ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
ПОСТАНОВА

"21" березня 2007 р.
Справа №  4/40

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Хилька Ю.І. за  участю  секретаря  судового засідання Спориш О.В.,розглянувши у відкритому судовому засіданні  справу № 4/40

за позовом:  Дочірнього  підприємства «Теплоенергоцентраль» товариства з обмеженою відповідальністю «Високі  енергетичні технології» м.Кіровоград

до відповідача: Управління Пенсійного фонду України в м.Кіровограді м.Кіровоград

про  визнання недійсним рішення

Представники сторін:

від позивача - участі не брав;

від відповідача - Блошенко О.О. , довіреність № 1  від 02.01.07;

Час прийняття постанови – 15 год. 50 хв.

СУТЬ СПОРУ:

Подано позовну заяву про визнання  недійсним рішення   №7 начальника  управління ПФУ в м.Кіровограді про застосування  фінансових санкцій та  нарахування пені за несплату (неперахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне  перерахування)  страхувальниками  страхових  внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або  органом  Пенсійного фонду від  09.01.2007 року. Рішення оскаржено в порядку ст.106 Закону України  «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в  межах передбаченого 10-денного  строку  з дня отримання до суду. Отримавши ухвалу  господарського суду Кіровоградської області  від  14.02.2007  року , якою  справу призначено  до розгляду  на 15 год. 21.03.2007  року позивач  направив  до суду  клопотання про  перенесення  розгляду справи  на іншу дату, але не раніше  15.04.2007  року. Господарським  судом відмовлено в задоволенні клопотання  позивача про  відкладення  розгляду справи з приведених в  мотивувальній частині  постанови  підстав.

Позивач  обґрунтував  позовні вимоги  наступним.

25.01.2007 р. позивачем було отримано  рішення № 7 від 09.01.2007 р. відповідача  про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду.

Вказаним рішенням № 7 від 09.01.2007 р. до позивача як страхувальника було  застосовано штраф у сумі 348097 грн.44 коп. та нарахована пеню в  розмірі  87198 грн. 02 коп.

Нарахуванню пені та застосуванню штрафу передувало проведення відповідачем  позапланової документальної перевірки позивача за період з 01.12.2003 року по 01.11.2006 року.

Результати перевірки викладено у акті документальної перевірки своєчасності,  достовірності, повноти нарахування та сплати зобов'язання зі збору на обов'язкове державне пенсійне страхування від 25.12.2006 р. № 255. В ході перевірки встановлено, що заборгованість по заробітній платі станом на 01.11.2006 р. становить 1.337.929,62 грн., сальдо по розрахунках з нарахованих страхових внесків — 620.867,00 грн. У відповідності до висновків цього акту відповідачем було донараховано внесків у сумі 4,09 грн. Актом не встановлено  інших порушень законодавства про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Страхові внески з заробітної плати та прирівняних виплат, сплачених у період з 01 .09.2006 р. по 01.11.2006 р., сплачені в повному обсязі і про це зазначено в акті перевірки.

Вимог про сплату недоїмки у період з 01.09.2006 р. по сьогоднішній день позивач не  отримував.

Зі змісту оскаржуємого рішення № 7 від 09.01.2007 р. не можливо встановити  суму, за несплату або несвоєчасну сплату якої застосовується штраф, та розмір цього штрафу, а також суму, на яку нараховується пеня, та період, за який вона нараховується.

Відсутність в акті перевірки від 25.12.2006 р. № 255 фактів порушень за період з  01.12.2003 р. по 01.11.2006 р., на думку позивача, унеможливлює застосування до нього штрафу на нарахування пені.

Відповідач надав  до суду заперечення, яким позовні вимоги не визнав  повністю, оскільки  вважає  їх  необґрунтованими та   звернув увагу на  ту обставину, що  викладені   в  позові  вимоги приведено без посилання на   законодавство,  вважає вимоги позивача  помилковими.

Рішення про застосування фінансових санкцій № 7 від 09.01.2007 року прийнято на  підставі пункту 2 частини 9 Закону України „ Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" у  зв'язку з порушенням ст.20 Закону України „ Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за несвоєчасне перерахування страхових внесків.

В зв'язку з цим посилання позивача на той факт , що на момент винесення рішення № 7 , підприємство не мало заборгованості по сплаті страхових внесків не є підставою для не нарахування фінансових санкцій, так як підприємство протягом певного періоду несвоєчасно сплачувало страхові внески, чим порушувало вимоги ст.17 та ст.10 Закону України „ Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Спеціалістом управління в період з 13.12.2006року по 25.12.2006року дійсно проводилася  перевірка правильності обчислення, нарахування та сплати страхових внесків позивачем  як страхувальником..

Порушення строків перерахування страхових внесків згідно вимог Інструкції "Про  порядок обчислення і сплати страхувальниками ти застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне Пенсійне страхування до Пенсійного фонду України" затверджено постановою Правління Пенсійного фонду України від 19.12.03 р. № 21-1 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції від 16.01.04р. за №64/8663 ( далі Інструкція), визначається не за результатами перевірки , а на підставі даних картки особового рахунку платника.

