СУД
СУД
УХВАЛА

04.05.07                                                                                 Справа № 9/273н-ад

Суддя Ворожцов А.Г., розглянувши матеріали справи за позовом

Приватного підприємства «Виробничо-комерційна фірма «Аурум», м. Луганськ

до  1. Територіального управління Головної державної інспекції автомобільного транспорту в Луганській області Головної державної інспекції автомобільного транспорту Міністерства транспорту та зв’язку України, м. Луганськ

2. Головної державної інспекції автомобільного транспорту Міністерства транспорту та зв’язку України, м. Київ

3. Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва, м. Київ

про визнання неправомірними дій та визнання недійсними актів

без виклику сторін

Суть спору: позивачем, ПП «ВКФ «Аурум», заявлені вимоги про:

1) визнання неправомірними дій 1-го відповідача, Територіального управління Головної державної інспекції автомобільного транспорту в Луганській області Головної державної інспекції автомобільного транспорту Міністерства транспорту та зв’язку України (далі –Теруправління ДАІ), зі складання акту про встановлення факту ненадання у встановлений строк повідомлення про зміну даних, зазначених в документах, які додавалися до заяви про видачу ліцензії № 340/1 від 25.10.06р.,

2) визнання недійсним акту про встановлення факту ненадання у встановлений строк повідомлення про зміну даних, зазначених в документах, які додавалися до заяви про видачу ліцензії № 340/1 від 25.10.06р., складеного 1-м відповідачем,

3) визнання неправомірними дій 2-го відповідача, Головної державної інспекції автомобільного транспорту Міністерства транспорту та зв’язку України (далі –ГоловДАІ), з прийняття наказу № 205 від 31.10.06р. в частині анулювання ліцензії АБ № 346272 від 22.12.05р. на здійснення господарської діяльності з надання послуг по перевезенню пасажирів автомобільним транспортом загального користування (крім надання послуг перевезення пасажирів та їх багажу на таксі) позивачем,

4) визнання недійсним наказу 2-го відповідача № 205 від 31.10.06р. в частині анулювання ліцензії АБ № 346272 від 22.12.05р. на здійснення господарської діяльності з надання послуг по перевезенню пасажирів автомобільним транспортом загального користування (крім надання послуг перевезення пасажирів та їх багажу на таксі) позивачем,

5) визнання неправомірними дій 3-го відповідача, Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва (далі –Держкомітет), з прийняття рішення № 354 від 27.03.07р. (витяг з протоколу № 51 від 27.03.07р. засідання Експертно-апеляційної ради при Держкомітеті) в частині анулювання ліцензії АБ № 346272 від 22.12.05р. на здійснення господарської діяльності з надання послуг по перевезенню пасажирів автомобільним транспортом загального користування (крім надання послуг перевезення пасажирів та їх багажу на таксі) позивачем,

6) визнання недійсним рішення 3-го відповідача № 354 від 27.03.07р. (витяг з протоколу № 51 від 27.03.07р. засідання Експертно-апеляційної ради при Держкомітеті) в частині анулювання ліцензії АБ № 346272 від 22.12.05р. на здійснення господарської діяльності з надання послуг по перевезенню пасажирів автомобільним транспортом загального користування (крім надання послуг перевезення пасажирів та їх багажу на таксі) позивачем.

Разом з позовною заявою від позивача надійшло клопотання про забезпечення позову, яким позивач просить заборонити виконання  наказу 2-го відповідача № 205 від 31.10.06р. та рішення 3-го відповідача № 354 від 27.03.07р. (витяг з протоколу № 51 від 27.03.07р. засідання Експертно-апеляційної ради при Держкомітеті) в частині анулювання ліцензії АБ № 346272 від 22.12.05р. на здійснення господарської діяльності з надання послуг по перевезенню пасажирів автомобільним транспортом загального користування (крім надання послуг перевезення пасажирів та їх багажу на таксі) позивачем до набрання чинності судового рішення за цією справою.

В обгрунтування клопотання позивач виклав таке.

При виконанні вищенаведених рішень відповідачів існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення, яка виражається в тому, що позивач здійснює перевезення населення громадським транспортом у м. Луганську за маршрутом № 117 на 20-ти автомобілях і основний вид діяльності позивача є саме перевезення пасажирів.

