ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2007 р.
№ 38/555

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого
Добролюбової Т.В.

суддів
Гоголь Т.Г., Продаєвич Л.В.

за участю представників сторін котрі
позивача
відповідача
розглянувши у відкритому
судовому засіданні касаційну
скаргу

Іжевський Л.В. дов. від 25.10.2006 року
Майстренко О.О. дов від 01.03.2007 року
Товариства з обмеженою відповідальністю “Український клуб”

на постанову
Київського апеляційного  господарського суду

від
01.02.2007 року

у справі
господарського суду
№ 38/555
міста Києва

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю “Український клуб”

до
Товариства з обмеженою відповідальністю “ОСП”

про
стягнення 3715,65 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю “Український клуб”    звернулося до господарського суду міста Києва  з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “ОСП” 2671,40 грн. основного боргу, 804,09 грн. збитків від інфляції та 240,16 грн. 3% річних за договором купівлі-продажу від 12.10.2002 року.

Господарський суд міста Києва рішенням від 22.11.2006 року ( суддя Власов Ю.Л.) в задоволенні позовних вимог відмовив з посиланням на те, що позивач пропустив строк позовної давності щодо захисту свого порушеного права.

Доповідач Гоголь Т.Г.

Київський апеляційний господарський суд постановою від 01.02.2007 року ( судді Пантелієнко В.О., Коваленко В.М., Шипко П.О.) рішення від 22.11.2006 року господарського суду міста Києва залишив без змін, з тих самих підстав.

Не погоджуючись з прийнятими у справі рішеннями, Товариство з     обмеженою відповідальністю “Український клуб” звернулося до Вищого господарського суду України  з касаційною скаргою, в якій просить скасувати  рішення  господарського суду  міста Києва від 22.11.2006 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 01.02.2007 року, справу направити на новий розгляд до господарського суду міста Києва. Скаржник посилається на те, що вказані судові акти  ухвалені з порушенням норм матеріального права при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, при невідповідності висновків дійсним обставинам справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю “ОСП” не скористалося своїм правом на подання відзиву на касаційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді доповідача та пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування  норм матеріального та процесуального  права  судами попередніх інстанцій, Вищий госпо дарський суд України вважає, що касаційна скарга    підлягає  задоволенню виходячи з наступного.

Господарськими судами попередніх інстанцій  в ході розгляду справи встановлено, що 12.10.2002 року між Товариством з обмеженою відповідальністю “Група МДМ” ( продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю “ОСП” (покупець) був укладений договір купівлі-продажу № К22 , відповідно до якого продавець зобов'язався передати, а  покупець  приймати та оплачувати вартість товару на умовах викладених в договорі.

Відповідно до пункту 1.2. договору асортимент, кількість, ціна та загальна вартість товару визначається в накладних, які оформлюються Товариством з обмеженою відповідальністю “Група МДМ” відповідно до поданого відповідачем замовлення.

Згідно з пунктом 4.1. договору оплата проводиться після передачі партії товару покупцю.

Відповідно до пункту 4.2. договору покупець зобов'язується протягом 21 календарних днів з моменту передачі йому товару сплатити вартість переданого товару в повному обсязі.

Відповідно до пункту 6.1. договору при порушенні строку опати товару, встановленого пунктом 4.2. даного договору, покупець   сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості неоплаченого товару за кожний день прострочення платежу.

Товариство  з обмеженою відповідальністю “Група МДМ” поставило відповідачу товар па загальну суму 2737,58 грн., згідно з товарно-транспортними накладними №625440 від 15.08.2003 року, №625867 від 18.08.2003 року, №626145 від 20.08.2003 року, №627490 від 29.08.2003 року, №628428 від 05.09.2003 року, №628429 від 05.09.2003 року.

Оскільки Товариством з обмеженою відповідальністю “ОСП” вказаний товар повністю оплачений не був, у відповідача утворилась заборгованість перед Товариством  з обмеженою відповідальністю “Група МДМ” у розмірі 2671,40 гри.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 12.02.2004 року між Товариством з обмеженою відповідальністю “Український клуб” та Товариством  з обмеженою відповідальністю “Група МДМ” були укладені  договори  уступки     вимоги № 32 та № 557.  За договором уступки вимоги № 32  Товариство з обмеженою відповідальністю „Група МДМ" передало, а Товариство з обмеженою відповідальністю “Український клуб” одержало право вимагати від Товариства з обмеженою відповідальністю “ОСП” сплати суми заборгованості за договором купівлі-продажу від 12.10.2002 року у розмірі 2466,40 грн. згідно з видатковими товарно-транспортними накладними, оформленими на виконання основного договору,  а також відшкодування всіх збитків, які виникли у результаті непогашення заборгованості відповідачем. За договором № 557 Товариство з обмеженою відповідальністю  „Група МДМ”  передало, а Товариство з обмеженою відповідальністю “Український клуб”  одержало право вимагати від Товариства з обмеженою відповідальністю “ОСП” сплати суми заборгованості за договором купівлі-продажу від 12.10.2002 року,  укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю  „Група МДМ"   та Товариством з обмеженою відповідальністю “ОСП”, у розмірі 205,00 грн. згідно з видатковими товарно-транспортними накладними, оформленими на виконання основною  договору,  а  також  відшкодування  всіх  збитків,  які  виникли  у  результаті непогашення заборгованості відповідачем.

