СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И

05.04.2007
Справа №  4/88-ПД-07

Господарський суд Херсонської області у складі судді
Ємленінової З.І. при секретарі
Сокуренко Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом    ОСОБА_1м.Херсон

до
відповідача-1
ОСОБА_2м.Херсон

відповідача-2    ОСОБА_3АДРЕСА_1

Голопристанського району
Херсонської області

відповідача-3
товариства з обмеженою відповідальністю
"Енеїда"  м.Херсон

про    визнання
угоди недійсною

за участю  представників сторін:

від
позивача -  уповноважена особа
ОСОБА_4

від
відповідача-1 - ОСОБА_2, уповноважена особа ОСОБА_5

від
відповідача-2 - ОСОБА_3, уповноважена особа  ОСОБА_6

від
відповідача-3 - директор ОСОБА_3

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовною заявою
про визнання угоди купівлі-продажу корпоративних прав від 08.12.2006 року
недійсною, посилаючись на те, що відповідач-1
на день укладення угоди не був
власником корпоративних  прав,
оскільки протоколом    загальних  зборів НОМЕР_1 ОСОБА_2 виключено  із
складу  засновників ТОВ „Енеїда” і
зазначений протокол  рішенням  Суворовського
районного  суду м.Херсона від  09.10.2006року, залишеним в силі ухвалою  апеляційного
суду Херсонської  області від
11.12.2006року, було  визнано  дійсним.
Він  просить  застосувати правові  наслідки
недійсності  зазначеної  угоди, зобов'язавши відповідача-1 повернути
відповідачу-2  отримані кошти в сумі
170.000,00дол.США, що  еквівалентно
858.500грн.00коп.

Крім  цього, позивач просить  визнати
за ним право власності  на майнові
права  ТОВ „Енеїда”, які за його  поясненнями, наданими  в засіданні суду  05.04.2007року, становлять    50%
Статутного  фонду товариства.

Відповідач-1  позовні вимоги не  визнає та пояснює, що  станом на день  укладення угоди рішення суду не  набрало
законної  сили. Угода не  була оформлена в нотаріальній формі, оскільки
кошти за угодою відповідачем-2 йому не передані,  а в день
укладення спірної  угоди
відповідач-2 квитанцієюНОМЕР_2 перерахував
170.000,00 дол.США   на
виконання  іншого договору - позики від
24.11.2006року, згідно з  яким  він
отримав від  відповідача - 1
позику в сумі  230.000,00дол.США.

Відповідач-2  надав уточнений відзив на позов, в якому він
пояснює, що він є добросовісним набувачем корпоративних прав, оскільки не знав
про те, що на день укладення угоди відповідач-1
був виключений із  складу
учасників товариства  і йому не було
відомо про права позивача. За його
посиланням  сама розписка
підтверджує  отримання
відповідачем-1  зазначених  в ній коштів.

Відповідач-3 в засідання суду  05.04.2007року надав статутні та реєстраційні
документи,  а також  відповідні пояснення  за матеріалами  справи.

Дослідивши матеріали  справи, заслухавши представників сторін, суд
дійшов до  висновку про  те, що
позовні вимоги підлягають
задоволенню  частково з  урахуванням наступного.

10.09.2006року  загальними зборами  учасників
товариства „Енеїда” було
виключено  із  складу учасників  товариства ОСОБА_2(відповідач-1) та
розподілено  частки статутного  фонду товариства наступним чином:  за ОСОБА_7-50%, що  в грошовому виразі становить 7.000грн.00коп.;
за  ОСОБА_1(позивач по справі)  -50% статутного  фонду, що
в грошовому  виразі становить
7.000грн.00коп.  Зазначеними  зборами
також  затверджено  Статут
товариства „Енеїда” (відповідач-3) у новій редакції.

