ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
ПОСТАНОВА

"12" лютого 2007 р.
Справа №  14/384

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Колодій С.Б., 12.02.2007 р. , розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 14384

за  позовною заявою закритого акціонерного товариства „Центр-Автоінвест” (далі – ЗАТ), м. Світловодськ Кіровоградської області

до відповідача: Світловодської об’єднаної державна податкова інспекція(далі по тексту –ОДПІ), м. Світловодськ Кіровоградської області

про  визнання недійсними податкових повідомлень-рішень

Секретар судового засідання – Дряпак Я.В.

Представники :

Від позивача – участи не приймав;

Від відповідача – участи не приймав;

Подано позов про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень Світловодської ОДПІ від 04.12.2006 р. №0 про визначення суми податкового зобов’язання по податку на прибуток в розмірі 79 406, 30 грн. за основним платежем та 34 987,85 грн. штрафних (фінансових) санкцій, від 04.12.2006 р. №0 про визначення суми податкового зобов’язання по податку на додану вартість в розмірі 41 396,64 грн. за основним платежу та 20 698,32 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Позивач стверджує, що висновки , викладені в акті перевірки про безпідставне включення до складу валових витрат по податку на прибуток витрат на здійснення транспортних перевезень в сумі 320 235,12 грн. та нарахування податку на прибуток , що слугували підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення не базуються на фактичних даних. Позивач не погоджується з висновком податкової служби щодо порушення позивачем підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, оскільки під час перевірки позивачем було надано первинні бухгалтерські документи, що свідчать про здійснення господарських операцій з надання транспортних послуг.

Позивач також стверджує, що висновки, викладені в акті перевірки, про відсутність підстав на включення до складу податкового кредиту по податку на додану вартість в сумі 41 331,11 грн. не базуються на фактичних даних. Позивач зазначає, що надання транспортних послуг ТОВ „Автогазсервіс” ЗАТ „Центр-Автоінвест” підтверджується первинними бухгалтерськими документами, а саме актами приймання-передачі послуг, рахунками, платіжними дорученнями про оплату за надані послуги. Право позивача на податковий кредит підтверджується наявними податковими накладними, що оформлені у відповідності до Порядку заповнення податкової накладної, затвердженої наказом ДПА України від 30.05.1997 р. №165.

Відповідач заперечень на позов не подав, в попередніх судових засіданнях участі не брав.

12.02.2007 р. від представників позивача та відповідача надійшли клопотання про розгляд справи без участі представників ЗАТ „Центр-Автоінвест” та Світловодської ОДПІ в процедурі письмового провадження.

Відповідно до пунктів 2, 3 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, судовий розгляд адміністративної справи здійснюється в судовому засіданні з викликом осіб, які беруть участь у справі, після закінчення підготовчого провадження. Особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

З урахуванням клопотань представників позивача та відповідача, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Розглянувши наявні матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Спеціалістами ДПА у Кіровоградської області та Світловодської ОДПІ проведена планова виїзна документальна перевірка ЗАТ „Центр-Автоінвест” з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2005 р. по 30.06.2006 р.

За результатами перевірки складено акт від 22.11.2006 р., який став підставою для нарахування податкових зобов”язань за спірними податковими повідомленнями-рішеннями.

Перевіркою правильності формування валових витрат підприємства встановлено, що відповідно актів здачі-приймання виконаних робіт (надання послуг) по наданню автотранспортних послуг ЗАТ „Центр-Автоінвест” ТОВ „Автогазсервіс” віднесено до складу валових витрат за 1 квартал 2005 р. – 38 054,16 грн., півріччя 2005 р. – 40 144,70 грн., 3 квартали 2005 р. – 78 954,75 грн., 2005 р. – 64 013,97 грн., 1 квартал 2006 р. – 44 849,92 грн., півріччя 2006 р. – 54 217,62 грн., всього на суму 320 235,12 грн. та зроблено висновок, що в порушення пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіна України від 24.05.1995 р. №88, зареєстрованого в Мін'юсті України №168/704 від 05.06.1999 р., статті 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність” до валових витрат віднесені витрати по транспортуванню товару, які не підтверджено належно оформленими первинними документами, що повинні містити відомості про місце, дату надання послуг, найменування товару, кількість перевезеного товару та інше.

В зв’язку з виявленими фактами, податкова інспекція прийшла до висновку про порушення ЗАТ „Центр-Автоінвест” вимог підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, внаслідок чого безпідставно віднесено до складу валових витрат підприємства – 79 698,78 грн., в тому числі за 1 квартал 2005 р. – 38 054,16 грн., 1 півріччя 2005 р. – 40 144,70 грн., 9 місяців 2005 р. – 78 954,75 грн., 2005 р. – 64 013,97 грн., 1 квартал 2006 р. – 44 849,92 грн., 1 півріччя 2006 р. – 54 217,62 грн., всього на суму – 320 235,12 грн.

Господарський суд не може погодитися з даними висновками в силу наступного.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” валові витрати виробництва та обігу – сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у господарської діяльності.