Товариство з обмеженою відповідальністю  „Група МДМ” також передало позивачу всі інші права, які належали йому як кредитору згідно з основним договором.

Товариство з обмеженою відповідальністю  "Група МДМ" 19.02.2004 року звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю “ОСП” з листом №163 та повідомило про перехід права вимоги оплати вартості поставленого товару, шляхом заміни кредитора у зобов'язанні за договором купівлі - продажу від 12.10.2002 року до Товариства з обмеженою відповідальністю “Український клуб”,  яке, в свою чергу, 15.06.2004 року направило Товариству з обмеженою відповідальністю “ОСП” претензію з вимогою сплатити борг в розмірі 2466,40грн. Вказана претензія була залишена відповідачем без відповіді.

Відмовляючи в задоволенні позову, господарські суди послались на те, що позивач звернувся за захистом порушеного права з пропуском строку позовної давності. Господарські суди попередніх інстанцій виходили з того, що остання партія товару була  передана відповідачу згідно з товарно-транспортною накладною № 628429 від 05.09.2003 року (дата отримання 05.09.2003 року) отже, згідно з пунктом 4.2. договору купівлі-продажу від 12.10.2002 року, останній строк сплати відповідачем отриманої за вказаною накладною партії товару закінчився через двадцять один календарний день, тобто 26.09.2003 року. Таким чином, строк виконання відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати товару, відповідно до пункту 4.2. договору купівлі-продажу, сплинув 26.09.2003 року, а тому,   суди дійшли висновку про те, що перебіг позовної давності в три роки, закінчується 26.09.2006 року - через три роки після спливу строку виконання відповідачем свого зобов'язання за договором купівлі-продажу.

Така позиція господарських судів не відповідає нормам чинного законодавств виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 6 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу  України правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Цивільний кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року, тобто до закінчення строку пред'явлення позову.

Таким чином, до даних правовідносин слід застосовувати правила Цивільного кодексу  України щодо позовної давності.

Позовна давність –це строк , у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу ( статті 256 Цивільного кодексу України ).

Згідно зі статтею 257 Цивільного кодексу  України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу  України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку ( стаття  254 Цивільного кодексу України ).

Таким чином, оскільки остання дата погашення заборгованості визначена 26 вересня 2003 року,  то перебіг строку позовної давності починається з 27 вересня 2003 року, і, відповідно, закінчується 27 вересня 2006 року. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю “ОСП”  27.09.2006  року,  а відтак висновок господарських судів щодо пропуску  ним строку позовної давності визнається  помилковим. Оскільки попередні судові інстанції відмовили в задоволенні позовних вимог через пропуск позивачем строку позовної давності, розрахунок суми позову не перевірявся.

Викладене свідчить про те, що судами не вжито заходів для всебічного, повного і об’єктивного розгляду справи, а тому судові рішення прийняті  за неповно з’ясованими обставинами справи та невірним застосуванням норм чинного законодавства.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 1 Постанови від 29.12.1976 № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Оскільки відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України  передбачені  процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, постанова Київського апеляційного господарського суду від 01 лютого 2007 року та рішення господарського суду міста Києва від 22 листопада 2006 року підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

При новому розгляді справи суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з’ясувати та перевірити всі фактичні обставини справи, врахувати зазначене, правильно обчислити строк позовної давності, надати об’єктивну оцінку доказам, які мають юридичне значення для її розгляду, правильно застосувати норми матеріального права, які регулюють спірні відносини  та вирішити спір відповідно до вимог закону.

Враховуючи викладене, керуючись статтями  1115, 1117, 1119–11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського  суду міста Києва від 22.11.2006 року                            та  постанову Київського апеляційного  господарського суду  від 01.02.2007 року у справі  №   38/555 скасувати, справу скерувати на новий розгляд до господарського суду міста Києва .

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Український клуб” задовольнити.

Головуючий        суддя                                                   Т. Добролюбова

Судді                                                                                  Т.Гоголь

Л.Продаєвич