СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20.04.07                                                                                 Справа № 6/85пн-ад.

Суддя Василенко Т.А.,  розглянувши матеріали справи за позовом

Науково –виробничого приватного підприємства «Сєвєродонецьк –комп’ютер»,

м. Сєвєродонецьк Луганської області

до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області,

м. Сєвєродонецьк Луганської області

про скасування частини акту перевірки та вимоги про сплату боргу, а також  визнання нецінним рішення

за участю представників сторін:

від позивача –Гаврилюк Р.А., дов. від 05.02.07.;

від відповідача –Полупан Д.А., дов. № 4 від 02.03.07.;

в с т а н о в и в:

Суть спору: позивачем заявлено вимоги: скасувати ч.3 п.5 акту перевірки від 14.02.2006., щодо необхідності збільшення зобов’язань підприємства на 8 057 грн. 45 коп.; скасувати вимогу відповідача про сплату боргу № Ю-250/1 від 16.05.06. на суму 6 698 грн. 48 коп.; визнати нечинним рішення про залишення вимоги про сплату боргу без змін, а заяви страхувальника без задоволення № 4298/04-08 від 23.05.06.

Відповідач надав до суду відзиви на позовну заяву від 29.03.2006. та від 18.04.2007., за яким проти позову заперечує, посилаючись на нижчевикладене.

З 01 січня 2004р. введено в дію Закон України від 09.07.2003р. №1058-IV “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” (далі – Закон № 1058). Відповідно до п.15 р.XV “Прикінцеві положення” Закону “до приведення законодавства України у відповідність з цим Законом закони України та інші нормативно –правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону”. Статтею 5 Закону визначено, що саме він регулює відносини, що виникають між суб’єктами системи загальнообов’язкового державного пенсійного страхування.  Дія інших нормативно –правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно Законом (п.2 ст.5) визначаються платники страхових внесків, їх права та обов’язки, а також порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внесками.

Відповідно до п. 1 ст. 14 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003р. № 1058/ІV (далі - Закон) "Страхувальниками вiдповiдно до цього Закону є: роботодавцi: пiдприємства, установи i органiзацiї, створенi вiдповiдно до законодавства України, незалежно вiд форми власностi, виду дiяльностi та господарювання, об'єднання громадян, профспiлки, полiтичнi партiї (у тому числi фiлiї, представництва, вiддiлення та iншi вiдокремленi пiдроздiли зазначених пiдприємств, установ, органiзацiй, об'єднань громадян, профспiлок, полiтичних партiй, якi мають окремий баланс i самостiйно ведуть розрахунки iз застрахованими особами), фiзичнi особи - суб'єкти пiдприємницької дiяльностi та iншi особи (включаючи юридичних та фiзичних осiб - суб'єктiв пiдприємницької дiяльностi, якi обрали особливий спосiб оподаткування (фiксований податок, єдиний податок, фiксований сiльськогосподарський податок, придбали спецiальний торговий патент), якi використовують працю фiзичних осiб на умовах трудового договору (контракту) або на iнших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивiльно-правового характеру, - для осiб, зазначених у пунктах 1, 10, 15 статтi 11 цього Закону".

Відповідно до п. 1 ч. 8 Прикінцевих положень Закону страхові внески, що перераховуються до солідарної системи, сплачуються страхувальниками та застрахованими особами на умовах і в порядку, визначених цим Законом, та в розмірах, передбачених Законом України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" ( 400/97-ВР).

Таким чином, відповідач вважає, що застосування до даних правовідносин Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" № 746/99 від 28.06.1999р. не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058 від 09.07.2003р.  набрав чинності з 01.01.04р. та має переважну юридичну силу за часом дії нормативних та законодавчих актів.

На підставі картки особового рахунку була складена та направлена позивачу вимога № Ю-250/1 від 16.05.2006. на суму 6 698 грн. 48 коп. Така сума заборгованості була відображена згідно вказаної картки станом на 01.04.2007.

Виходячи з вищевикладеного відповідач вважає, що вимога вказана вимога відповідає вимогам чинного законодавства, а позовна заява  не підлягає задоволенню.

Сторони не досягли примирення.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що: оскільки він є платником єдиного податку на підставі Закону України «Про державну підтримку малого підприємництва»від 19.10.2000. № 2063-111 та Указу Президента України від 28.06.1999. № 746/66 „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва»( далі –Указ) ,  і не є платником збору на обов’язкове державне пенсійне страхування.

