ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

18.04.07
Справа  № 4/1439-27/198

Львівський
апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді
Краєвської М.В.

суддів:
Давид Л.Л.

Кордюк Г.Т.

розглянувши
апеляційну скаргу суб”єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 без номера від 04.12.2006 р.

на
рішення Господарського
суду Львівської області від 23.11.2006 р.

у
справі № 4/1439-27/198

за
позовом суб”єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_1, м.Стрий Львівської обл.

до
суб”єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_2, м.Стрий Львівської обл.

за
участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача
- суб”єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_3, м.Стрий Львівської обл.

про
стягнення 179 500
грн.

За
участю представників сторін:

від
позивача -ОСОБА_4
(представник, довіреність НОМЕР_1 в матеріалах справи);

від
відповідача -ОСОБА_5
(представник, довіреність НОМЕР_2 в матеріалах справи, а.с.33);

від
третьої особи -не
з”явився

Представникам
сторін роз”яснено їх права й обов”язки, передбачені ст.22 ГПК України.

Оскільки
жодна з сторін не заявляла клопотання про здійснення технічної фіксації
судового процесу, то протокол судового засідання ведеться з дотриманням вимог
ст.81-1 ГПК України без забезпечення повного фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розпорядженням
голови суду від 18.04.2007 р. проведено зміни в складі колегії суддів
(знаходиться в матеріалах справи).

Заяв
про відвід суддів не поступало.

Розгляд
апеляційної скарги відкладався з підстав, викладених в ухвалах Львівського
апеляційного господарського суду від 01.02.2007 р., 26.02.2007 р., 19.03.2007
р.

Рішенням
Господарського суду Львівської області від 23.11.2006 р. у справі №
4/1439-27/198 (суддя Судова-Хомюк Н.М.) відмовлено в задоволенні позовних вимог
повністю.

Рішення
суду мотивоване тим, зокрема, що позивачем не доведено наявності
заборгованості, а саме: не представлено оригіналу накладної НОМЕР_3, яка
засвідчувала б обставини, пов'язані з наявністю заборгованості у відповідача.

Позивач
з даним рішенням не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення
місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позов
задоволити повністю, з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні
суду першої інстанції, обставинам справи, неповного з'ясування обставин справи
та неправильного застосування норм матеріального права.

Свої
вимоги скаржник обгрунтовує тим, зокрема, що оскільки відносини між
відповідачем та позивачем відбулися в 2002 році, то місцевий господарський суд
повинен був застосовувати до спірних правовідносин норми ЦК УРСР в редакції
1963 року, а не Цивільного та Господарського кодексів України, яки вступили в
дію з 01.01.2004 року; висновок суду першої інстанції про те, що засвідчена
копія накладної НОМЕР_3 не може бути належним доказом у даній справі, є
неправомірним, оскільки така копія посвідчена нотаріально.

Відповідач
проти доводів апеляційної скарги заперечує з підстав, викладених у своєму
письмовому запереченні на апеляційну скаргу
від 31.01.2007 р., доповненні до заперечення на апеляційну скаргу (вх.
НОМЕР_4) та доповненні до пояснення на апеляційну скаргу (вх. НОМЕР_5), в яких
просить рішення Господарського суду Львівської області від 23.11.2006 р. у
справі № 4/1439-27/198 залишити без змін, а апеляційну скаргу -без задоволення
з наступних підстав:  СПД-ФО ОСОБА_3
(третя особа у справі) ніколи не відпускала відповідачу товару по накладній
НОМЕР_3, а копія цієї накладної, на яку посилається позивач, не може бути
доказом у справі, оскільки відповідно до ст.36 ГПК України письмові документи
подаються до суду в оригіналі або належним чином засвідченій копії. Оригінал
зазначеної накладної позивачем місцевому господарському суду подано не було, як
не представила оригіналу такої накладної і третя особа, при цьому нотаріально
засвідчена копія цієї накладної з копії
такого документу не може бути належним доказом у справі, оскільки таке
посвідчення вчинено з порушенням  вимог
ст. 76 Закону України “Про нотаріат” та
п. 256 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 р. №
20/5.

