ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

04 червня 2007 р.                                                             Справа  № 5-7-14/241

За позовом:        ПП „Контакт” м.Ужгород

До відповідача:  ДПІ у м.Ужгороді м.Ужгород

Про визнання нечинними податкові повідомлення-рішення

Судова колегія у складі

Головуючого судді                      О.С. Йосипчук

Судді                                              С.Б. Швед

Судді                                              В.І. Карпинець

за участю представників сторін:

Позивача:          Король С.Г. - представник

Відповідач:       Фатула М.М. - представник

Розглянувши матеріали справи за позовом приватного підприємства „Контакт” м.Ужгород до ДПІ у м.Ужгроді про визнання нечинними податкові повідомлення-рішення №1262/32-13582251/13403 від 23.06.2005р. в частині донарахування податку на прибуток у сумі 94549 грн. та застосування фінансових санкцій у сумі 49025 грн. та №1247/17-2/13582251/13381 від 21.06.2005р,

ВСТАНОВИЛА:

Предметом даного позову є вимога позивача про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення №1262/32-13582251/13403 від 23.06.2005р. в частині донарахування податку на прибуток у сумі 94549 грн. та застосування фінансових санкцій у сумі 49025 грн. та податкового повідомлення-рішення №1247/17-2/13582251/13381 від 21.06.2005р., яким позивачу донараховано 1280,31 грн. податку на прибуток фізичних осіб та застосовано фінансову санкцію у сумі 2560,62 грн.

Оскаржені позивачем акти прийнято податковим органом на підставі акту перевірки №260/23-1/10/13582251 від 17.06.2005р., у якому викладено результати планової документальної перевірки дотримання позивачем вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.10.2003р. по 31.03.2005р.

Зазначений вище акт перевірки містить висновки щодо порушення позивачем податкового законодавства, яке полягало у наступному:

Щодо донарахувань податку на прибуток:

Перевіркою встановлено, що позивач не включив до валового доходу за 1 квартал 2004 року суму поворотної фінансової допомоги, отриманої від фізичної особи у розмірі 84041 грн. Крім того, актом перевірки позивачеві збільшено валові доходи на суму поворотної фінансової допомоги, отриманої від фізичної особи  до 01.01.2003р. та не повернутої до 01.01.2004р. у розмірі 331574,74 грн.

Не погоджуючись із даним висновком податкового органу позивач посилається на п.4.1.6. Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, яким обов’язок включення до валового доходу суми фінансової допомоги виникає після 01.01.2003р.

Крім того, перевіркою було зменшено валові витрати позивача на суму 18086 грн., які є платою за транспортно-експедиційні послуги, отримані від нерезидента. Таким висновок зроблено з причин відсутності документів первинного бухгалтерського обліку, які б підтверджували понесення витрат, пов’язаних із підприємницькою діяльністю.

Позивач вважає такий висновок безпідставним, оскільки за його твердженням, послуги нерезидента підтверджуються ВМД, відгрузочними специфікаціями, рахунками перевізників та актами приймання-передачі виконаних робіт.

Окрім того, перевіркою зменшено валові витрати на суму затрат по придбанню основних засобів у розмірі 32413,55 грн.

Позивач стверджує, що, зменшуючи валові витрати на суму основних засобів, податковим органом, водночас, не було збільшено амортизаційні відрахування 2004р. по придбаним основним засобам на суму 7117 грн., та по пресу і лінії розкрою у сумі 70649 грн., що відповідно вплинуло на розмір податкових донарахувань.

Щодо донарахувань податку з доходів фізичних осіб.

Згідно з актом перевірки, ДПІ у м.Ужгороді встановили факт відрядження працівника Звєрєвої О.В. за кордон для виконання службового доручення. Дослідивши документи про службове відрядження працівниками відповідача було зроблено висновок про те, що документи, подані позивачем, не є достатніми для встановлення зв’язку між цими відрядженнями та основною діяльністю підприємства. Таким чином, посилаючись на п.5.4.8. ст..5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” та п.1.3. і п.1.6. ст..1 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб” відповідачем донараховано 1280,31 грн. податку на доходи фізичних осіб.

Позивачем заперечується згаданий вище висновок податкового органу з огляду на те, що окрім відряджу вальних документів, між працівником позивача та організацією до якої цього працівника було відряджено (виробничий кооператив „Альфа”), було укладено протокол намірів №2 від 11.10.2004р. про поставку пиломатеріалів та про намір укладення договору купівлі-продажу пиломатеріалів та контракт №1 від 25.01.2005р. із фірмою „Ungvar BT”.