Правовідносини між платниками єдиного податку та Пенсійним фондом України регулюються Законом України від 09.07.2003. № 1058 IV «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування»та Законом України від 26.06.1997. № 400/97-ВР «Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до положень Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" № 746/99 від 28.06.1999р., позивач знаходиться на спрощеній системі оподаткування оплачує єдиний податок, і не є платником збору на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування.

Також, позивач вказує на те, що у зв’язку з тим, що підприємством у 2004 році знаходилось на спрощеній системі оподаткування, 17.12.2003. року спеціалістами відповідачу було проведено перевірку та складено відповідний акт  де був зафіксований цей факт, в той же час 17.05.2006. позивач отримав вимогу про сплату боргу у сумі 6 698 грн. 48 коп.

Листом  від 06.06.2006. позивач висловив свою незгоду із даної вимогою та направив його до УПФУ в м. Сєвєродонецьк.

Таким чином позивач вважає, що він не є платником збору на обов’язкове державне пенсійне страхування, оскільки сплата цього збору для нього замінена сплатою єдиного податку.

Відповідач позовні вимоги відхилив, з підстав визначених вище.

Оцінивши доводи сторін у їх сукупності суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне:

Із матеріалів справи вбачається, що позивач –НВПП «Сєвєродонецьк –комп’ютер» знаходиться на обліку в УПВФУ в м. Сєвєродонецьк Луганської області  і з 17.12.2003. сплачує єдиний податок.

Згідно акту від 14.02.2006. УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області була проведена документальна перевірка правильності, повноти нарахування внесків на обов’язкове державне пенсійне страхування НВПП «Сєвєродонецьк –комп’ютер»за період з 25.04.2000. по 01.02.2006., за результатами якої останньому були збільшені зобов’язання на 8 057 грн. 45 коп. по картці особового рахунку по р.1, у зв’язку з тим, що підприємству були донараховна страхові внески за 2004 рік (32%).

Також в акті вказано, що за перевіряємий період відповідачем перераховано 25 473 грн. 68 коп. по 01.02.2006., у томі числі від сплати єдиного податку через Державне казначейство –5 614 грн. 14 коп. За 2004 рік перераховано від сплати єдиного податку – 2 829 грн. 96 коп., за 2005 рік –2 526 грн. 30 коп., за 2006 рік –257 коп.

Акт державного чи іншого органу –це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов’язковий характер для суб’єктів цих відносин.

Акт перевірки відповідача від  14.02.2006.  не є рішенням як і не є правовим актом індивідуальної дії.

З огляду на викладене, позовні вимоги в частині сквасування частини акту перевірки слід залишити без задоволення.

В той же час, як вбачається із матеріалів справи, на підставі вказаного акту УПФУ з урахуванням коштів, що надійшли від Держказначейства в рахунок сплати страхових внесків (за рахунок сплати єдиного податку), відповідачем була сформована та направлена позивачу вимога № Ю-250/1 від 16.05.2006., що складається із недоїмки у сумі 6 698 грн. 48 коп.

Позивач узгодив вказану вимогу та направив відповідачу  відповідний лист, який був розглянутий і рішенням УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області  № 4298/04-08 від 23.05.2006.  вимога була залишена без змін, а заява страхувальника –без задоволення.

Відповідно до пункту 1 статті 14 Закону 1058-ІУ страхувальниками, тобто платниками страхових внесків, є  роботодавці :   підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України,  незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об‘єднання  громадян,   профспілки,   політичні  партії (у тому числі  філії, представництва,   відділення  та  інші  відокремлені  підрозділи   зазначених підприємств,    установ,    організацій,    об'єднань    громадян,    профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки їх застрахованими  особами),   фізичні  особи  -   суб'єкти  підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності,   які  обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований  податок,   єдиний  податок,  фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору  (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10, 15 статті 11 цього Закону  тощо.

Підпунктом 6 пункту 2 статті 17 Закону № 1058-ІУ встановлено, що страхувальник зобов‘язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески .

Розділом 4  Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов‘язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої Постановою правління  ПФУ від 19.12.03 № 21-1 та  затвердженої  в Міністерстві юстиції України 16.01.04 № 64/8663 (далі –Інструкція), передбачено, що розміри страхових внесків на загальнообов‘язкове  державне пенсійне страхування  встановлюються відповідно  до Закону України від 26.06.97 № 400/97-ВР «Про збір на обов‘язкове державне пенсійне страхування»та  для  платників, зазначених  у пункті 1 статті 14 Закону № 1058-ІУ (підпункту 2.1.1 пункту 2.1 розділу 2 Інструкції) становить 32 відсотки суми фактичних витрат на оплату  праці.