Рішення загальних  зборів від 10.09.2006 року було  оскаржено
до  районного  суду. Рішенням   Суворовського  районного
суду  м. Херсона від
09.10.2006року, залишеним в  силі
ухвалою  колегії  судової
палати  в цивільних  справах
апеляційного  суду
Херсонської  області  від 11.12.2006року,  визнано
дійсним  рішення загальних  зборів
ТОВ „Енеїда” НОМЕР_1 Крім того, цим же рішенням  визнано
недійсними   рішення
загальних  зборів учасників ТОВ „Енеїда”
від 14.04.2006року (протокол №1) та
від  18.07.2006року (протокол №2)
а також нові редакції  Статутів ТОВ
„Енеїда” затверджені зазначеними  рішеннями
від 14.04.2006року та від 18.07.2006року.

Незважаючи  на це, відповідач-1  08.12.2006року  подала заяву серії ВЕІ №НОМЕР_3, якою  просила вивести  її
із  складу  учасників ТОВ „Енеїда” та передати  належну їй частку  у статутному фонді цього  товариства
у повному обсязі, що
становить  85%
ОСОБА_3(відповідач-2). Зазначена заява
засвідчена  приватним
нотаріусом  Херсонського  міського
нотаріального  округу
08.12.2006року та зареєстрована в реєстрі за №НОМЕР_4.

Крім  того, 08.12.2006року в простій письмовій
формі (розписки)  укладено  угоду, відповідно до  якої
відповідач-1 здійснила відчуження
своєї  частки  в статутному фонді ТОВ „Енеїда”  на користь
відповідача-2. Позивач стверджує, що
відчуження частки  в статутному
фонді відповідач-1 здійснив за 170.000,00дол. США, що  еквівалентно 858.500грн.00коп. які,  відповідно до
змісту позовної  заяви,
відповідач-2 вніс на  депозитний рахунок
відповідача-1 в установі банку.

Зазначену угоду, оформлену
розпискою  від  08.12.2006року, позивач просить  визнати
недійсною на підставі ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України,
посилаючись  на те, що  вона
не  відповідає  вимогам закону.

Відповідно до  ч.1 статті
215 ЦК України  підставою  недійсності правочину  є
недодержання в момент  його  вчинення
стороною  (сторонами) вимог, які
встановлені частинами 1-3, 5-6 статті 203 ЦК України.

Частиною  1 статті 203 ЦК України визначено, що  зміст
правочину не  може суперечити  Цивільному Кодексу України, іншим  актам цивільного  законодавства, а  також
моральним  засадам суспільства.

Майнові права можуть  бути
предметом купівлі-продажу. До
договору купівлі-продажу майнових
прав  застосовуються загальні  положення про
купівлю-продаж, якщо  інше не  випливає
із  змісту або характеру цих  прав. При
цьому, відповідно до  частини 1
статті 656 ЦК України  предметом договору
купівлі-продажу  може бути  товар, який
є  у продавця на момент  укладення договору. Право  продажу товару, відповідно до  статті
658 ЦК України належить його власникові.

Матеріалами  справи
підтверджується, що
10.09.2006року  загальними
зборами  учасників  товариства „Енеїда” ОСОБА_2 було  виключено
із  складу учасників  товариства
та розподілено  частки  до
статутного  фонду товариства,
а  саме: ОСОБА_7-50%, що  в грошовому виразі становить
7.000грн.00коп.;  ОСОБА_1 (позивач по
справі)  - 50% статутного  фонду, що
в грошовому  виразі становить
7.000грн.00коп.  Зборами  також
затверджено  Статут  товариства „Енеїда” у новій редакції.
Зазначене  рішення зборів визнано  дійсним
вищезазначеним рішенням Суворовського
районного суду  м.Херсона від
09.10.2006року.

Крім  того,
спірною угодою  не  визначено,
яка  саме частка  Статутного
фонду  ТОВ „Енеїда” була предметом
продажу,  а зазначена в ній  сума 170.000,00 дол. США  суперечить
вимогам  статей  192, 524,
533 ЦК України, відповідно до
яких грошовою  одиницею  на території України є гривня, а грошове
зобов'язання  має  бути
виражене  і виконане в грошовій
одиниці України -гривні.  До  того ж,
весь  статутний фонд  ТОВ “Енеїда” в грошовому виразі становив
14.000грн.00коп., а свою  частку  відповідач-1 продає  відповідачу-2 за спірною  угодою за договірною  ціною 170.000,00 дол. США.