Відповідач проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зокрема посилається на законність та обґрунтованість прийнятих ним актів.

За клопотанням позивача судом було призначено судово-бухгалтерську експертизу, результати якої викладено у висновку №3468 від 12.04.2006р.

Згідно із даним висновком, судовий експерт встановив факт отримання позивачем від фізичних осіб фінансової позики до 01.01.2003 р. і не підтвердив правильність включення відповідачем до валового доходу суми 331600 грн. отриманої фінансової допомоги.

Загальний висновком судового експерта не підтверджено документально висновок ДПІ у м.Ужгороді щодо збільшення на 282347 грн. оподатковуваного прибутку по поворотній фінансові допомозі, отриманій до 01.01.2003р., що призвело до збільшення податкового зобов’язання позивача по податку на прибуток в розмірі 70586 грн. та підтверджено заниження податкових зобов”язань з податку на прибуток у період 4кв.2003р. по 1 кв.2005р. на загальну суму нарахованого податку в розмірі 29258 грн.

Щодо необхідності врахування сум амортизаційних нарахувань при донарахуванні податку на прибуток, судовий експерт встановив неможливість підтвердити обв”язок врахування суми 70649 грн., з огляду на те, що платник податку не веде накопичення валових витрат в системі бухгалтерського та податкового обліку.

Повний текст постанови виготовлено 04.06.2007р.

Розглянувши матеріали справи у сукупності, та заслухавши повноважних

представників сторін, судова колегія дійшла висновку про те,

що позов підлягає задоволенню частково з огляду на наступне:

Відповідно до п.4.1.6. п.4.1. ст..4 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” валовий дохід включає суми поворотної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному періоді, що лишається неповернутою на кінець такого звітного періоду.

Однак, згідно з п.1 Розділу 2 „Перехідних положень” Закону України від 24.12.2002р. „Про внесення змін до Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” передбачено, що поворотна фінансова допомога, надана до моменту набрання чинності цим законом, оподатковується за правилами, що діяли на момент її надання.

При цьому, якщо платник податку включив суми такої фінансової допомоги до складу валових доходів, відповідно до роз’яснень контролюючих органів, такий платник податку має право включити суми такої фінансової допомоги до складу валових витрат за результатами податкового періоду у якому відбувається її повернення.

Тому, з урахуванням наведеного вище, суд вважає достовірним висновок судово-бухгалтерської експертизи в частині непідтвердження документально висновку відповідача щодо збільшення на 282347 грн. оподатковуваного прибутку по поворотній фінансові допомозі, отриманій до 01.01.2003р.

Тому, донарахування податкового зобов’язання позивача по податку на прибуток в розмірі 70586 грн. слід визнати помилковим.

Разом з цим, слід визнати недоведеним право позивача щодо врахування суми 70649 грн. амортизаційних нарахувань.

Згідно наданої АФ „Довіра” довідки №46 від 15.07.2005р., при проведенні працівниками ДПІ у м.Ужгород документальної перевірки відображення у податковому обліку окремих господарських операцій позивача було занижено амортизаційні відрахування по основним фондам на 77766 грн. з яких сума 7117 грн. –амортизаційні відрахування 2004 року по придбаним основним засобам (бухгалтерська програма, легковий автомобіль, поліпшення легкового автомобіля, комплект фрез), а сума 70649 грн. амортизаційні відрахування, які як стверджує позивач повинні бути враховані при зменшенні перевіряючими валових витрат на суму придбаних основних засобів у розмірі 216833 грн.

Згідно з п.1 Інструкції з обліку основних засобів, затверджених Наказом Головного управління Державного казначейства України, Міністерства економіки України та Державного комітету статистики України від 02.12.1997р. №124/136/71, основні засоби –це матеріальні цінності, які використовуються у діяльності установ, протягом періоду, що перевищує один рік і вартість яких поступово зменшується у зв’язку із фізичним та моральним зносом.

Вимогами п.11 Інструкції по бухгалтерському обліку балансової вартості груп основних фондів, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 24.07.1997р. №159 визначено, що на вартість основних засобів нараховується знос, який дорівнює сумі амортизації.

За даними Головної книги ПП „Контакт” за 2003 рік позивач не вів накопичення валових доходів та валових витрат в системі бухгалтерського обліку. Позивачем не надано документів на підтвердження факту ведення обліку валових витрат по підприємству, згідно яких до складу валових витрат було включено операції по нарахуванню амортизації та зносу основних засобів.

