ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2007 р.
№ 16/217

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - судді                                                          Кривди Д.С.,

суддів                                                      Жаботиної Г.В., Уліцького А.М.

у відкритому судовому засіданні за участю представників сторін:

від позивача:         Шандор О.М.

від відповідача:    Загарович З.З., Шарук О.Г.

розглянувши  касаційну  скаргу Акціонерного комерційного банку "Національний кредит"

на постанову Львівського апеляційного господарського суду

від 30.11.2006 р.

у справі № 16/217 Господарського суду Закарпатської області

за позовом  Відкритого акціонерного товариства "Укртелеком"

до Акціонерного комерційного банку "Національний кредит"

про повернення безпідставно знятих коштів у розмірі 1816,57 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство "Укртелеком" звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Акціонерного комерційного банку "Національний кредит" про повернення безпідставно знятих коштів у розмірі 1816,57 грн.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 22.09.2006р. (суддя О.В.Васьковський) у задоволенні позовних вимог Відкритого акціонерного товариства "Укртелеком" відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням Господарського суду Закарпатської області від 22.09.2006р., Відкрите акціонерне товариство "Укртелеком" подало апеляційну скаргу.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 30.11.2006р. (судді: Г.Т.Кордюк, Х.В.Мурська, Л.Л.Давид) апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Укртелеком" задоволено, рішення Господарського суду Закарпатської області від 22.09.2006р. скасовано, позов задоволено, стягнуто з Акціонерного комерційного банку "Національний кредит" на користь  Відкритого акціонерного товариства "Укртелеком" 1816,57 грн. безпідставно знятих коштів, 102,00 грн. витрат по сплаті держмита, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 118,00 грн. та 51,00 грн. державного мита за розгляд апеляційної скарги.

Не погодившись з постановою Львівського апеляційного господарського суду від 30.11.2006р., Акціонерний комерційний банк "Національний кредит" подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Львівського апеляційного господарського суду від 30.11.2006р.  та залишити в силі рішення Господарського суду Закарпатської області від 22.09.2006р., мотивуючи свою вимогу тим, що господарським судом  апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального  права.

Розглянувши касаційну скаргу, перевіривши правильність застосування господарським судом попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга Акціонерного комерційного банку "Національний кредит"  підлягає задоволенню частково.

Як встановлено господарським судом, 29.04.1999р. між АКБ "Національний кредит" в особі Закарпатської філії та ЦОСПП "Сервісний центр" "Укртелеком" укладено договір №6/1-99 на приймання платежів, у відповідності до якого банк зобов’язувався приймати від населення платежі за надані ВАТ "Укртелеком" телекомунікаційні послуги, а клієнт відповідно сплачувати банку за надану послугу комісійну винагороду в розмірі один відсоток від суми платежів.

Пунктом 6.1 вищезгаданого договору сторонами обумовлено, що даний договір укладено на строк до 31.12.1999р. і, якщо сторони на момент зазначеного терміну не заявлять про наміри розірвати договір або змінити його умови, він вважається пролонгованим на тих же умовах.

Згідно ст. 153 ЦК Української РСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Як вже було зазначено,  сторонами за вищезгаданим договором було обумовлено, що договір між ними було укладено на строк з 29.04.1999р. по 31.12.1999р. Отже, сторонами було укладено договір на строк 8 місяців 2 дні.

Господарським судом встановлено, від 09.11.2005р. та листом від 08.02.2006р. позивач попередив відповідача про припинення договору.

Згідно ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

Згідно ст. 23 ЦК Української РСР, що був чинний на час укладення вищезгаданого договору, юридичними особами визнаються організації, які мають відокремлене майно, можуть від свого імені набувати майнових і особистих немайнових прав і нести обов'язки, бути позивачами і відповідачами в суді, арбітражі або в третейському суді. Таким чином, як випливає з приписів даної правової норми, від свого імені набувати майнових прав та нести обов’язки (мати цивільну правоздатність) можуть юридичні особи.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину встановлені ст. 203 ЦК України, згідно частини 2 якої особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Проте, господарський суд встановивши обставини щодо укладення вищезгаданої угоди ЦОСПП "Сервісний центр" "Укртелеком" не дослідив обставини щодо того чи був ЦОСПП "Сервісний центр" "Укртелеком" дієздатною особою, а отже і від свого імені набувати цивільних прав та обов’язків.

Наведене свідчить про неповне з'ясування судами першої та апеляційної інстанцій фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору, а, отже, і порушення вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України  щодо всебічного, повного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 111-5 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція перевіряє юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду.

Оскільки відповідно до ч. 2 ст. 111-7 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не наділена повноваженнями щодо встановлення обставин справи, а останні встановлені неповно, справа підлягає передачі на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи господарському суду першої інстанції слід взяти до уваги викладене, вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного та об'єктивного встановлення обставин справи, прав та обов'язків сторін і, в залежності від встановленого та відповідно до вимог чинного законодавства, вирішити спір.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, п. 3 ст. 111-9, 111-10, 111-11, 111-12 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного комерційного банку "Національний кредит" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Закарпатської області від 22.09.2006р. та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 30.11.2006р. у справі №16/217 скасувати, а справу передати на новий розгляд до Господарського суду Закарпатської області.

Головуючий - суддя                                                       Кривда Д.С.

судді                                                                                Жаботина Г.В.

Уліцький А.М.