ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2007 р.
№ 6/328-06

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого
Добролюбової Т.В.

суддів
Гоголь Т.Г., Дроботової Т.Б.

за участю представників сторін котрі
позивача
відповідача
розглянувши у відкритому
судовому засіданні касаційну скаргу

не з’явилися
Приленський І.Г. лов від 06.02.2007 року

Товариства з обмеженою відповідальністю “Дастор”

на постанову
Житомирського апеляційного  господарського суду

від
11.01.2007 року

у справі
господарського суду
№ 6/328-06
Вінницької області

за позовом
Приватного підприємства   “Олів Лайн”

до
Товариства з обмеженою відповідальністю “Дастор”

про
стягнення 26858,97 грн.

Приватне підприємство   “Олів Лайн” звернулося до господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Дастор” вартості переданого за договором поставки від 01.02.2006 року № 1/98 товару (продуктів харчування) на загальну суму 26858,97 грн.

Господарський суд Вінницької області рішенням від 12.09.2006 року (суддя Н. Говор )  в задоволенні позовних вимог відмовив, пославшись на те, що заявлена позивачем вимога про стягнення заборгованості за поставлений товар за своїм змістом не відповідає матеріально–правовому способу захисту порушеного права. Ухвалюючи рішення суд виходив з того, що відповідач  Доповідач Гоголь Т.Г.

повинен оплатити поставлений товар протягом семи календарних днів після подання останнім позивачу звіту про фактичну реалізацію товару та  зазначив, що строк оплати за отриманий товар не наступає у зв’язку з невиконанням  відповідачем обов’язку надати звіт про реалізацію товару.

Житомирський апеляційний господарський суд постановою від 11.01.2007 року (судді  Щепанська Г.А., Пасічник С.С., Шкляр Л.Т.) рішення господарського суду Вінницької області   від 12.09.2006 року скасував, позов Приватного підприємства “Олів Лайн” задовольнив, стягнув з   Товариства з обмеженою відповідальністю “Дастор” 26858,97 грн., судові витрати поклав на відповідача. В постанові суд зазначив, що підставою для оплати поставленого за договором товару є наявні в матеріалах справи належним чином оформлені податкові накладні та накладні на передачу товару; боржник повинен виконати свій обов’язок у семиденний строк від дня пред’явлення вимоги, якщо обов’язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Товариство з обмеженою відповідальністю “Дастор” звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 11.01.2007 року скасувати, залишивши без змін рішення господарського суду Вінницької області від 12.09.2006 року. Касаційну скаргу вмотивовано доводами про неправильне застосування Житомирським апеляційним господарським судом  норм матеріального та процесуального права, зокрема, статей 43, 33 ,43 Господарського  процесуального кодексу України, статей 530, 610, 612, 626, 627, 628, 629  Цивільного кодексу України.  Окрім того, скаржник зазначив, що вартість отриманого та реалізованого товару у сумі 226858,97грн.  він сплатив згідно платіжного доручення № 823 від 05.01.2007 року.

Вищий господарський суд України, заслухавши доповідь судді Гоголь Т.Г., пояснення відповідача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального  права вважає, що касаційна скарга не підлягає  задоволенню виходячи з наступного.

Житомирським апеляційним господарським судом під час розгляду справи встановлено що 01.02.2006 року між Приватним підприємством “Олів Лайн” (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Дастор” (Покупець) укладено договір постачання № 1/98, відповідно до якого позивач (Постачальник) зобов'язався поставити, а відповідач (Покупець) прийняти та оплатити товар на умовах визначених договором.

Відповідно до пункту 3.3 договору підставою для оплати поставленого за договором товару є  передача Покупцеві оформлених у встановленому законом ( правовими актами) порядку товарної ( товарно - транспортної) накладної і податкової накладної.

Згідно з пунктом  3.5 договору товар, що поставляється за даним договором, підлягає оплаті на умовах фактичної реалізації товару після надання звітності реальної реалізації товару. Звітність постачальнику надається кожних 7 календарних днів.

Пунктом 4.7 договору сторони визначили, що  покупець має право повернути, а постачальник зобов’язаний прийняти товар, якщо він не проданий покупцем  протягом 30 календарних днів, або на протязі 2/3 терміну його придатності, або протягом терміну дії якісного посвідчення на товар. Повернення товару оформляється накладними на повернення товару.

На виконання договору Приватне підприємство “Олів Лайн” поставило Товариству з обмеженою відповідальністю “Дастор” продовольчі товари на загальну суму 26858,97 грн. згідно накладних №10/03/31 від 10.03.2006 року, №10/03/32 від 10.03.2006 року, №21/03/5 від 21.03.2006 року, №21/03/6 від 21.03.2006 року.

Апеляційний господарський суд в ході розгляду справи встановив, що

актом звірки розрахунків станом на 01.05.2006 року,  засвідченим та підписаним обома сторонами, сторони підтвердили заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю  “Дастор” перед Приватним підприємством “Олів Лайн” на суму 26858,97 грн.

Оскільки зазначена сума Товариством з обмеженою відповідальністю “Дастор” сплачена не була, 30.06.2006 року позивач звернувся до товариства з письмовою вимогою оплатити до 10.07.2006 року борг за поставлений товар.

За приписами статті 509 Цивільного кодексу України, зобов’язанням є правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку. Зобов’язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів.

Приписами статті 712 Цивільного кодексу  України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами статей 526, 629 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до пункту 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати і товару.

Відповідно до частини 2 статті 530 Цивільного кодексу  України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Оскільки апеляційним господарським судом був встановлений факт отримання відповідачем спірного товару, відсутність оплати за цей товар або відмови від нього, зважаючи на те, що 05.01.2007 року скаржник вартість отриманого та реалізованого товару у сумі 226858,97грн. сплатив згідно платіжного доручення № 823, у касаційної інстанції немає підстав для скасування постанови,  ухваленої у цій справі.

Фактичні обставини справи встановлено Житомирським апеляційним господарським судом   на основі повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають цим обставинам і їм надана правильна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а доводи касаційної скарги визнаються непереконливими, оскільки зводяться до необхідності вирішення касаційною інстанцією питань про перевагу одних доказів над іншими, що суперечить вимогам статті 1117 Господарського процесуального кодексу   України, тому до уваги не приймаються.

З   урахуванням зазначеного, керуючись статтями   108,    1115 ,   1117 , 1119,    11111   Господарського   процесуального   кодексу      України,   Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову  Житомирського  апеляційного  господарського суду  від 11.01.2007 року у справі  № 6/328-06  залишити без змін, а касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Дастор” –без задоволення.

Головуючий        суддя                                                   Т. Добролюбова

Судді                                                                                  Т.Гоголь

Т.Дроботова