Донарахування позивачу оподатковуваного прибутку за рахунок встановлення завищення витрат на суму 216883 грн. на підставі даних бухгалтерського обліку, якщо платник не веде накопичення валових витрат в системі бухгалтерського обліку, не може бути підставою для проведення відповідних донарахувань, оскільки податковий та бухгалтерський обліки хоча і мають єдині вихідні дані, проте призначені для виконання різних цілей, і відповідно мають різні методики ведення обліку.

Саме тому, з урахуванням того, що позивачем не надано достатніх доказів ведення обліку придбання та використання у господарській діяльності основних придбаних засобів, твердження про необхідність врахування 70649 грн. амортизаційних відрахувань при проведенні донарахування відповідачем податку на прибуток слід визнати припущенням.

Окрім того, судом враховано і відсутність документального підтвердження використання мембранного пресу та лінії розкрою у виробничій діяльності позивача.

Судова колегія не погоджується із висновком податкового органу про зменшення валових витрат позивача на суму 18068 грн. які є платою за надані нерезидентом транспортно-експедиційні послуги, позаяк факт надання цих послуг та їх вартість підтверджується актами приймання-передачі наданих послуг, інвойсами нерезидента, вантажно-митними деклараціями та міжнародними накладними.

У відповідності до п.5.2.1. ст..5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, до складу валових витрат платника податку включаються будь-які витрати нарахованих чи сплачених протягом звітного періоду у зв’язку із підготовкою, веденням, організацією виробництва, продажем продукції, тощо.

У зв’язку з цим, висновки щодо донарахування суми 4517 грн. є помилковими.

Щодо донарахування суми 1280,31грн. податку на доходи фізичних осіб, судова колегія констатує наступне.

Витрати на відрядження фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах із платником податку на прибуток є витратами подвійного призначення і можуть бути включені до складу валових витрат, виключно за наявності доказів понесення витрат та підтверджувальних документів, щодо зв’язку такого відрядження з основною діяльністю платника податку (п.5.4.8. ст..5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”).

Як вбачається із матеріалів справи, підтвердженням факту понесення витрат при відрядженні працівника позивача Звєрєвої О.В. є Накази на відрядження, відряджу вальніпосвідки із відміткою суб’єкта, що приймав, та авансові звіти особи, яку було відряджено.

На підтвердження зв’язку відрядження з основною діяльністю позивачем надано протокол про наміри №2 від 11.10.2004р. укладеного із виробничим кооперативом „Альфа” (м.Тюмень, Росія) про поставку пиломатеріалів та із наміром укласти контракт купівлі-продажу та контракт із фірмою “Ungvar BT” на поставку пиломатеріалів у Угорщину.

Таким чином, на думку суду, слід визнати доведеним факт направлення позивачем свого працівника Звєрєву О.В. у відрядження для реалізації виробничих завдань ПП „Контакт”, з огляду на що, віднесення ним витрат на такі відрядження до валових витрат належить визнати таким, що ґрунтується на п.5.4.8. ст..5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”.

Тому, висновки податкового органу –відповідача у справі щодо застосування у спірній ситуації положень п.1.3 та п.1.6. ст..1 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб” та донарахування прибуткового податку на суму 9848,56 грн. потрачених працівником позивача на відрядження у розмірі 1280,31 грн. є невірним.

Керуючись ст.ст.158-163, 167 КАС України,

СУДОВА КОЛЕГІЯ ПОСТАНОВИЛА:

1.          Позов задоволити частково.

Визнати нечинним та скасувати у повному обсязі податкове повідомлення-рішення №1247/17-2/13582251/13381 від 21.06.2005р., прийняте ДПІ у м.Ужгороді по відношенню до ПП „Контакт”, яким позивачу донараховано 1280,31 грн. податку на прибуток фізичних осіб та застосовано фінансову санкцію у сумі 2560,62 грн.

Визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення-рішення №1262/32-13582251/13403 від 23.06.2005р., прийняте ДПІ у м.Ужгороді по відношенню до ПП „Контакт”, в частині донарахування податку на прибуток у сумі 75103 грн. та застосування фінансових санкцій у сумі 38938,14 грн.

2.В решті вимог у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає чинності протягом 10-ти днів з дня складення в повному обсязі відповідно до ст.ст. 254, 186, 160 Кодексу адміністративного судочинства України і може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий суддя                     О.С. Йосипчук

Суддя                                            С.Б.Швед

Суддя                                            В.І. Карпинець