Таким чином, спірна угода  від
08.12.2006року не  відповідає  вимогам
закону, так як  відповідач-1 на
момент  вчинення угоди не  був власником   корпоративних  прав -
учасником ТОВ „Енеїда”, а відповідно
не  міг відчужувати  те, що
йому не  належить.

З урахуванням викладеного угода від
08.12.2006 року про відчуження відповідачем-1 на користь відповідача-2  частки
в уставному фонді ТОВ „Енеїда”  є
недійсною.

Розглядаючи  питання
застосування  правових  наслідків
недійсності правочину суд
виходить  із  того, що
відповідно до  статті 216 ч.1 ЦК
України  у разі недійсності право чину
кожна із  сторін  повинна повернути  другій стороні в натурі все, що вона
одержала  на виконання  цього
правочину. Зазначена норма
передбачає двосторонню реституцію, тобто
повернення сторін  правочину у той
майновий стан, в якому вони перебували до
його  вчинення правочину (
відновлення, відшкодовування).

Матеріали  справи
свідчать  про  те, що
в день  укладення спірної  угоди, 08.12.2006року,  відповідач-1
оформила нотаріально посвідчену заяву про  її
вихід  із складу учасників
товариства та зазначила в ній          про передачу належної їй частки в
статутному фонді  відповідачу-2. При
цьому,  в нотаріально посвідченій заяві
не  зазначена сума  в грошовому виразі належна  відповідачу-1 у зв'язку з  передачею
85%  Статутного фонду
відповідачу-2.  Присутня в засіданні суду
ОСОБА_2 пояснила, що  розписка від  08.12.2007 року не  була посвідчена нотаріально, оскільки  вона не
отримала  зазначених  в ній коштів від  відповідача-2. Аналогічне  письмове пояснення надав представник  відповідача-1   в засідання суду  і від
ОСОБА_8 в присутності якої
складено  розписку.

Відповідно до ст.34 ГПК
України  обставини справи, які відповідно
до  законодавства повинні  бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими
засобами  доказування. З огляду на
зазначене, пояснення ОСОБА_9, яка
представляла в засіданні суду
інтереси  відповідача-2,  щодо
передачі коштів при  оформлені
розписки,  не  є  належними  доказами
в розумінні  належності і
допустимості доказів, оскільки  її  підпис на розписці від  08.12.2006року відсутній, а доказів того,
що  вона була в момент  вчинення розписки  суду не
надано.

В позовній заяві зазначено, що  вказані
в спірній угоді кошти відповідач-2 вніс на депозитний рахунок  відповідача-1 в  установі банку. Однак матеріали  справи
свідчать про  те, що   між
відповідачем-1 та відповідачем-2 до
укладення спірної  угоди
24.11.2006року  укладено  договір
позики  відповідно  до
якого  відповідач-2 отримав від  відповідача-1 позику в сумі 230.000,00 дол.
США і зобов'язався повернути  зазначену
суму частками: до 09.12.2006року -170.000,00дол. США та до 25.01.2007 року
-  60.000,00дол. США. Повернення
позики  відповідно до  пункту 6 зазначеного договору повинно  здійснюватися
в м.Херсоні шляхом внесення грошових
коштів на банківський рахунок відповідача-1  №НОМЕР_5 в Херсонській філії АБ
„Брокбізнесбанк”. За  несвоєчасне  повернення коштів пунктом 8 договору
позики  передбачена сплата  3% річних та
пені в розмірі подвійної
облікової  ставки  НБУ за кожен
день  прострочки.