Крім
цього відповідач вважає, що договір уступки вимоги між  СПД-ФО ОСОБА_3 та СПД-ФО ОСОБА_1 укладено
08.06.2006 р. після спливу строку позовної давності, заяв про відновлення
пропущеного процесуального строку від позивача не поступало, що також є підставою
для відмови в задоволенні позову.

Третя
особа в справі своїм конституційним правом на захист прав і охоронюваних
законом інтересів не скористалася, явки повноважного представника в судове
засідання не забезпечила, причини неявки не повідомила, хоча була належним
чином повідомлена про час і місце розгляду апеляційної скарги, про що свідчить
повернення поштового повідомлення з підписом про отримання ухвали (поштове
повідомлення про вручення знаходиться в матеріалах справи). Крім того, у
порушення вимог ухвал суду апеляційної інстанції суб”єкт підприємницької
діяльності-фізична особа ОСОБА_3 не надіслала письмового з документальним і
нормативним обгрунтуванням відзиву на апеляційну скаргу.

Оскільки
явка повноважних представників сторін і третьої особи ухвалою суду апеляційної
інстанції від 19.03.2007 р. була визнана необов”язковою, а на власний розсуд,
що не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті, то за таких обставин
колегія суддів вважає за доцільне переглянути справу у відсутності представника
третьої особи за наявними у ній матеріалами відповідно до ст.75 ГПК України.

Розглянувши
апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази,
заслухавши пояснення представників сторін, колегія Львівського апеляційного
господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області
від 23.11.2006 р. у справі № 4/1439-27/198 слід залишити без змін, а апеляційну
скаргу суб”єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 - без
задоволення.

При
цьому колегія виходила з наступного.

Як
правильно встановлено місцевим господарським судом, 08.06.2006 р. між СПД-ФО
ОСОБА_3 та СПД-ФО ОСОБА_1 укладено договір про відступлення права вимоги
НОМЕР_6 (а.с.9), згідно умов якого первісний кредитор (третя особа у справі)
передає належне йому право вимоги від боржника - СПД-ФО ОСОБА_2 (відповідач у
справі) заборгованості в сумі 179 500,00 грн., яка виникла і існує перед
первісним кредитором згідно з накладною НОМЕР_3 (далі - основний правочин)
(а.с.8), а новий кредитор - СПД-ФО ОСОБА_1 (позивач у справі) приймає право
вимоги, що належить на момент підписання цього договору первісному кредитору за
основним правочином.

Причиною
спору стала несплата відповідачем на направлену йому СПД-ФО ОСОБА_3
повідомлення про уступку права вимоги від 13.06.2006 р. (а.с.10) з  вимогою оплатити позивачу заборговаінсть в
сумі 179 500,00 грн., яка виникла на підставі накладної НОМЕР_3 на загальну
суму 179 947,20 грн., а решта суми в розмірі 447,20 грн. перерахувати на його
(СПД-ФО ОСОБА_3) рахунок.

На
момент виникнення спірних правовідносин (01.02.2002 р.) діяв Цивільний кодекс
УРСР.

Зі
змісту ст. 4 ЦК УРСР випливає, що цивільні права і обов'язки виникають з
підстав, передбачених законодавством , а також з дій громадян і організацій,
які хоч  і  не передбачені законом,  але
в  силу загальних  начал
і  змісту  цивільного
законодавства породжують цивільні права і обов'язки.

Відповідно
до приписів ст. 41 ЦК УРСР під угодами визнаються дії громадян і організацій,
спрямовані  на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та обов'язків.

Таким
чином вказана вище накладна свідчить про те, що сторони в момент її вчинення
уклали правочин купівлі-продажу, факт укладення якого підтверджено накладною
НОМЕР_3

Відповідно
до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України
останній застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним
чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним
кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків,
що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Також
згідно з п.4 Прикінцевих положень Господарського кодексу України останній
застосовується до господарських відносин,
які виникли  після  набрання
чинності його положеннями відповідно до цього розділу.

