Харківський апеляційний господарський суд
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Адміністративна                                               Головуючий по 1-й інстанції

справа № АС-42/649-06                                          суддя Яризько В.О.

Доповідач  по 2-й інстанції

суддя Істоміна О.А.

«20»березня 2007 року

Колегія суддів у складі:

головуючого судді Олійника В.Ф., суддів Істоміної О.А., Погребняка В.Я.

при секретарі  Кобзєвої Л.О.

за участю представників сторін:

позивача – Абашнік І.В., дов.№1-13/1620 від 29.09.06 р. (копія у справі), Кійкової С.О., дов.№1-13/725 від 13.03.07 р. (у справі)

відповідача –Калмикової Н.А., дов.б/н від 28.02.07 р. (у справі)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Державної інспекції з контролю за цінами в Харківській області (вх. № 612Х/2-5)

на постанову господарського суду Харківської області від 15 січня 2007 року по адміністративній справі № АС-42/649-06

за позовом Державної інспекції з контролю за цінами в Харківській області, м. Харків

до Державного оптово-роздрібного підприємства "Обласний аптечний склад", с. Васищеве, Харківський район, Харківська область

про стягнення 8310,09 грн., -

встановила:

У листопаді 2006 року Державна інспекція з контролю за цінами в Харківській області звернулася до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з Державного оптово-роздрібного підприємства "Обласний аптечний склад" суму фінансової санкції в розмірі 8310,09 грн., яка була застосована згідно рішення № 56 від 29 серпня 2006 року та своєчасно не сплачена відповідачем.

Постановою господарського суду Харківської області від 15 січня 2007 року в задоволені позовних вимог було відмовлено.

Не погоджуючись з постановою господарського суду, Державна інспекція з контролю за цінами в Харківській області звернулась з апеляційною скаргою, в якій порушує питання про її скасування. На думку позивача, оскаржувана постанова є необгрунтованою, незаконною та такою, що прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права, оскільки суд першої інстанції не повно з'ясував обставини, які мають значення для справи.

Відповідач, Державне оптово-роздрібне підприємство "Обласний аптечний склад", у запереченнях на апеляційну скаргу просить постанову господарського суду Харківської області від 15 січня 2007 року залишити без змін, вважаючи її законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та докази на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, правильність застосування господарським судом Харківської області норм матеріального та процесуального права та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, заслухавши суддю-доповідача та представників сторін, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, з 07 серпня 206 року по 18 серпня 2006 року головним державним інспектором Державної інспекції з контролю за цінами в Харківській області було проведено перевірку правильності формування та застосування цін Державним оптово-роздрібним підприємством "Обласний аптечний склад" щодо дисципліни цін в період з 20 вересня 2005 року по 15 серпня 2006 року, за результатами якої було складено акт.

Зазначена перевірка була проведена відповідно до вимог розпорядження облдержадміністрації "Про граничні торговельні надбавки на вітчизняні та імпортні лікарські засоби і вироби медичного призначення" № 184 від 25 квітня 2002 року, яким затверджений граничний рівень торговельної надбавки до ціни виробника (митної вартості) в розмірі:

- 30% при реалізації лікарських засобів населенню через аптечну мережу по м. Харкову,

- 35% торгівельної надбавки до ціни виробника (митної вартості) при реалізації лікарських засобів для інших міст та населених пунктів Харківської області,

- 10% при реалізації бюджетним установам за бюджетні кошти.

В ході перевірки було встановлено порушення підприємством позивача пункт 1 вказаного розпорядження при формуванні роздрібних цін на лікарські засоби, оскільки товариство застосовувало торговельні набавки на лікарські засоби підлягаючи державному регулюванню від 11,2% до 90%, що вище за граничні затверджені рівні.

За результатами зазначеної перевірки у відповідності статті 14 Закону України "Про ціни та ціноутворення" позивачем було винесене рішення про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін № 56 від 29 серпня 2006 року про вилучення у відповідача в доход державного бюджету суму необґрунтовано одержаної виручки в розмірі 27730,00 грн. та стягнення штрафу в розмірі 5540,00 грн.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи та заслухавши представників сторін під час судового засідання, дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Питання формування та застосування цін врегульоване Законом України "Про ціни та ціноутворення", статтею 6 якого передбачено, що в народному господарстві застосовуються вільні ціни і тарифи, державні фіксовані та регульовані ціни і тарифи. Статтею 7 цього Закону встановлено, що  вільні ціни і тарифи встановлюються на всі види продукції, товарів і послуг, за винятком тих, по яких здійснюється державне регулювання цін і тарифів. Державне регулювання цін і тарифів здійснюється шляхом встановлення: державних фіксованих цін (тарифів); граничних рівнів цін (тарифів) або граничних відхилень від державних фіксованих цін і тарифів, як це зазначено у статті 8 Закону.

Відповідно до статті 4 Закону Кабінет Міністрів України визначає перелік продукції, товарів і послуг, державні фіксовані та регульовані ціни і тарифи на які затверджуються відповідними органами державного управління та визначає повноваження органів державного управління в галузі встановлення і застосування цін (тарифів), а також по контролю за цінами (тарифами).

Так, Постановою Кабінету Міністрів України "Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)" № 1548  від 25 грудня 1996 року, зокрема пунктом 12, встановлено, що Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації регулюють (встановлюють) граничні торговельні надбавки (націнки) на лікарські засоби і вироби медичного призначення, зазначені у переліку вітчизняних та імпортних лікарських засобів і виробів медичного призначення, ціни на які підлягають державному регулюванню, що реалізуються населенню через аптечну мережу, встановлюються на рівні не вище ніж 35% оптової ціни виробника (митної вартості), а на ті, що придбаваються державними та комунальними закладами охорони здоров'я за бюджетні кошти, - на рівні не вище ніж 10% оптової ціни виробника (митної вартості).

Наказом Міністерства охорони здоров'я України та Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України № 480/294 від 03 грудня 2001 року затверджено перелік вітчизняних та імпортних лікарських засобів і виробів медичного призначення, ціни на які підлягають державному регулюванню.

Слід відмітити, що нормативне визначення оптової ціни виробника у законодавстві відсутнє, що неодноразово зазначалось у листах Міністерства економіки та практиці вирішення спорів Вищого господарського суду України.

Міністерство економіки та з питань Європейської інтеграції України в своєму листі "Про врегулювання питання стосовно визначення поняття "оптова ціна виробника"  № 18-43/1814-3 від 02 квітня 2003 року зазначає, що з урахуванням вимог законодавчих та нормативних актів, зокрема, Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", наказів Міністерства фінансів України № 291 від 30 листопада 1999 року "Про затвердження плану рахунків бухгалтерського обліку та інструкції про його застосування" (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 21 грудня 1999 року за № 892/4185) та № 246 від 20 жовтня 1999 року "Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 "Запаси" (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 02 листопада 1999 року за № 751/4044) формування фіксованих (регульованих) цін на лікарські засоби та вироби медичного призначення в підприємствах торгівлі (аптечних закладах) повинно здійснюватись шляхом нарахування торговельних надбавок в межах граничних рівнів до фактичних цін продажу виробників, які є оптовими цінами виробників, що зафіксовані бухгалтерським обліком.

Стаття 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України" визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Єдиної методики ціноутворення на даний час чинним законодавством та нормативно-правовими актами не передбачено.

В пункті 5 оглядового листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства про ціни і ціноутворення" № 01-8/3273 від 16 грудня 2004 року зазначено, що граничний рівень торговельної надбавки на лікарські засоби і вироби медичного призначення повинен встановлюватися в процентному відношенні до оптової ціни виробника (митної вартості), оскільки інших граничних тарифів та порядку їх визначення законодавством не передбачено.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що позивач в обґрунтування факту порушення відповідачем рівня граничної торговельної надбавки покладає закупівельну ціну товару, що підтверджується розрахунком суми необґрунтовано одержаної виручки та накладними на отримання товару від продавця.

Однак, слід зазначити, що на підприємстві відповідача лікарські засоби закуплялись на підставі договорів та видаткових накладних, наявних у матеріалах справи, де зазначались закупівельні ціни та заводська ціна. Націнка на лікарські засоби здійснювалась від ціни товару, за якою він був отриманий від постачальника, при цьому остання у всіх випадках значно менша, ніж ціна, зазначена у видаткових накладних як заводська.

Таким чином, на підприємстві відповідача при формуванні цін на лікарські засоби використовувалась навіть не ціна заводу виробника, як це зазначено у вищезгаданому оглядовому листі Вищого господарського суду України, а ціна, згідно якої лікарські засоби оприбутковувались і націнка встановлювалась від меншої ціни.

Проте, позивач здійснював перевірку формування націнки не згідно тих засобів, що були у відповідача, а використовуючи власні дані відносно цін на лікарські засоби, які не були відомі відповідачеві.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції підтримує висновок господарського суду, стосовно помилковості позиції позивача, оскільки відповідачем не було порушено державної дисципліни цін при встановленні націнок на лікарські засоби, так як при визначенні ціни на ліки ДОРТ "Обласний аптечний склад" виходило із зазначених у накладних оптових цін виробника (митної вартості), інших граничних тарифів та порядку їх визначення законодавством не передбачено, як не передбачено і обов'язку відповідача при придбанні лікарських засобів і виробів медичного призначення не у виробника, а у іншого продавця, з'ясовувати ціни безпосередньо у виробника.

Приймаючи до уваги викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що заперечення позивача, наведені в апеляційній скарзі, позбавлені фактичного та правового обґрунтування, на їх підтвердження не було надано відповідних доказів, тому постанова господарського суду Харківської області від 15 січня 2007 року по справі № АС-42/649-06 була ухвалена без порушень норм матеріального та процесуального права, що не дає підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 195, 196, пунктом 1 статті 198, пунктом 1 статті 205, статтями 206, 209, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Державної інспекції з контролю за цінами в Харківській області залишити без задоволення.

Постанову господарського суду Харківської області від 15 січня 2007 року по адміністративній справі № АС-42/649-06 залишити без змін.

Дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Адміністративну справу № АС-42/649-06 повернути до господарського суду Харківської області.

Роз’яснити сторонам, що вони мають право на дану ухвалу подати касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя                                                    Олійник В.Ф.

суддя                                                      Істоміна О.А.

суддя                                                      Погребняк В.Я.