ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

від "24" квітня 2007 р.                                                       по справі  № 7/35-38.1

за позовом Дочірньої компанії "Укртрансгаз" в особі УМГ "Львівтрансгаз" структурного підрозділу Волинського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів, м. Ковель

до відповідача: Дочірнє підприємство "Нововолинський олійно-жировий комбінат" ВАТ "Луцьк-Фудз", м. Нововолинськ

про стягнення 1 025,32 грн.

Суддя          Шум М.С.

За участю представників сторін:

від позивача: Мірук О. В., представник  (довіреність №636380 від 10.01.2007р.)

від відповідача: не з’явився

Відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України представнику позивача було роз’яснено право відводу судді. Відводу судді заявлено не було. В судовому засіданні учаснику судового процесу на підставі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України було роз’яснено його процесуальні права та обов’язки. Заяв та клопотань від останнього на розгляд господарського суду не поступило.

Суть спору: позивач - дочірня компанія "Укртрансгаз" в особі УМГ "Львівтрансгаз" структурного підрозділу Волинського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів просив стягнути з відповідача –дочірнього підприємства "Нововолинський олійно-жировий комбінат" ВАТ "Луцьк-Фудз" 1025,32 грн. заборгованості по оплаті за транспортування природного газу в т.ч. 836,56грн. основного боргу, 42,11 грн. пені, 7,44 грн. 3% річних, 47,26 грн. інфляційних нарахувань, 91,95 грн. штрафних санкцій  .

Відповідач у відзиві на позовну заяву, позов не визнає, посилаючись на те, що платіжним дорученням № 9323 від 27.02.2007р. було сплачено 1810,27 грн. згідно пред’явленої 20.02.2007р. претензії.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи представника позивача, господарський суд, - ВСТАНОВИВ: 02 січня 2003 року між дочірньою компанією "Укртрансгаз" Національної компанії "Нафтогаз України" та дочірнім підприємство "Нововолинський олійно-жировий комбінат" ВАТ "Луцьк-Фудз" було укладено договір на надання послуг по транспортуванню природного газу магістральними трубопроводами за №В-163-П, який було пролонговано на 2006 рік.

Укладена угода предметом судового розгляду не виступала, недійсною судом не визнавалася, сторонами розірвана не була, у зв’язку з чим в господарського суду відсутні підстави вважати зазначену угоду недійсною або неукладеною.

Відповідно до ст. 144 Господарського кодексу України, майнові права та майнові обов’язки суб’єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

У відповідності до ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

У відповідності до умов зазначеної угоди позивачем було взято на себе зобов’язання по транспортуванню природного газу по магістральних трубопроводах.

На виконання умов вказаного договору позивачем впродовж періоду з січня місяця 2006 року по грудень місяць 2006 року відповідачу було транспортовано природний газ.

Викладене підтверджується долученим позивачем до матеріалів справи актом звірки взаємної заборгованості, розрахунками заборгованості та іншими документами.

Проте, відповідач взяті на себе згідно договору  №В-163-П від 02.01.2003р. зобов’язання, зокрема, в частині проведення з позивачем повних розрахунків по оплаті наданих транспортною організацією послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону, інших правових актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Однак, відповідач взяті на себе зобов’язання, щодо проведення розрахунків по оплаті транспортованого газу не виконав, внаслідок чого в останнього виникла заборгованість перед дочірньою компанією "Укртрансгаз" в особі УМГ "Львівтрансгаз" структурного підрозділу Волинського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів, котра на момент розгляду справи в суді склала 836,56 коп. грн.

Посилання у відзиві відповідача на те, що Нововолинський олійно-жировий комбінат" ВАТ "Луцьк-Фудз" заборгованість сплатив платіжним дорученням № 9323 від 27.02.2007р. на суму 1810,27 грн. згідно пред’явленої 20.02.2007р. претензії судом до уваги не береться, оскільки відповідно до претензії Волинського ЛВУ МГ № 151/1/07 вимога про сплату боргу ставилась за січень 2007р., а згідно позовної заяви від 10.01.2007р. ставиться вимога про стягнення 836,56 грн. за період січень-грудень 2006р.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 231 ГК України, у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки і пропустила строк виконання договірних зобов’язань понад 30 днів, додатково стягується штраф в розмірі 7% вказаної вартості який у відповідності до представленого суду розрахунку за весь період прострочення платежів склав 91,95 грн.

В результаті невиконання відповідачем зобов’язань взятих перед позивачем у відповідності до ст.ст. 549, 550 Цивільного кодексу України, ст.ст. 229, 230 Господарського кодексу України та згідно п. 7.1. договору №В-163-П від 02.01.2003р. за несвоєчасну оплату послуг позивачем було нараховано пеню, яка у відповідності до представленого суду розрахунку за весь період прострочення платежів склала 42,11грн.

Згідно п. 6.2. договору №1-09/55 від 05.09.2006р. покупець, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу продавця зобов’язаний сплатити останньому відсотки за неправомірне користування чужими коштами у розмірі 0,06% від простроченої суми, за кожен день прострочення по день сплати всієї суми грошового зобов’язання, що згідно розрахунку становить 27 038,79 грн.

Крім того, у відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, що згідно поданих розрахунків становить 47,26 грн. інфляційних втрат та 7,44 грн. процентів річних.

З огляду на викладене, враховуючи укладення між сторонами договору надання позивачем відповідачу послуг по транспортуванню природного газу магістральними трубопроводами, отримання останніх дочірнім підприємством "Нововолинський олійно-жировий комбінат" ВАТ "Луцьк-Фудз" та не проведення при цьому всіх належних розрахунків і платежів, позовні вимоги підставні і підлягають до задоволення.

Оскільки спір до суду доведений з вини відповідача, витрати, які поніс позивач пов’язані з поданням позовної заяви до суду та розглядом справи господарським судом, (сплата державного мита, оплата інформаційно-технічного забезпечення судового процесу), підлягають відшкодуванню у відповідності із вимогами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України за рахунок відповідача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 144, 173 Господарського кодексу України, ст.ст. 509, 526, 527, 530, 625 Цивільного кодексу України,  ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Дочірнє підприємство "Нововолинський олійно-жировий комбінат" ВАТ "Луцьк-Фудз" (м. Нововолинськ, вул. Нововолинська,60, р/р 1 у КБ "Західінкомбанк", МФО 303484, код 31674199) на користь дочірньої компанії "Укртрансгаз" в особі УМГ "Львівтрансгаз" структурного підрозділу Волинського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів (м. Ковель, вул. Левицького, 7, р/р 008 в Промінвестбанку м. Ковеля, МФО 303194, код 23254080) 836 грн. 56 коп. заборгованості, 91грн. 95 коп. штрафних санкцій, 47 грн. 26 коп. інфляційних втрат, 7 грн. 44 коп. процентів річних, 42 грн. 11 коп. пені, 102 грн. в повернення витрат по сплаті державного мита та 118 грн. в повернення витрат на інформаційно-технічне забезпечення господарського процесу, всього 1245 грн. 32 коп.

Суддя                                                  М.С. Шум