Згідно підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” не дозволяється включення до складу валових витрат будь-яких витрат, не підтверджених відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов’язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

За нормами статті 11 Закону України  „Про оподаткування прибутку підприємств”, якої регулюються правила ведення податкового обліку передбачено, що датою збільшення валових витрат виробництва (обігу) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше – або дата списання коштів з банківських рахунків платника податку на оплату товарів (робіт, послуг), а в разі їх придбання за готівку – день їх видачі з каси платника податку; або дата оприбуткування платником податку товарів, а для робіт (послуг) – дата фактичного отримання платником податку результатів робіт (підпункт 11.2.1 пункту 11.2 статті 1 Закону).

На час проведення перевірки позивача правила ведення податкового обліку з податку на прибуток, викладені в статті 11 Закону не містять перелік документів, що передбачені таким обліком.

В той же час пункт 5.10-2 статті 5 Закону України  „Про оподаткування прибутку підприємств” передбачено, що встановлення додаткових обмежень щодо віднесення витрат до складу валових витрат платника податку, крім тих, що зазначені у цьому Законі, не дозволяється.

Згідно статті 3 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” бухгалтерський облік є обов’язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовій вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до статті 9 цього Закону  підставою для бухгалтерського обліку операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати відповідні реквізити.

Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов’язаних рахунках бухгалтерського обліку.

З пояснень представника позивача та наданих письмових доказів вбачається, що ЗАТ „Центр-Автоінвест” здійснює діяльність з оптової торгівлі паливом, запчастинами, загальна сума доходу від реалізації за формою 2 за перевіряємий період склала 25 519,4 тис. грн., а саме 2005 р. – 17 576,2 тис. грн., 1 півріччя 2006 р. – 7 943,2 тис. грн., витрати на збут, в тому числі з перевезень за перевіряє мий період склали 382 тис. грн., витрати на перевезення 320,2 тис. грн., що становить 1,2 % до обсягу доходів. Послугами інших перевізників підприємство не користується.

Позивач зазначає, що особливості здійснення господарської діяльності підприємства унеможливлюють виписку товарно-транспортної накладної, оскільки паливно-мастильні матеріали отримуються перевізником безпосередньо у виробника та перевозяться безпосередньо до покупця, яких може бути декілька, накладні виписуються по факту поставки, а на момент перевезення  перевізнику виписується накладна виробником по факту завантаження автомобіля.

Основними нормативно-правовими актами, що регулюють здійснення перевезень є Закон України „Про автомобільний транспорт” та Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Мін транспорту України від 14.10.1997 р. №363.

Відповідно до зазначених нормативно-правових актів, вантажні перевезення здійснюються на підставі договору, а їх облік ведеться на підставі шляхових листів.

Надання та відповідне отримання транспортних послуг підтверджується письмовими доказами, наданими позивачем, які включають відповідні розрахункові, платіжні та інші первинні документи, в тому числі рахунки за транспортні послуги, платіжні доручення про сплату транспортних послуг, акти приймання-передачі послуг, що підтверджують надання транспортних послуг, податкові накладні. До актів виконаних робіт прикладені реєстри з зазначенням марки автомобіля, номера подорожнього листа та маршруту руху. Шляхові листи виписувалися підприємством-перевізником щодня.

Зазначені документи містять всі необхідні реквізити, передбачені статтею 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”.

Первинні документи відображені в регістрі аналітичного обліку – журналі-ордері по рахунку 631 „Розрахунки з постачальниками та підрядниками” в кореспонденції з рахунком витрат 93 „Витрати на збут”. Зведені дані по рахункам внесені до даних регістру синтетичного обліку – Головної книги. Операції з придбання транспортних послуг відображені в книги придбання товарів (робі, послуг).

Як стверджує позивач, всі зазначені документи були надані спеціалістам податкової служби під час проведення перевірки. Заперечень з цього приводу відповідач суду не надав.

Отже, відсутність на підприємстві товарно-транспортних накладних не є переконливим доказом безпідставного віднесення позивачем до складу валових витрат витрат на оплату транспортних послуг при наявності інших документів, що підтверджують отримання та оплату транспортних послуг.

Таку позицію підтримує Вищий господарський суд України , про що свідчить постанова суду від 17.02.2005 р. по справі №34281а.

Таким чином, господарський суд не може погодитися з висновком відповідача про безпідставне віднесення до складу валових витрат витрат на оплату транспортних послуг в розмірі 320 235,12 грн.

В той же час господарський суд вважає обґрунтованим висновок державної податкової служби щодо порушення позивачем пункту 5.9 статті 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, не проведення коригування щодо невиробничого використання товарно-матеріальних цінностей, а саме вартості товарно-матеріальних цінностей, переданих для невиробничого використання не відображена в розрахунку приросту (убутку) балансової вартості запасів за 2005 рік – 1 364,74 грн., за 1 квартал 2006 р. – 397,65 грн.

Будь-якого обґрунтування вимоги щодо визнання недійсним спірного податкового повідомлення-рішення в частині визначення податкового зобов’язання по податку на прибуток в розмірі 440,60 грн. основного платежу та 220,30 грн. штрафних (фінансових) санкцій, пов’язаного з порушенням підприємством пункту 5.9 статті 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”,  позивач суду не надав.

