СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.07                                                                                 Справа № 6/58.

Судова колегія у складі судів: Василенко Т.А. (головуючий), Батюк Г.М., Шеліхіной Р.М.,  розглянувши матеріали справи за позовом

Відкритого акціонерного товариства “Луганськобленерго”, м. Луганськ

до Комунального підприємства «Сєвєродонецьке тролейбусне управління», м. Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення  12 545 грн. 86 коп.

в присутності представників сторін:

від позивача – Макарова Г.Л., дов. № 04 від 09.01.07.;

від відповідача –Оверченко О.А., дов. № 01-127 від 14.02.07.;

В судовому засіданні 03.04.2007. було оголошено перерву до 17.04.2007.

в с т а н о в и в:

Суть спору: позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 12 545 грн. 86 коп., в тому числі: інфляційні нарахування -  10 193 грн. 31 коп., 3% річних –2 352 грн. 55 коп.(з урахуванням заяви від 23.02.2007.)

Відповідач за відзивом на позовну заяву від 15.02.2007., доповненнями до відзиву від 13.03.2007., 02.04.2007., 16.04.2007., позовні вимоги відхилив з підстав, наведених у вказаних документах. В той же час, відповідач, зокрема, зазначив, що згідно графіку від 04.08.2003. та домовленістю між сторонами, відповідач платіжним дорученням №669 від 27.08.2003. перерахував позивачу 5 тис. грн. Окрім цього, за протоколами погодження № 401861 від 11.09.2003., № 403689 від 24.12.03., № 403786 від 26.12.03. було сплачено позивачу 100 тис. грн.., 487 300 тис. грн., 84 629, тис. грн. відповідно. Тобто станом на 01.01.2004. основний борг у сумі 676 929 грн. 88 коп. перед позивачем сплачений у повному обсязі.

Щодо оплати пені, держмита та  судових витрат,  відповідач вказує на те, що згідно ухвали господарського суду від 11.01.2007. позивачу було видано дублікат наказу № 7/179 від 20.06.2003., за яким з відповідача було стягнуто пеню у сумі 22 241 грн. 57 коп., держмито у сумі 1 198 грн. 890 коп. та 83 грн. 00 коп. судових витрат. Вказаний факт на думку відповідача, свідчить про те, що наказ до виконання не пред’являвся і він не мав змоги у добровільному порядку сплатити вказані суми, оскільки не отримував постанови ДВС про відкриття виконавчого провадження по виконанню наказу суду № 7/179.

Водночас з цим, відповідач вважає, що позивач заявляє до стягнення штрафні санкції, передбачені ст. 625 ЦК України неправомірно, оскільки з нього вже була стягнута пеня за рішенням суду за несвоєчасне виконання зобов’язань перед позивачем.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Рішенням господарського суду Луганської області від 09.06.2006. у справі № 7/170 за позовом ВАТ “Луганськобленерго” в особі філії Лисичанських електричних мереж до КП “Сєвєродонецьке тролейбусне управління” про стягнення 1 030 550 грн. 49 коп. позов було задоволено частково та не користь позивача з відповідача були стягнуті суми, пов’язані із договором №54 від 20.02.1996., який діяв до 01.04.2002., в тому числі:  борг за активну електроенергію та екологічну складову у сумі  676 929 грн. 88 коп.; пеню у сумі 22 241 грн. 57 коп., держмито у сумі 1 198 грн., судові витрати у сумі 83 грн. 00 коп. На вказані суми позивачу було видано два накази від 20.06.2003. , один на основний борг, другий –на пеню та судові витрати (усього на суму 23 523 грн. 47 коп.), тобто  на загальну суму 700 453 грн. 35 коп.

Окрім цього у рішенні суду було вказано на які розрахункові рахунки позивача повинні перераховуватися кошти. Так, основний борг повинно було перерахувати на р/р 815 в Лисичанському відділенні ПІБ, МФО 304416, а пеню та судові витрати на р/р 8350 в ЛОФ АКБ “Укрсоцбанк”, м. Луганськ, МФО 304018.

Слід визначити, що нарахування позивачем 3% річних у сумі 2 352 грн. 55 коп. і інфляційних у сумі 10 193 грн. 31 коп. за період з 20.06.2003. по 01.12.2006. є необґрунтованим.

Так, 04.08.2003. між сторонами у справі був узгоджений графік, за яким відповідач зобов’язався щомісячно до 25 числа сплачувати борг перед позивачем за спожиту до 01.04.2002. електроенергію у наступні строки:

до 25 серпня 2003 р. –5 000 грн. 00 коп., до 25 вересня 2003 р. –5 000 грн. 00 коп., до 25 жовтня 2003 р. –5 000 грн. 00 коп., до 25 листопада 2003 р. –5 000 грн. 00 коп. на р/р  8350 в ЛОФ АКБ “Укрсоцбанк”, м. Луганськ, МФО 304018, до 25 грудня 2003 –5 000 грн. 00 коп., з яких –3 523 грн. 47 коп. на зазначений вище рахунок, до 25 січня 2004 р. –56 287 грн. 88 коп., а у період з 25 лютого 2004 по 25 грудня 2004 (включно) у сумі 56 287 грн. 77 коп. щомісячно на р/р 15 в Лисичанському відділенні ПІБ, МФО 304416.

Вказаний графік був складений сторонами на загальну суму 700 453 грн. 35 коп., в той же час сторони зазначили, що у випадку невиконання вказаних зобов’язань хоч за один місяць за ВАТ “Луганськобленерго” залишається право примусового стягнення всієї суми заборгованості.

Аналіз матеріалів справи, рішення суду у справі № 7/179 від 09.06.2003. та вказаного графіку свідчить проте, що сторони прийшли згоди щодо розстрочення  виконання зазначеного рішення із визначенням певних строків та сум сплати заборгованості, тобто сторонами у справі, був визначений певний порядок виконання зобов’язань визначених рішенням суду .

На виконання рішення суду та  узгодженого графіку, відповідач, у повному обсязі погасив перед позивачем борг за використану електроенергію у сумі 676 929 грн. 88 коп.

В той же час, залишок сум стягнутих з відповідача на користь позивача у сумі  23 523 грн. 47 коп., відповідачем,  у визначені графіком строки, сплачений не був, що підтверджено матеріалами справи.

Так,  згідно платіжного доручення № 167 від 19.02.2007. (тобто під час судового розгляду даної справи), відповідач перерахував позивачу вказану суму з визначенням у платіжному дорученні призначення платежу –оплата пені, держмита, судових витрат згідно рішення суду № 7/179 від 09.09.2003. –лише під час розгляду даної справи у суді.

Оскільки відповідачем  у встановлені строки  вказана сума сплачена не була позивач нарахував 3% річних у сумі  2 352 грн. 55 коп. та інфляційні у сумі 10 193 грн. 31 коп. (згідно заяви від 23.02.07.),  позовні вимоги, позивач обґрунтовує посиланням на ст. 625 ЦК України.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також річні з простроченої суми.

У даному випадку, позивач виступає як кредитор, а відповідач як боржник.

Аналіз зазначеної норми кодексу свідчить, що законодавством не встановлено заборони щодо звернення до суду з позовом про стягнення інфляційних нарахувань, річних після задоволення вимоги про стягнення боргу.

Також, згідно ст. 124 Конституції судові рішення є обов’язковими на усій території України.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем рішення суду у справі № 7/179 у добровільному порядку у встановлені строки виконано не було, у зв’язку з чим відповідач у період з  25.08.2003. –25.12.2003. не сплатив зобов’язання перед позивачем  у сумі 23 523 грн. 47 коп. у зв’язку з чим з нього повинно бути  стягнуто 3% річних за період з 26.08.2003. по 01.12.03. у сумі 2 183 грн. 30 коп. та інфляційні за вказаний період у сумі 9 387 грн. 53 коп.

В той же час, слід відхилити доводи позивача щодо неможливості оплати  23 523 грн. 47 коп. у добровільному порядку, оскільки наказ суду на зазначену суму позивачем до виконання не пред’являвся, оскільки дані доводи не відповідають дійсності та спростровуються матеріалами справи. Так,  постановою державного виконавця Сєвєродонецького ВДВС від 27.06.2003. було відкрито виконавче провадження по виконанню наказу господарського суду луганської області  № 7/179 від 20.06.2003. щодо стягнення з відповідача пені у сумі 22 241 грн. 57 коп., держмита у сумі 1 198 грн. 90 коп., судових витрат у сумі 83 грн. 00 коп. Також слід відхилити інші доводи відповідача, оскільки вони  є необґрунтованими та суперечать матеріалам справи.

З огляду на викладене, позов слід задовольнити частково і стягнути з відповідача 3% річних 2 183 грн. 30 коп. та інфляційні у сумі 9 387 грн. 53 коп. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати слід покласти  на відповідача пропорційно обгрунтовано заявлених та стягнутих позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 44, 49, 82, 83, 84, 85  Господарського   процесуального   кодексу  України, суд

в и р і ш и в :

1.          Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства “Сєвєродонецьке тролейбусне управління”, м. Сєвєродонецьк Луганської області, шосе Строітелів, 27, код 054557253, на користь:

- Товариства з обмеженою відповідальністю “Луганськобленерго”, м. Луганськ, вул. Сороки, 16а, п/р 8350 в Луганській філії АК “Укрсоцбанк” м. Луганська, МФО 304018, код 21841896, інфляційні нарахування у сумі 9 387 грн. 53 коп., 3% річних у сумі 2 183 грн. 30 коп., витрати по держмиту у сумі 115 грн. 69 коп., витрати на інформаційне –технічне забезпечення судового процесу у сумі 108 грн. 82 коп.

3.          У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання.

Дата підписання рішення :  23.04.2007.

Суддя                                                                                                      Т.А.Василенко

Суддя                                                                                                       Г.М.Батюк

Суддя                                                                                                       Р.М.Шеліхіна

Спеціаліст                                                                                            Т.В.Шкуть