До
господарських  відносин,  що
виникли до набрання чинності відповідними положеннями Господарського
кодексу України, зазначені положення
застосовуються   щодо   тих
прав  і  обов'язків,
які продовжують існувати або
виникли  після  набрання
чинності  цими положеннями.

З
огляду на наведені приписи законону з урахуванням встановлених судом першої
інстанції обставин справи у вирішенні даного спору слід керуватися нормами ЦК
та ГК України.

Згідно
з ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну
або припинення цивільних прав та обов'язків.

Стаття
205 Цивільного кодексу України визначає, що правочин може вчинятися усно або в
письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено
законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма,
вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання
відповідних правових наслідків.

Відповідно
до ч.ч.1-3 ст.207 ЦК України та ч.1 ст.181 Господарського кодексу України
правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони.

Правочин
вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за
допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Правочин
вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його
стороною (сторонами).

Крім
цього, відповідно до абз.1 пп. 2.1 п. 2 Положення про документальне
забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом
Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. N 88 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.95 р. N 168/704, первинні документи -це
письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Закон
України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”  встановлює обов'язковість ведення
бухгалтерського обліку та поширюється на всіх юридичних осіб, створених
відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових
форм і форм власності,  які зобов'язані
вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з
законодавством.

Статтею
9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в
Україні”  та пунктом 1.2. Положення про
документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року N 88,
встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Вказаними
документами визначені обов'язкові реквізити первинних документів для надання їм
юридичної сили.

Таким
чином накладна НОМЕР_3 є одночасно і документом первинного бухгалтерського
обліку, який фіксує факт здійснення господарської операції, а так само і
письмовим правочином, в разі, якщо в ній дотримані вимоги, встановлені такими
законом для здійснення письмового правочину, зокрема, щодо наявності істотних
умов, необхідних для даного виду договорів та підписи сторін.

Відповідно
до ст.33 ГПК України України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Поняття
письмових доказів та вимоги до них визначені ст.36 ГПК України, відповідно до
якої письмовими доказами є документи i матеріали, які містять дані про
обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази
подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для
вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений
витяг з нього.

Як на
підставу обгрунтувань своїх вимог та доказ, що підтверджує наявність
заборгованості у відповідача, позивач посилається на посвідчену 05.10.2005 р.
ОСОБА_6, приватним нотаріусом Стрийського нотаріального округу, копію з копії
накладної НОМЕР_3 (а.с.82).

Водночас
матеріали справи, зокрема, з доповнення відповідача до пояснення на позовну
заяву (вх. НОМЕР_7) (а.с.99), а так само з поданих суду апеляційної інстанції
заперечень на апеляційну скаргу, вбачається, що відповідач не визнає факту
існування такої накладної  НОМЕР_3 та
вважає неналежним доказом у справі нотаріально посвідчену копію з копії накладної
НОМЕР_3 як такої, що посвідчена в порушення вимог чинного законодавства.

Відповідно
до ст. 76 Закону України “Про нотаріат” вірність копії з копії документа може
бути засвідчена нотаріусом, якщо вірність копії засвідчена в нотаріальному
порядку або якщо ця копія видана підприємством, установою, організацією, що
видала оригінал документа. В останньому випадку копія документа повинна бути
викладена на бланку даного підприємства, установи, організації з прикладенням
печатки і з відміткою про те, що оригінал документа знаходиться на даному
підприємстві, в установі, організації.

Також
згідно з п. 255 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 р. №
20/5, нотаріуси засвідчують вірність копій (фотокопій) документів, виданих
юридичними особами за умови, що ці документи не суперечать законові, мають
юридичне значення і засвідчення вірності їх копій (фотокопій) не заборонено
законом, а вірність копії (фотокопії) документа, виданого фізичною особою,
засвідчується у тих випадках, коли справжність підпису фізичної особи на
оригіналі цього документа засвідчена нотаріусом або посадовою особою
відповідного органу місцевого самоврядування або за місцем роботи, навчання,
проживання чи лікування фізичної особи.

