ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23.04.2007                                                                                               Справа  № 12/44

За позовом відкритого акціонерного товариства „Укртелеком” в особі центру електрозв’язку № 3 Закарпатської філії відкритого акціонерного товариства „Укртелеком”, м. Мукачево

до  Мукачівського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області, м. Мукачево

про стягнення суми 30 606,28 грн. – основного боргу та 932,25 грн. –пені.

Суддя    Тисянчин  В. М.

Представники:

Від позивача –Ісаєва М. В., (представник за довіреністю від 10.01.2007 року)

Від відповідача –Данько О. В., (представник за довіреністю № 1316 від 23.01.2007 року)

СУТЬ СПОРУ: заявлено позов відкритим акціонерним товариством „Укртелеком” в особі центру електрозв’язку № 3 Закарпатської філії відкритого акціонерного товариства „Укртелеком”, м. Мукачево до  Мукачівського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області, м. Мукачево про стягнення суми 30 606,28 грн. –основного боргу та 932,25 грн. –пені.

Представникам сторін роз’яснено права і обов’язки передбачені ст.20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не заявлено.

Представник позивача підтримує позовні вимоги, посилаючись на їх обгрунтованість матеріалами справи.

Представник відповідача письмовим відзивом на позов (вих. № 3757 від 23.04.2007 року) позовні вимоги в сумі 30 606,28 грн. –основного боргу визнає в повному обсязі, а суму 932,25 грн. –пені заперечує, оскільки вважає, що несвоєчасна плата за послуги зв’язку виникла не з вини відповідача, а у зв’язку з неналежним фінансуванням підрозділів МВС України з держбюджету та просить суд врахувати суспільно –значиму діяльність Мукачівського МВ УМВС України і не стягувати пеню.

Вивчивши доводи позовної заяви та матеріали справи, дослідивши їх, заслухавши пояснення представників кожної сторони, суд

ВСТАНОВИВ:

Заборгованість відповідача в сумі 30 606,28 грн.  –основного боргу щодо оплати за надані, згідно договору № 77 від 23.03.2001 року  послуги телефонного зв’язку за період з 01.12.2005 року по 31.10.2006 року, підтверджується матеріалами справи, зокрема:

- розрахунком дебіторської  заборгованості в період з 01.12.2005 року по 31.10.2006 року;

- рахунками за період з 01.12.2005 року по 31.10.2006 року;

- розрахунком позову, а за таких обставин сума основного боргу підлягає стягненню примусово.

Заявлені вимоги позивача (претензія № 08//-316 від 30.11.2006 року) про добровільне погашення боргу відповідач не виконав, чим порушив ст. ст. (11; 526); 509; 530 ЦК України (чинного з 01.01.04).

Саме ця обставина і послужила підставою для звернення позивача до суду з даною позовною заявою.

Відповідно до ст. 175 ГК України майново –господарські зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей передбачених ГК України та з урахуванням Закону України „Про телекомунікації” (ст. ст. 33, 36).

Таким чином, на день розгляду спору у суді, обставини спору (права і зобов’язання сторін) оцінюються судом з огляду на правила ЦК та ГК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов’язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору чи вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 509 ЦК України в силу зобов’язання –кредитор вправі вимагати виконання обов’язку від боржника у випадку невиконання останнім своїх зобов’язань у відносинах. Підставою виникнення зобов’язання є юридичний факт.

В даній правовій ситуації юридичним фактом, на підставі якого виникли зобов’язальні відносини між сторонами, є надання послуг телефонного зв’язку (ст. 11 ЦК України).

Отже, обов’язок відповідача оплатити вартість наданих послуг телефонного зв’язку є безспірним.

Одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається (ст. 615; 625 ЦК України).

Відтак, договір є обов’язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Крім цього, за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань, відповідачу відповідно до п. 5.8 укладеного договору нарахована до сплати пеня в розмірі 932,25 грн. При оцінці правильності нарахування пені відповідно до п. 2 ст. 258 ЦК України; ст. ст. 216 –218, 220 ГК України; Положень Закону України від 22.11.1996 року „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань”, судом визнано обґрунтованими позовні вимоги в цій частині позову і такими, що заслуговують на увагу.

Однак, з огляду ст. ст. 549, 551, 616, 624 ЦК України та ст. 233 ГК України статус відповідача як державної бюджетної установи, що здійснює спеціальні значимі державні функції, майновий стан сторін, добровільне визнання боргу та інші обставини, які мають істотне значення і заслуговують на увагу суду, суд, як виняток, обмежує стягнення пені до 100 грн., а в решті стягнення пені –провадження у справі підлягає припиненню.

При постановленні судового рішення враховується характер зобов’язання, наслідки його невиконання, особа відповідача, ступінь його вини, суспільно – державну значимість господарської діяльності відповідача, обставини, що впливають на неможливість виконання відповідачем зобов’язання належним чином та межі здійснення цивільних прав (п.3 ст. 13 ЦК України), де не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах, безпідставного збагачення за рахунок погіршення фінансово –майнового стану сторони у спорі.

За ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право.

Отже, із встановлених судом обставин вбачається, що склад цивільно –правової відповідальності є наявним на момент судового розгляду справи.

Встановлюючи дійсні обставини справи, суд посилається на фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, в даному випадку –письмовими доказами. При цьому, заяви та пояснення не приймаються судом за преюдицію, а перевіряються на достовірність.

Методика розрахунку позивачем вартості та обсягу наданих послуг ґрунтується на встановлених нормативах і відповідачем не оспорювалась за весь період стосунків.

Таким чином, позивачем доведені ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, однак позов підлягає задоволенню частково, поклавши відшкодування судових витрат за змістом ст. 49 ГПК України на відповідача.

Виходячи з викладеного, оцінивши повноту, достатність позовних матеріалів, проаналізувавши подані по справі доказові документи для вирішення спору, керуючись ст. 124 Конституції України; ст. 2 Закону України „Про судоустрій України”;  ст.ст. 4, 33, 34; 36; 43; 44; 49; 82 –84; 115; 116; Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.           Позов задоволити  частково.

2. Стягнути з  Мукачівського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області (м. Мукачево, вул. Я. Мудрого, 47; код 22107709) на користь відкритого акціонерного товариства „Укртелеком” в особі центру електрозв’язку № 3 Закарпатської філії відкритого акціонерного товариства „Укртелеком (м. Мукачево, вул. Я. Мудрого, 9; код 25438186) суму 30 606,28 (тридцять тисяч шістсот шість грн. 28 коп.) –основного боргу; 100,00 (сто грн.) - пені та 315 (триста п'ятнадцять грн.) -  у відшкодування витрат по оплаті держмита; 118 (сто вісімнадцять грн.) –у відшкодування витрат на інформаційно – технічне забезпечення судового процесу. Видати наказ.

3.   В решті позову –провадження у справі припинити.

Дане рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя                                                                                     Тисянчин В. М.