В разі не прийняття заходів по забезпеченню позову буде припинена господарська діяльність позивача, він зазнає значних збитків, які призведуть до банкрутства підприємства, що, в свою чергу, призведе до неможливості сплати заробітної плати своїм працівникам, а також унеможливить перевезення мешканців м. Луганська у Каменнобрідському районі міста та в подальшому потребує від позивача значних витрат для відновлення його прав. При цьому позивач звертає увагу на те, що є очевидними ознаки протиправності дій відповідачів, про що викладено у позові.

Виходячи з наданих матеріалів справи суд встановив наступне.

Позивач набув ліцензію АБ № 346272 від 22.12.05р. на здійснення господарської діяльності з надання послуг з перевезення пасажирів автомобільним транспортом загального користування.

1-й відповідач згідно зі своїми повноваженнями здійснив перевірку додержання позивачем ліцензійних умов та за результатами перевірки склав акт перевірки № 340 від 25.10.06р. та акт про встановлення факту ненадання у встановлений строк повідомлення про зміну даних, зазначених в документах, які додавалися до заяви про видачу ліцензії № 340/1 від 25.10.06р.

Порушення, які були встановлені у зазначеному акті, позивачем були усунені своєчасно та в повному обсязі і надані відомості 1-му відповідачу.

1-м відповідачем в акті було встановлене єдине порушення –звільнення декількох водіїв з роботи та не повідомлення про це органу ліцензування у встановлений термін.

Позивач не згоден з цим, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 2 п. 39 Переліку документів, які додаються до заяви про видачу ліцензії для окремого виду господарської діяльності, затв. постановою КМУ № 756 від 04.07.01р. позивачем повинні надаватися документи стосовно водіїв лише у тому випадку, якщо у позивача є у наявності 10 одиниць автотранспорту, проте на момент отримання відповідної ліцензії у позивача було лише 2 автомобіля.

Як вбачається з акта перевірки 1-го відповідача, у позивача на момент перевірки існувало 24 автомобіля, а на момент надання послуг з перевезення пасажирів за вказаним маршрутом позивач використовував 20 автомобілів, тобто більш ніж 10 одиниць, а, відтак, у позивача був відсутній обов’язок надання 1-му відповідачу відомостей щодо водіїв, що відповідає вимогам ч. 6 ст. 10 та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності»(далі –Закон про ліцензування).

1-й відповідач свій акт направив 2-му відповідачу, який прийняв спірний наказ № 205 від 31.10.06р. про анулювання вищевказаної ліцензії, що не відповідає чинному законодавству, оскільки в діях позивача були відсутні порушення ст. 17 Закону про ліцензування.

Не погодившись з діями 2-го відповідача позивач звернувся до 3-го відповідача зі скаргою від 06.11.06р. 3-й відповідач прийняв спірне рішення № 354, залишивши в силі наказ 2-го відповідача, що оскаржувався, незважаючи на те, що позивач не допустив порушень, зазначених у ст. 17 Закону про ліцензування.

Відповідно до ст. 117 КАС України суд за клопотанням позивача може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі.

Відповідно до ст. 118 КАС України клопотання про забезпечення адміністративного позову розглядається не пізніше наступного дня після його одержання й у разі обґрунтованості та терміновості вирішується ухвалою негайно без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд вважає, що клопотання позивача про забезпечення позову підлягає задоволенню, оскільки дійсно існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі.

Крім того, відповідно до ст. 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, не заборонену законом.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 117 ч. 4, 118, 160, 165 КАС України, суд

у х в а л и в:

1. Заяву позивача, ПП «ВКФ «Аурум», код ЄДР 31995806, 91014, м. Луганськ, вул. Л. Чайкіної, б. 78, про забезпечення позову задовольнити.

2. Заборонити виконання  наказу 2-го відповідача № 205 від 31.10.06р. та рішення 3-го відповідача № 354 від 27.03.07р. (витяг з протоколу № 51 від 27.03.07р. засідання Експертно-апеляційної ради при Держкомітеті) в частині анулювання ліцензії АБ № 346272 від 22.12.05р. на здійснення господарської діяльності з надання послуг по перевезенню пасажирів автомобільним транспортом загального користування (крім надання послуг перевезення пасажирів та їх багажу на таксі) позивачем до набрання чинності судового рішення за цією справою.

Суддя                                                                      А.Г. Ворожцов