм матеріального та процесуального права і не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись п. 1-3 ст. 160, 162, ст.ст. 167, 195-196, п.1 ст. 199, ст. 200, п.1 ст. 205, ст. 206 Кодексу адміністративного судочинства України, п.6 та п.7 розділу VІІ “Прикінцевих та перехідних положень” Кодексу адміністративного судочинства України у редакції Закону України "Про внесення змін до Кодексу адміністративного судочинства України" № 2953-ІУ від 6 жовтня 2005 року, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу закритого акціонерного товариства „Енерговугілля", м. Донецьк на постанову господарського суду Донецької області від 07.12.2006р. по адміністративній справі № 33/309а –залишити без задоволення.

Постанову господарського суду Донецької області від 07.12.2006р. по адміністративній справі № 33/309а за позовом закритого акціонерного товариства „Енерговугілля", м. Донецьк до Управління Пенсійного Фонду України у м. Олександрія Кіровоградської області про визнання вимоги про сплату боргу № Ю153 від 25.07.2006р. неправомірною та такою, що підлягає скасуванню –залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України   протягом одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення постанови в повному обсязі.

Ухвала  складена в повному обсязі 19.02.2007 року.

Головуючий:

Судді:

Надруковано:  4 примір.

1 –позивачу

1 –відповідачу

1 –до справи

1 –ДАГС