Відповідно до пункту 6 статті  20 Закону № 1058-ІУ та підпункту 5.1.4 пункту 5.1 розділу 5 Інструкції) страхувальники зобов‘язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний  базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Пунктами 3,4,6 статті 18 Закону 1058-ІУ встановлено, що :

3.Страхові внески є цільовим загальнообов‘язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом.

4.Страхові внески не включаються до складу податків, інших обов‘язкових платежів, що  складають систему оподаткування. На ці  внески не поширюється податкове законодавство.

5.Законодавством не можуть  встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

В той же час  слід визначити, що відповідно до п.17 ст. 14 Закону України «Про систему оподаткування», збір на обов’язкове державне пенсійне страхування належить до загальнообов’язкових податків та зборів, ставки та механізм справляння яких не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів про оподаткування.

Посилання позивача на застосування Указу до норм Закону № 1058-ІУ помилкове, оскільки Указ являє собою нормативний акт, який поширює свою дію на податкові відносини. Закон 1058-ІУ регулює відносини, що виникають між суб’єктами системи загальнообов’язкового державного пенсійного страхування.

Обов’язок страхувальника нараховувати, обчислювати та сплачувати в установлені строки та у повному обсязі страхові внески визначено п.6 ч.2 ст. 17 Закону 1058- ІУ. Будь-яких виключень щодо нарахування, обчислення та сплати в установлені строки страхових внесків суб’єктами підприємницької діяльності, які обрали спрощену систему оподаткування, законом не надано.

Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці правовідносини лише у випадках, передбачених Законом 1058-ІУ, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Згідно з ч. 4 ст. 18 даного Закону, страхові внески не включаються до складу податків, інших обов’язкових платежів, що складають систему оподаткування на ці внески не поширюється податкове законодавство.

Згідно з пунктом 15 прикінцевих положень Закону № 1058-ІУ до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові  акти застосовуються в частині, що суперечить цьому Закону.

Аналізуючи наведені вище норми можна зробити висновок, що обов’язковість сплати збору на загальнообов’язкове пенсійне страхування не пов’язується із статусом платника податку як суб’єкта підприємницької діяльності.

Крім того, необхідно зазначити, що стаття 6 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва»встановлює пільги, зокрема, звільнення від сплати збору на обов’язкове державне пенсійне страхування суб’єкта малого підприємництва тільки в сфері його підприємницької діяльності. Визначення поняття «Підприємницька діяльність»дається у статті 42 ГК України. За змістом цієї норми права, підприємницька діяльність –це безпосередня самостійна систематична, на власний ризик, діяльність по виробництву продукції, виконанню робіт, наданню послуг з метою отримання прибутку.

Таким чином, вказаний спір по даній справі не підпадає під правовідносини, що регулюються Указом Президента України «Про спрощені систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва», а є об’єктом регулювання іншого правового акту –Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування»(№1058).

Названий же Закон не встановлює такої пільги, як звільнення від сплати  збору на обов’язкове державне пенсійне страхування для суб’єктів підприємницької діяльності, що перейшли на спрощену систему оподаткування.

В той же час слід відхилити інші доводи позивача за позовом як необґрунтовані.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги такими що не підлягають до задоволення, з віднесенням судового збору на позивача.

Згідно ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні, в  якому закінчився розгляд справи, оголошено вступну та резолютивну частини постанови та повідомлено представників сторін про те, що постанову у повному обсязі буде виготовлено протягом п’ятиденного строку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 17, 87, 94, 98, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України,   суд

п о с т а н о в и в:

1.          У задоволенні позовну відмовити.

2.          Судовий збір покласти на позивача.

Постанова  набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява.  Обґрунтування  мотивів  оскарження  і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява  про  апеляційне  оскарження  та  апеляційна  скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява  про  апеляційне  оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення,  а в разі   складення   постанови  у  повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу -  з  дня  складення  в  повному  обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанову складено у повному обсязі та підписано 25.04.2007. у відповідності до вимог ст. 167 КАС України.

Суддя                                                                                         Т.А.Василенко

Спеціаліст                                                                           Т.В.Шкуть