Враховуючи викладене, господарський суд частково задовольняє вимоги позивача та визнає недійсним податкове повідомлення-рішення Світловодської ОДПІ від 04.12.2006 р. № 0 в частині визначення податкового зобов”язання по податку на прибуток в розмірі 78 965,70 грн. основного платежу та 34 767,55 грн. штрафної (фінансової) санкції. В іншій частині позовних вимог щодо визнання недійсним даного податкового повідомлення-рішення відмовляє.

В ходе перевірки встановлено, що в порушення вимог підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” до податкового кредиту віднесено суми податку за придбані товари, які не використовуються в оподаткованих операціях у межах господарської діяльності платника податку, а саме при підписки журналу „Вокруг света”, ЗАТ „Холдінгова компанія „Бліц Ін форм” до податкового кредиту віднесено суми ПДВ по податковим накладним №№3223827104 від 30.05.2005 р. сума ПДВ – 22,98 грн., 8934727104 від 29.11.2005 р., сума ПДВ – 22,75 грн., 3454127104 від 06.06.2006 р., сума ПДВ – 19,80 грн., а всього 65,53 грн.

В акті також зазначено, що при формуванні податкового кредиту з податку на додану вартість безпідставно віднесено до податкового кредиту податок на додану вартість в розмірі 41 331,11 грн., сплачений згідно з податковими накладними, виписаними ТОВ „Автогазсервіс” за надані авто послуги (таблиця №3.1.6 акту перевірки), тоді як первинних документів, що підтверджують надання та оплату таких послуг у підприємства відсутні.

Господарський суд не може погодитися з висновками акту перевірки в повному обсязі в силу наступного.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв’язку з, зокрема, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 цього Закону не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, які не підтверджені податковими накладними. Згідно підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону датою виникнення права платника податку на податковий кредит є дата здійснення однієї з подій – або дата списання грошових коштів з банківського рахунку платника податків в оплату товарів, або дата отримання податкової накладної, що підтверджує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

При вивченні судом питання правомірності нарахування податкового зобов’язання по податку на прибуток, судом з’ясовано, що позивачем  в період перевірки надано документи, що підтверджують придбання  ним автотранспортних послуг. Даного факту відповідач не заперечив.

Представлені позивачем документи до суду, а саме належним чином оформлені податкові накладні та докази оплати грошових коштів в рахунок виконаних робіт по перевезенню,  підтверджують, що платником податків виконані умови для придбання права на податковий кредит по податку на додану вартість за перевіряємий період в розмірі 41 331,11 грн.

Будь-яких фактів несплати контрагентом позивача податкового зобов”язання по відображенню та сплаті податкового зобов”язання по податку на додану вартість податковим органом під час перевірки не встановлено.

Таким чином, господарський суд не може погодитися з висновком відповідача про безпідставне віднесення до податкового кредиту по податку на додану вартість 41 331,11 грн.

В той же час господарський суд вважає обґрунтованим висновок державної податкової служби щодо порушення позивачем підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, підпунктів 7.4.1, 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” при включенні до податкового кредиту податку на додану вартість  вартості підписки на журнали, які не можна віднести до товару, що відноситься до виробничої діяльності позивача.

Будь-якого обґрунтування вимоги щодо визнання недійсним спірного податкового повідомлення-рішення в частині визначення податкового зобов’язання в розмірі 65,53 грн. основного платежу та 32,77 грн. штрафної (фінансової) санкції позивач суду не надав.

Враховуючи викладене, господарський суд частково задовольняє вимоги позивача та визнає недійсним податкове повідомлення-рішення Світловодської ОДПІ № 0 в частині визначення податкового зобов”язання по податку на додану вартість в розмірі 41 331,11 грн. основного платежу та 20 665,56 грн. штрафної (фінансової) санкції. В іншій частині позовних вимог щодо визнання недійсним даного податкового повідомлення-рішення відмовляє.

Керуючись частинами 1-3 статті 160, частиною 1 статті 162, статтею 163, частинами 1-4 статті 254, статтею 258, пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення Світловодської ОДПІ від 04.12.2006 р. № 0 в частині визначення податкового зобов”язання по податку на прибуток в розмірі 78 965,70 грн. основного платежу та 34 767,55 грн. штрафної (фінансової) санкції.

Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення Світловодської ОДПІ № 0 в частині визначення податкового зобов”язання по податку на додану вартість в розмірі 41 331,11 грн. основного платежу та 20 665,56 грн. штрафної (фінансової) санкції.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України (№ рахунку 0002, МФО 823016, отримувач коштів УДК у м. Кіровограді, банк отримувача ГУДКУ у Кіровоградській області, ідентифікаційний код 24145329) на користь закритого акціонерного товариства „Центр-Автоінвест” (27500, м. Світловодськ, вул. Приморська, 64, відомості про рахунки відсутні) судові витрати по справі 1,70 грн. державного мита.

За заявою стягувача після набрання постановою законної сили господарський суд видає виконавчий лист.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження , але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до Дніпропетровського господарського суду через господарський суд Кіровоградської області.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складання постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України – з дня складання в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, і копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя

С. Б. Колодій