ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
ПОСТАНОВА

"16" квітня 2007 р.
Справа №  2/68

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Деревінська Л.В. розглянув у відкритому судовому засіданні  справу № 2/68

за позовом: заступника прокурора Кіровоградської області в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції в місті Кіровограді м. Кіровоград

до відповідача 1 - приватного підприємства “Агроінвестсервіс” м. Кіровоград

відповідача 2 – товариства з обмеженою відповідальністю “ Альбіон-Агротрейд” м.  Кіровоград

про визнання недійсним господарського зобов’язання, вичненого на підставі договору N11 від 29.03.2004р.; стягнення з відповідача – 1 на користь відповідача – 2  отримані кошти в сумі 6438 грн.42 коп.  та стягнення з відповідача – 2 на користь держави грошові кошти в сумі 6438грн.42 коп.

Секретар судового засідання Галушко М.О.

ПРЕДСТАВНИКИ:

від позивача – участі не брав, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.;

від відповідача 1 - участі не брав   ;

від відповідача 2 – Цигульський М.Ф.– дов. від 2.03..2007р. ;

В справі приймав  участь прокурор відділу представництва інтересів громадян та держави в судах прокуратури області Ситник Г.М. – посвідченя N444

Час прийняття постанови – 15 год. 50 хв.

Подано позов до приватного підприємства “Агроінвестсервіс” м. Кіровоград та до товариства з обмеженою відповідальністю " Альбіон-Агротрейд", м.  Кіровоград про визнання господарського  зобов’язання, викладеного в договорі N11 від 29.03.2004р., укладеного між відповідачами недійсним, як такого, що вчинене з метою  завідомо суперечною інтересам держави і суспільства; стягнення з відповідача -1 на користь відповідача – 2  отримані кошти в сумі 6438 грн. 42 коп.  та стягнення з відповідача – 2 на користь держави грошові кошти в сумі 6438 грн.42 коп.

Відповідач -1 позов не заперечив, витребувані судом документи не подав.

Відповідач -2 у відзиві на позов від 6.03.2007р. заперечив позовні вимоги мотивуючи тим, що позов є безпідставним, необгрунтованим, належними і допустимими доказами не підтверджений. Позивачем не доведено наявність умислу у однієї з сторін на вчинення угоди, яка суперечить інтересам держави та суспільства. Позивачем не надано доказів фіктивності підприємства відповідача – 1, оскільки до матеріалів справи додано рішення  Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22.09.2006р. про відмову прокурору Кіровського району в задоволенні позову про визнання  недійсними установчих документів  відповідача – 1. Крім того, відсутній вирок суду, який міг би бути доказом наявності прямого умислу на укладення спірної угоди з метою, що суперечить інтересам держави та суспільства.

Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача – 2, прокурора  господарський суд, –

В С Т А Н О В И В :

За твердженням позивача, між відповідачами 29.03.2004р. укладено договір N 11 про надання послуг посередника.

Виконання оспорюваного зобов’язання підтверджено актом виконаних робіт  від 26.04.2004р., про  знаходження оптимального контрагента /покупця/ для придбання у замовника 536,535 тон гороху. Вартість послуг становить 6438 грн. 42 коп. Крім того, виконання зобов’язання підтверджується рахунком-фактурою від 26.04.2004р. N 11/04 на суму 6438 грн. 42 коп. та платіжним дорученням від 11.05.2004р. про сплату 6438 грн. 42 коп. відповідачем-2.

Прокурор договір на надання послуг посередника N 11 від 29.03.2004р. вважає укладеним. Разом з тим, просить визнати недійсним господарське зобов’язання, вчинене та виконане на підставі цього договору  на надання послуг посередника, як такого, що вчинене з метою, яке завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, як то передбачено ст. 207 ГК України. Крім того, вважає договір від 29.03.2004р. N 11 фіктивним правочином, відповідно до ст. 234 ЦК України. Просить застосувати наслідки, відповіднодо умов ст. 208 ГК України.

За твердженням прокурора, описаний договір від 29.03.2004р. було укладено не з метою виконання певних робіт та отримання винагороди, а з метою ухилення від сплати податків та незаконного відшкодування з державного бюджету податку на додану вартість з боку ТОВ “Альбін-Агротрейд”. Доказами ндійсності господарського зобов’язання з зазначених вище правових підстав є порушення 18.08.2005р. кримінальної справи N80-817 відносно службових осіб ПП “Агроінвестсервіс” за ознаками злочинів, передбачених ст.ст. 205, 227 Кримінального кодексу України.  ПП “Агроінвестсервіс” не подавало до податкових органів податкової звітності  взагалі, тому прокурор вважає спірний правочин недійсним на підставі ст. 234 ЦК України, як вчинений без наміру створення правових наслідків, які обумовлені цим правочином.

Дослідивши матеріали справи та доводи сторін , суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає , виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім  випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Виходячи із приписів зазначеної норми обставини, пов’язані з укладенням договору від 29.03. 2004 р.  повинні підтверджуватися лише таким договором, а не будь-якими іншими засобами доказування.

