ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14.05.07 р.                                                                               Справа № 44/93

Господарський суд Донецької області, у складі головуючого судді Мєзєнцева Є.І., при секретарі Ткаченко Я.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю „Варна” (директор Вартанов М.А., паспорт ВЕ 664705) до відкритого акціонерного товариства „Красноармійська швейна фабрика „Веселка” (директор Бабенко Н.А., наказ № 14 від 24.04.07 року) про стягнення суми безпідставно придбаних коштів та пені у загальному розмірі 172’768,27 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Варна” (далі – Замовник) звернулося до суду з позовом про стягнення суми безпідставно придбаних коштів 156’301 грн. та пені за їх використання 16’467,27 грн. до відкритого акціонерного товариства „Красноармійська швейна фабрика „Веселка” (далі – Виконавець). Позовні вимоги Виконавця ґрунтуються на відпаданні договору про надання швацьких послуг № 01/09 від 01.09.05 року (далі – Договір), як підстави для набуття відповідачем грошової суми 160’000 грн. за платіжним дорученням № 141 від 27.09.05 року.

Представник Замовника в судовому засіданні повністю підтримав позовні вимоги та висунув клопотання щодо накладення арешту на майно та грошові відповідача.

Представник Виконавця фактично визнав позов, наразі 26.04.07 року висунув клопотання про відкладення слухання справи через можливість укладення мирової угоди. Попри задоволення 26.04.07 року клопотання про відкладення слухання справи для укладення мирової угоди, сторони не подали суду мирову угоду на затвердження.

В судовому засіданні оголошувалась перерва з 10 до 14 травня 2007 року.

Вислухавши в судовому засіданні представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позов Замовника підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Дослідивши Договір, з якого виникли цивільні права та обов’язки сторін, суд дійшов висновку, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та своєю правовою природою є договором підряду, який підпадає під правове регулювання норм статей 837-864 ЦК України.

Таким чином, в силу статті 837 ЦК України та розділів 1 та 4 Договору, Виконавець зобов’язався виконати на свій ризик комплекс робіт з пошиття спецодягу, а Замовник зобов’язався прийняти й оплатити виконану роботу у розмірі 600’000 грн. на підставі актів приймання робіт.

Специфікацією № 1 (додаток № 1 до Договору) від 01.09.05 року, сторони погодили надання послуг з пошиття костюмів в кількості 300 одиниць на суму 3’699 грн.

Платіжним дорученням № 141 від 27.09.05 року позивач перерахував відповідачу 160’000 грн. з призначенням – за послуги по пошиттю спецодягу згідно Договору.

За обопільним твердженням сторін, послуги за Договором надані лише на суму 3’699 грн., що підтверджується накладною № 10 від 19.11.05 року, водночас, акту приймання-передачі робіт сторони всупереч умов Договору – не оформили.

З огляду на наведене, із закінченням строку дії Договору (31.12.05 року), правові підстави для утримання відповідачем у себе суми оплати 156’301 грн. – відпали.

Таким чином, суд вважає, що Виконавець після 31.12.05 року безпідставно утримує у себе грошову суму 156’301 грн., через що у відповідача існує невиконане зобов’язання повернути Замовнику безпідставно набуте майно у вигляді грошових коштів на суму 156’301 грн., яке (зобов’язання) виникло 01.01.06 року в силу статей 1212 і 1213 ЦК України.

За своїм загальноправовим змістом, позовна вимога Замовника щодо стягнення з Виконавця безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 156’301 грн. фактично є засобом захисту цивільного права у вигляді примусового виконання обов’язку в натурі, визначеним статтею 16 ЦК України, через що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Натомість, позивач жодним чином не обґрунтував підстав для стягнення з відповідача пені у розмірі 16’467,27 грн. Зокрема, приписи статті 536 ЦК України, на які послався позивач, жодним чином не регулюють порядку або підстав для покладення на Виконавця господарських санкцій у вигляді неустойки (пені), а умови Договору не передбачають можливості стягнення неустойки. Зазначена норма права передбачає обов’язок сплачувати проценти за користування коштами. За ЦК України неустойка має дві форми: пеню та штраф. Отже, пеня, виступаючи однією з форм неустойки, не може мати іншої форми, зокрема, форми річних процентів. Пеня та річні є самостійними способами захисту цивільних прав та забезпечення виконання цивільних зобов’язань.

З огляду на наведене, оскільки позивач неправильно обрав спосіб захисту порушеного цивільного права, а також через те, що позивачем не обґрунтовано підстави застосування розміру процентів (пені) за користування коштами Замовника (облікова ставка НБУ), суд відмовляє позивачу у задоволенні вимог щодо стягнення пені 16’467,27 грн.

Таким чином, причиною виникнення спору є протиправне утримання Виконавцем грошової суми, а також порушення норм ЦК України, які регулюють загальні умови виконання зобов’язань та правила виконання договорів підряду.

Клопотання про вжиття заходів забезпечення позову не може бути задоволене, оскільки накладення арешту на все майно та грошові кошти відповідача призведе до припинення розрахунків відповідача з контрагентами та бюджетом, зупинення фінансово-господарської діяльності суб’єкта господарської діяльності та носитиме характер протиправного втручання суду в господарську діяльність, забороненого нормами статей 6 та 19 ГК України.

Відповідно до статті 49 ГПК України, державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються судом на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі ст.ст.525, 526, 536, 549-551, 625, 837-864, 1212-1214 ЦК України, керуючись ст.ст.22, 33, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Частково задовольнити позов товариства з обмеженою відповідальністю „Варна” до відкритого акціонерного товариства „Красноармійська швейна фабрика „Веселка” про стягнення суми безпідставно придбаних коштів 156’301 грн. В решті позовних вимог – відмовити.

Стягнути з відкритого акціонерного товариства „Красноармійська швейна фабрика „Веселка” на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Варна” суму 156’301 грн., а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 106,76 грн. та відшкодування сплаченого державного мита у розмірі 1’563,01 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття і може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя

Надруковано у 3 примірниках:

1 –позивачу

2 –відповідачу

3–господарському суду Донецької області