ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
УХВАЛА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"29" березня 2007 р.
Справа № 15/159/06

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді :  Л. І.Бандури

суддів : Л. В.Поліщук, В.Б.Туренко

при секретарі судового засідання : О.О. Соломахіній

за участю представників сторін:

від позивача –Є.О. Єремець, С.Л. Літвінко

від відповідача –Р.М. Філевський

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ДПІ у Миколаївському р –ні Миколаївської області

на постанову господарського суду Миколаївської області від 02.08.06 р.

у справі №15/159/06

за позовом ДПІ у Миколаївському р –ні Миколаївської області

до ТОВ „Надбузьке” м. Миколаїв

про стягнення 7000 грн.

встановив:

ДПІ у Миколаївському р–ні Миколаївської області звернулась до господарського суду з позовом про стягнення 7000 грн., отриманих ТОВ „Надбузьке” без законних підстав, відповідно до п.11 ст.10 Закону України „Про державну податкову службу в Україні”.

В обґрунтування позовних вимог, позивач послався на те, що відповідно до ч.1 ст.9 Закону України „Про пестициди і агрохімікати” підприємницька діяльність у сфері виробництва, зберігання, транспортування, реалізації пестицидів і агрохімікатів здійснюється на підставі ліцензії. Статтею 9 Закону України „Про ліцензування певних видів господарської діяльності” також передбачено, що вищеназвана діяльність підлягає ліцензуванню. Тобто, для продажу аміачної селітри ТОВ „Надбузьке” повинно було мати ліцензію на право здійснення торгівлі пестицидами і агрохімікатами. Однак, останнє такої ліцензії не мав, отже при реалізації аміачної селітри порушені вимоги чинного законодавства і отримані кошти підлягають стягненню до бюджету.

Постановою господарського суду Миколаївської області від 02.08.06 р., яка оформлена, згідно ст.160 КАС України 19.12.06 р.(суддя О.Ф.Середа) в позові відмовлено, з тих підстав, що податкова служба не довела факту отримання названих коштів.

Позивач не погодившись з постановою суду, після подання заяви про апеляційне оскарження, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати, позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального права і неповне з’ясування обставин, що мають значення для справи. Одночасно, скаржник заявив клопотання про відновлення пропущеного процесуального строку подання апеляційної скарги, з мотивів несвоєчасного отримання постанови, яке було задоволено апеляційною інстанцією ухвалою від 20.02.07 р.

Відповідач вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, а судове рішення таким, що відповідає матеріалам справи і чинному законодавству.

Заслухавши доводи представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки, дослідивши надані докази та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія встановила:

26.12.05 р. ДПІ у Миколаївському р–ні Миколаївської області здійснила планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ТОВ „Надбузьке” за період з 01.01.03 р. по 30.09.05 р. і за її результатами склала акт №58/23/31475796. Перевіркою, зокрема, виявлено, що в порушення п.11 ст.9 Закону України „Про ліцензування певних видів господарської діяльності”, ч.1 ст.9 Закону України „Про пестициди та агрохімікати” ТОВ „Надбузьке” реалізувало за накладними №12 від 05.05.03 р., №61 від 03.06.03 р. ТОВ „Агроресурси” аміачну селітру на загальну суму 7000 грн. без наявності відповідної ліцензії.

Податкова служба вважає, що кошти в сумі 7000 грн., отримані відповідачем за продаж аміачної селітри ТОВ „Агроресурси” без наявності ліцензії –це кошти, отримані без законних підстав і підлягають стягненню до бюджету, згідно з п.11 ст.10 Закону України „Про державну податкову службу в Україні”.

Відповідно до п.11 ст.10 Закону України „Про державну податкову службу в Україні” в редакції від 25.03.05 р. податкові органи подають до судів позови до підприємств, установ, організацій та громадян про визнання угод недійсними і стягнення в доход держави коштів, одержаних ними за такими угодами, а в інших випадках –коштів, одержаних без установлених законом підстав, а також про стягнення заборгованості перед бюджетом і державними цільовими фондами за рахунок їх майна.

Із аналізу цієї норми випливає, що право на стягнення коштів, одержаних без законних підстав виникає у податкового органу за умови їх отримання цим  підприємством.

Як вбачається із матеріалів справи, податкова служба встановила лише факт передачі відповідачем аміачної селітри ТОВ „Агроресурси”. Кошти за переданий товар відповідач не отримав, що підтверджується довідкою відділення „Варваровське” філії „Миколаївське РУ” Приватбанку від 03.04.06р.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що неотриманні кошти не підлягають стягненню.

Посилання скаржника на отримання коштів за аміачну селітру шляхом взаємозаліку не приймається судовою колегією до уваги, оскільки належні докази в цій частині податковою службою не надані, зокрема, акт взаємозаліку. Довідка ТОВ „Агроресурси” від 20.12.05 р., в якій зазначено про взаємозалік не є належним доказом. Більш того, в судовому засіданні апеляційної інстанції представник податкової служби визнав, що відповідач проводив розрахунки з ТОВ „Агроресурси” за отримане дизпаливо грошовими коштами, а не шляхом взаємозаліку і заборгованість за селітру обліковується в бухгалтерському обліку відповідача як дебіторська заборгованість. У свою чергу, заборгованість за одержане від ТОВ „Агроресурси” дизпаливо обліковується у бухгалтерському обліку відповідача як кредиторська заборгованість, що свідчить про відсутність взаємозаліку між сторонами.

Крім того, ст.22 Закону України „Про ліцензування певних видів господарської діяльності” встановлює, що до суб’єктів господарювання за провадження господарської діяльності без ліцензії застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у розмірах, встановлених законом. Отже, єдиним наслідком безліцензійної діяльності є застосування фінансових санкцій у вигляді штрафів, а не стягнення в бюджет коштів, отриманих від реалізації товарів.

З урахуванням викладеного, постанова суду першої інстанції є обґрунтованою, відповідає матеріалам справи, чинному законодавству і підстави для її зміни або скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу

адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Постанову господарського суду Миколаївської області від 02.08.2006р. у справі №15/159/06 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя                                                                      Л. І. Бандура

Суддя                                                                                          Л. В. Поліщук

Суддя                                                                                          В. Б. Туренко