Рішення № 7 від 09.01.2007року винесено та оформлено  у  відповідності  до  додатку № 14 до Інструкції, яка   затверджена в Міністерстві юстиції України, форма  рішення не передбачає  обов'язку  відображати  суму  недоїмки на яку нараховано страхові внески, в зв'язку з цим управління надає розрахунок штрафної санкції особової картки платника, та детальний розрахунок суми боргу з зазначенням процентної ставки штрафної санкції..

Таким чином,  результати перевірки не мають жодного відношення до нарахування штрафних санкцій за несвоєчасне перерахування коштів, а  підстави   для визнання рішення  незаконним   відсутні.

Проаналізувавши  правовідносини  між учасниками спору та надавши їм  правову оцінку, господарський суд  прийшов  до переконання, що   позовні вимоги не  є обґрунтованими, в позові необхідно  відмовити повністю. Такий  висновок  суд зробив на підставі наступного.

Відповідно до норм Положення про Пенсійний фонд України , затверджений Указом Президента  України за № 121-2001 від 01.03.2001року із змінами, внесеними згідно з Указами Президента N 887/2001 ( 887/2001 ) від24.09.2001 N 576/2002 ( 576/2002 ) від 22.06.2002 . № 280/ 2004 від 05.03.2004 управління Пенсійний фонд України в м. Кіровограді є державним органом І є органом Фонду, що здійснює управління фінансами пенсійного забезпечення.

Проаналізувавши  викладену  в   спірному  рішенні інформацію  суд вважає, що   зазначені в цьому рішенні   прописом  сума  штрафу в  розмірі  348097  грн. 44 коп. та  пені в розмірі   87198 грн.  повністю спростовують  викладений   позивачем  при  зверненні до суду  факт про відсутність  цих  відомостей в рішенні (а.с.11). Крім  того,  про  розмір штрафної санкції та пені  позивачу  стало  відомо саме з рішення, що він  визнав   листом   № 79 від 31.01.2007 року.

Формами рішення  повністю відповідає   вимогам   Інструкції  про порядок обчислення  і сплати страхувальниками та  застрахованими особами внесків  на  загальнообов'язкове  державне  пенсійне страхування до Пенсійного фонду України (підпункт 9.3.2 пункту  9.3).

На думку  суду визначальним при   вирішенні  даного спору є те, що    згідно п. 6 ст.20 вищевказаного Закону України „ Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", встановлено термін сплати страхових внесків, у  відповідності  до якого  страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески , нараховані за відповідний базовий період , не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовий період дорівнює одному календарному місяцю.

Викладені  в  рішенні  розміри фінансових санкцій  та пені   повністю підтверджено  відповідачем в судовому засіданні  розрахунком  фінансової  санкції та  пені по особовому рахунку  відповідача (4%, 32%,; 42% розділу РН-КОД)  та приведено  періоди  за  які допущено порушення строків  сплати страхових  внесків в період з   20.04.2004  року  по 09.01.2007 року (а.с.22-32).

Розглянувши  клопотання  позивача про відкладення  розгляду  справи у зв'язку з тим, що  його представник  Малахатко І.І  з 20.03.2007   року припинила  відносини з підприємством та  про призначення   справи  до розгляду  не раніше  15.04.2007  року, господарський суд прийшов до висновку, що вказане клопотання не може бути задоволене, оскільки передбачений ст.122 КАС України  двохмісячний строк  спливає   31.03.2007  року, а його продовження  не передбачено  нормами цього кодексу. Крім того, позивачем не подано будь-яких доказів на  обґрунтування свого клопотання щодо неможливості призначити для участі у справі іншого представника замість вибулого.

На підставі викладеного, керуючись  ст. ст. 71, 160, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України , господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В  позові  відмовити  повністю.

Сторони мають право оскаржити   в  апеляційному  порядку постанову в   порядку і строки  відповідно до ст.   186 Кодексу адміністративного судочинства  України.  Про  апеляційне  оскарження   рішення   суду     першої  інстанції спочатку   подається заява. Обґрунтування мотивів   оскарження і вимоги до суду апеляційної  інстанції викладаються в   апеляційній скарзі. Заява про апеляційне оскарження та  апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через   суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної  скарги одночасно надсилається особою,   яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява  про  апеляційне     оскарження   постанови  суду   першої   інстанції  подається  протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному  обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня   складення в повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти  днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути  подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,   якщо скарга  подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи    апеляційна скарга, подані після закінчення  строків,   встановлених       цією   статтею,   залишаються   без   розгляду,   якщо   суд   апеляційної   інстанції  за  заявою   особи,   яка  їх   подала,   не   знайде   підстав  для  поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Постанова   набирає   законної   сили   відповідно   до   ст.   254   Кодексу   адміністративного судочинства України Постанова суду першої інстанції набирає  законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,   встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано  заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк,  встановлений цим Кодексом, постанова  суду  першої  інстанції набирає законної сили  після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо  його  не  скасовано,   набирає  законної сили   після   закінчення  апеляційного розгляду   справи.   Якщо   строк   апеляційного   оскарження   буде   поновлено,   то  вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Постанова   виготовлена в повному обсязі   21  березня 2007  року.

Суддя

Ю. І. Хилько