ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2007 р.
№ 7/13 (8/424)-07

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Т.Б. Дроботової - головуючого
Н.О. Волковицької
Л.І. Рогач

за участю представників:

позивача
не з’явився (про час та дату судового засідання повідомлений належним чином)

відповідача
не з’явився (про час та дату судового засідання повідомлений належним чином)

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю “ЛЗПС”

на постанову
Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.12.2006 року

у справі
№ 8/424 господарського суду Дніпропетровської області

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю “ЛЗПС”

до

третя особа без самостійних вимог
третя особа без самостійних вимог
третя особа з самостійними вимогами
Приватного сільськогосподарського підприємства “Заготзерно”

Товариство з обмеженою відповідальністю “Агровис”
Відкрите акціонерне товариство АКБ “Автокразбанк”

Товариство з обмеженою відповідальністю “Янат”

про
визнання договору купівлі-продажу недійсним

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “ЛЗПС” звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу хлібоприймального пункту, розташованого за адресою Дніпропетровська область, Софіївський район, станція Лошкарьовка, вул. Привокзальна, 5, який було укладено 22.06.2005р. Приватним сільськогосподарським підприємством “Заготзерно” та Товариством з обмеженою відповідальністю “Агровис”, з огляду на його невідповідність вимогам чинного законодавства.

Також 30.01.2006р. позивач доповнив позовні вимоги, звернувшись з заявою про визнання за ним права власності на комплекс хлібоприймального пункту, розташованого  за адресою Дніпропетровська область, Софіївський район, станція Лошкарьовка, вул. Привокзальна, 5.

В ході судового розгляду справи Товариство з обмеженою відповідальністю “Янат” звернулось з самостійними вимогами на предмет спору та подало заяву про визнання за ним права власності на комплекс хлібоприймального пункту за адресою Дніпропетровська область, Софіївський район, станція Лошкарьовка, вул. Привокзальна, 5 та про визнання недійсними договору купівлі-продажу від 22.06.2005р., укладеного ТОВ “Агровіс” та Приватним сільськогосподарським підприємством “Заготзерно”, та іпотечного договору від 25.07.2005р. № 03/ю060-з4/05, укладеного між Приватним сільськогосподарським підприємством “Заготзерно” та ЗАТ “Акціонерний комерційний банк “Автокразбанк”.

05.09.2006р. позивач подав господарському суду клопотання про зупинення провадження у даній справі на підставі частини 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України; клопотання мотивовано порушенням провадження третейським судом за ухвалою від 01.09.2006р. у справі за позовом ТОВ “ЛЗПС” до ТОВ “Янат” та Фролової І.Н. про розірвання договору купівлі-продажу хлібоприймального пункту від 01.03.2005р. та стягнення моральної шкоди, оскільки від цього залежить вирішення питання про право власності ТОВ “Янат” на спірний комплекс.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 05.09.2006 року (суддя Дубінін І.Ю.) клопотання позивача задоволено; провадження у справі № 8/424 зупинено до розгляду справи в третейському суді з тих підстав, що розгляд справи № 8/424 є неможливим до розгляду третейським судом пов’язаної з нею справи про розірвання договору купівлі-продажу спірного комплексу № 1 від 01.03.2005р.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.12.2006 року (судді: Лотоцька Л.О. –головуючий, Бахмат Р.М., Євстигнеєв О.С.) ухвалу місцевого господарського суду про зупинення провадження у справі скасовано; справу направлено на розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

При цьому апеляційний господарський суд зазначив, що розірвання правочину не впливає на підстави та наслідки його недійсності, в зв’язку з чим   прийняття рішення у справі № 8/424 щодо визнання права власності на майно за ТОВ “Янат” ніяким чином не вплине на результати вирішення справи у третейському суді, не перешкоджає його розгляду.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову апеляційної інстанції та залишити в силі ухвалу місцевого господарського суду, мотивуючи касаційну скаргу доводами про неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, заявник в касаційній скарзі зазначає, що наявні підстави для зупинення провадження у справі за частиною 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України, оскільки поновлення провадження у справі № 8/424 унеможливлює права позивача при розгляді справи в третейському суді.

Інші учасники судового процесу відзив на касаційну скаргу не подали; сторони не скористались правом на участь представників у судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді –доповідача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарському суду в кожному конкретному випадку слід з’ясувати як пов’язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом, чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Пов’язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, що розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення, та є істотними для даної справи.

Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі. Тобто, господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок непідвідомчості, обмеженості предметом позову, неможливості розгляду тотожної справи, певної черговості розгляду вимог.

При цьому поняття інших судів включає суди загальної юрисдикції, в тому числі спеціалізовані, та інші органи, що входять до складу судової системи України згідно зі статтею 3 та частиною 1 статті 18 Закону України “Про судоустрій України”, а також створений відповідно до закону арбітраж (третейський суд).

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України ухвала господарського суду, якою спір не вирішується по суті, повинна містити, зокрема, мотиви винесення ухвали з посиланням на законодавство та висновок з розглянутого питання.

Натомість ухвала місцевого господарського суду  не відповідає вимогам статей 79 та 86 Господарського процесуального кодексу України, оскільки не містить будь-яких мотивів в обґрунтування висновку про необхідність зупинення провадження у даній справі в частині пов’язаності з нею іншої справи та неможливості розгляду даної справи. Саме по собі зазначення про пов’язаність предмету спору з предметом спору в іншій справі не може бути підставою для застосування частини 1 статт1 79 господарського процесуального кодексу України.

Апеляційним судом при визначенні наявності підстав для зупинення провадження у справі помилково вказано, що прийняття рішення у справі № 8/424 щодо визнання права власності на майно за ТОВ “Янат” ніяким чином не вплине на результати вирішення справи у третейському суді, не перешкоджає його розгляду.

Правильне застосування частини 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України передбачає протилежне - чи вплине результат вирішення спору у третейському суді на результати розгляду даної справи.

Водночас скасовуючи ухвалу місцевого суду про зупинення провадження у справі, апеляційний суд перевірив обставини щодо неможливості розгляду справи № 8/424 до вирішення справи третейським судом та вказав, що підстави та наслідки визнання правочину недійсним не залежить від підстав розірвання правочину.

Касаційна скарга не містить будь-яких обґрунтувань щодо неправильного застосування апеляційним судом норм процесуального права в частині застосування статті 79 Господарського процесуального кодексу України, наведені в ній доводи стосуються оцінки обставин справи судом.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для скасування постанови апеляційної інстанції з урахуванням мотивів, викладених у даній постанові.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 3 статті 1119, статтею 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “ЛЗПС” залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.12.2006 року у справі № 8/424 господарського суду Дніпропетровської області залишити без змін.

Головуючий                                                                                    Т. Дроботова

Судді:                                                                                               Н. Волковицька

Л. Рогач