Відповідно
до п. 256 даної Інструкції вірність копії (фотокопії) з копії (фотокопії)
документа може бути засвідчена нотаріусом, якщо вірність копії (фотокопії)
засвідчена в нотаріальному порядку або якщо ця копія (фотокопія) видана
юридичною особою, що видала оригінал документа.

З
засвідченої 05.10.2005 р. ОСОБА_6, приватним нотаріусом Стрийського
нотаріального округу, копії з копії накладної НОМЕР_3, не вбачається, що
попередня копія була засвідчена нотаріально, не був засвідчений в установленому
законом порядку і справність підпису СПД-ФО ОСОБА_2  на такій копії, а тому колегія суддів
погоджується з висновком місцевого господарського суду про неналежність
нотарільно засвідченої копії з копії
накладної НОМЕР_3, оскільки такі нотаріальні дії вчинені приватним
нотаріусом ОСОБА_6 з порушенням встановленого порядку засвідчення  вірності копії (фотокопії) з копії
(фотокопії) документа, виданого фізичною особоюю

Зазначене
також підтверджується листом Львіського обласного управління юстиції від
27.12.2006 р. № Д-441/1,2-04, яким управління юстиції інформувало відповідача
про те, що засвідчення вірності такої копії з копії  накладної НОМЕР_3 вчинено ОСОБА_6, приватним
нотаріусом Стрийського нотаріального округу, з порушенням ст. 76 Закону України
“Про нотаріат” та  п. 256 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 03.03.2004 р. № 20/5, в зв'язку із чим
останнього попереджено про недопущення в майбутньому аналогічних помилок.

Згідно
з ч.3 ст.36 ГПК України оригінали документів подаються, коли обставини справи
відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а
також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Оскільки
відповідач заперечує факт підписання та сам факт існування такої накладної, та
враховуючи те, що згідно з вимогами ст. 76 Закону України “Про нотаріат”
та  п. 256 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 03.03.2004 р. № 20/5 нотаріально посвідчена копія з копії
вказаної накладної не може бути належним доказом у справі, місцевий
господарський суд підставно в порядку ст. 38 ГПК України ухвалою від 08.08.2006
р. (а.с.25) та від 21.09.2006 р. (а.с.35) витребував у позивача  оригінал такої накладної, так як в зв'язку з
цим дійсно виникли сумніви щодо наявності цієї накладної.

Проте
позивач та третя особа ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції
на його вимогу оригінал такої накладної НОМЕР_3 без поважних на це причин не
представили.

За
таких обставин колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду
погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що належних та
беззаперечних доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а саме: оригіналу
накладної НОМЕР_3, ні позивачем, ні третьою особою надано не було та до
матеріалів справи не долучено, з огляду на що попередня судова інстанція
правомірно дійшла висновку про  недоведення
позивачем факту виникнення у СПД-ФО ОСОБА_2 заборгованості перед СПД-ФО
ОСОБА_3, в зв'язку з чим підставно відмовила в задоволенні позовних вимог,
оскільки відступлене права вимоги боргу від первісного кредитора новому
кредитору може мати місце виключно при дійсній вимозі, підтвердженій належними
документами первинного бухгалтерського обліку, що в установленому порядку
засвідчать факт здіснення господарської операції, заборгованість по якій є
предметом договору про відступлення права вимоги НОМЕР_3 та предметом спору у
даній справі.

Отже,
з огляду на вище викладене, колегія Львівського апеляційного господарського
суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області відповідає
матеріалам справи, грунтується на чинному законодавстві, доводи скаржника
документально необгрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює дані
правовідносини, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою для
скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись
ст.ст.99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.
Рішення Господарського суду Львівської області від 23.11.2006 р. у справі №
4/1439-27/198 залишити без змін, а апеляційну скаргу суб”єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з
дня її прийняття.

3.
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

4.
Справу повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий-суддя
М.В.Краєвська

Суддя
Л.Л.Давид

Суддя                                                                                                      Г.Т.Кордюк