Квитанцією від
08.12.2006рокуНОМЕР_2 відповідач-2 перерахував 170.000,00 дол. США  на рахунок відповідача-1 за зазначеними вище
реквізитами, що  свідчить  про
те, що ця сума була ним  сплачена
не  за угодою купівлі-продажу  частки
у статутному фонді товариства, а за договором позики, що  не
заперечував і представник відповідача-2 в засіданнях суду,
стверджуючи  при  цьому, що
в цей же день,  08.12.2006 року,
відповідач-2 передав відповідачу-1
готівкою 170.000,00дол. США, на підтвердження чого  видано
розписку. Однак, доказів, які б відповідно до  статті 34 ГПК України належним  чином
це  підтверджували, суду не  надано, а в засіданні суду ці факти  не знайшли свого підтвердження.

Таким чином, вимоги позивача про
повернення відповідачем-1 відповідачу-2
170.000,00 дол. США, як
наслідку  визнання угоди
недійсною, задоволенню  не підлягають, оскільки
відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України
сторона  повинна повернути  те, що
вона отримала, а докази отримання відповідачем-1 зазначеної  суми  в
матеріалах  справи  відсутні.

При
розгляді позовних  вимог  про
визнання за позивачем права власності на
майнові права  в статутному фонді
ТОВ „Енеїда” суд  виходить  із
того, що  при  зверненні з
позовом позивач не  надав
документального  підтвердження того,
що  його
майнові права не  визнаються
будь-ким із  відповідачів, тобто що  між
ним та відповідачами  існує  спір  з  цього
приводу і він  має  право
відповідно до  статті 1 ГПК
України на звернення до  суду за  захистом свого  порушеного
або  оспорюваного  права.

В той же час, рішенням   Суворовського  районного
суду  м. Херсона від
09.10.2006року,  залишеним в  силі ухвалою
колегії  судової  палати
в цивільних  справах  апеляційного
суду Херсонської  області  від 11.12.2006року,  визнано
дійсним  рішення загальних  зборів
ТОВ „Енеїда” НОМЕР_1, згідно з
яким розподілено  частки  Статутного
фонду ТОВ „Енеїда” та затверджено
Статут ТОВ „Енеїда” в новій редакції.
Згідно з  цим рішенням  ОСОБА_1. володіє 50% Статутного фонду
товариства. Таким чином,  спір  щодо
права власності  позивача  на 50% Статутного  фонду товариства вирішено і визнано  дійсним
рішення загальних  зборів від
10.09.2006року.  З  цього
питання є  рішення іншого суду,
тому провадження у справі в цій частині підлягає  припиненню згідно з  ч.2 ст.80 ГПК України.

З урахування викладеного, позовні
вимоги підлягають  задоволенню  частково.

Судові витрати відповідно до  ст. 49 ГПК України  відносяться на позивача та відповідача-1
пропорційно  від  суми
задоволених  позовних  вимог.

В засіданні за згодою  представників сторін  оголошувалася вступна та резолютивна частина
рішення.

Керуючись ст.ст. 44, 49, п. 2 ст. 80, ст.
82-85 ГПК України, суд

в и р і ш и в:

1. Позовні   вимоги
задовільнити  частково.

2. Визнати недійсною угоду
купівлі-продажу корпоративних прав товариства з обмеженою відповідальністю
“Енеїда”, укладену між ОСОБА_2та  ОСОБА_3, яка оформлена розпискою від   08.12.2006 року.

3.Стягнути  з
ОСОБА_2, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_6 (інші реквізити  суду не
відомі) на користь  ОСОБА_1,
АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_7 (інші реквізити  не
відомі) -85 грн.00коп. витрат по
сплаті державного  мита та
39грн.30коп. витрат  за
інформаційно-технічне  забезпечення
судового  процесу.

Наказ
видати  після набрання
рішенням  законної  сили.

4. Провадження у справі в частині
визнання   за  ОСОБА_1
права   власності на 50%  статутного фонду товариства з обмеженою
відповідальністю “Енеїда”   припинити.

5. В решті позову відмовити.

Суддя
З.І. Ємленінова

6прим.

Рішення
оформлено  відповідно до

ст.84 ГПК України 06.04.2007року.