За твердженням прокурора, викладеним в позовній заяві, договір на надання послуг посередника N 11 від 29.03.2004р. укладений, але без наміру створення правових наслідків, які ним обумовлювалися / ст. 234 ЦК України/, оскільки ПП “Агроінвестсервіс” не подавало податкової звітності. Разом з тим, такий письмовий правочин від 29.03.2004р. взагалі відсутній. Існують лише господарські зобов’язання, які виникли та виконанні  на підставі договору від 29.03.2004р., які необхідно визнати недійсними , як вчинені з метою, яка суперечить інтересам держави і суспільства, оскільки слугували підставою для штучного завищення в податковій декларації ТОВ “Альбіон-Агротрейд”  суми податкового кредиту.

Відповідно до ст. ст. 71, 72 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В ч.1, ч. 4 ст. 72 КАС України вказано, що такими обставинами є обставини, встановлені   рішенням в цивільній справі, що набрало законної сили, є вирок суду в кримінальній справі..., який набрав законної сили..., лише в питаннях, чи мало місце діяння чи вчинене воно особою, щодо якої  ухвалений вирок.

Вирок суду по кримінальній справі, яка зазначена, як доказ наявності прямого умислу у сторін за договором від 25.10.2004р. на вчинення спірного господарського зобов’язання з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, відсутній.

Доказів здійснення ПП “Агроінвестсервіс”  господарської діяльності поза межами правової відповідальності, тобто фіктивної, прокурором та позивачем не надано.

Твердження прокурора та позивача про фіктивність підприємницької діяльності ПП “Агроінвестсервіс” та укладення 29.03.2004р. фіктивного правочину спростовуються рішенням Кіровського районного суду міста Кіровоград від 22.09.2006р.  Зазначеним рішення в позові прокурора Кіровського району м. Кіровоград в інтересах держави , від імені якої виступає Кіровоградська об’єднана державна податкова інспекція до Крамаренка Сергія Олександровича, приватного підприємства “Агроінвестсервіс”, третьої особи виконавчого комітету Кіровоградської міської ради про визнання установчих документів та свідоцтва платника податку на додану вартість приватного підприємства “Агроінвестсервіс” недійсними, відмовлено. / а.с. 36-39/.

ПП “Агроінвестсервіс ” знаходиться в Єдиному реєстрі підприємств та організацій України, про що свідчить довідка статистики від 22.02.2007р..

Відповідно до ст. 204  Цивільного кодексу України  правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно норм Цивільного кодексу України, підстави для  визнання недійсною угоди, укладеної з метою, суперечною інтересам держави і суспільства, відсутні.

Статею 234 ЦК України передбачені правові наслідки фіктивного правочину , який судом визнається  недійсним. Разом з тим, недійсним може бути визнано лише укладений договір. Оскільки договір від 29.03.2004р. відсутній, то його неможливо визнати фіктивним.

Як передбачено ст. ст. 207, 208 ГК України господарське зобов’язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинене з метою, яка за відомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції ( спеціальної правосуб’єктності ), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Якщо господарське зобов’язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка за відомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов’язання обома сторонами – в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов’язанням, а у разі виконання зобов’язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Для прийняття рішення зі спору суд встановлює, у чому конкретно полягало завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення угоди, якою із сторін і в якій мірі виконано угоду, а також вину сторін у формі умислу.

Умисел юридичної особи визначається як умисел тієї посадової або іншої фізичної особи, що підписала договір від імені юридичної особи, маючи на це належні повноваження. За відсутності таких повноважень наявність умислу у юридичної особи не може вважатися встановленою.

Таким чином, необхідними умовами для визнання господарського зобов’язання недійсним відповідно до ст. ст. 207, 208 ГК України є його виконання з метою завідомо суперечною інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних наслідків.

В обґрунтування позову позивач зробив посилання на наявність протиправного умислу лише у ПП „Агроінвестсервіс”. Однак наявність умислу не може бути підтверджена лише фактом порушення кримінальної справи, на який посилається прокурор, та не звільняє господарський суд при розгляді даної справи від встановлення наявності умислу ПП “ Агроінвестсервіс” на виконання господарського зобов’язання з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства.

В наданих прокурором та позивачем та зібраних судом доказах відсутні документи на підтвердження того, що спірні господарські зобов’язання вчинені сторони з метою, яка суперечить інтересам держави і суспільства.

За викладених обставин господарський суд вважає, що докази які б беззаперечно і однозначно свідчили б про наявність умислу юридичної особи приватного підприємства „Агроінвестсервіс” при виконанні спірного господарського зобов’язання з метою завідомо суперечною інтересам держави і суспільства відсутні. Тому, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрат з позивача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 207, 208 Господарського кодексу України, ст..234 ЦК України, ст.ст. 94, 160 - 163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, п. 6 "Прикінцевих та перехідних положень" Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження або апеляційної скарги в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя