донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

15.05.2007 р.                                                                            справа №15/342

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:
Шевкової  Т.А.

суддів
Діброви  Г.І. , Стойка  О.В.

за участю представників сторін:

від позивача:
Андрєєнков А.В. дов. №Н-01/470 від 13.02.2007р.
Ігнатова Н.О. дов. №Н-01/469 від 13.02.2007р.,

від відповідача 1:
від відповідача 2:
не з’явився
Херувімов Ю.В. дов. б/н від 15.02.2007р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Державного підприємства "Донецьквантажтранс" м.Донецьк

на рішення господарського суду

Донецької області

від
22.03.2007 року

по справі
№ 15/342 (суддя О.І.Склярук)

за позовом
Державного підприємства "Донецька залізниця" м.Донецьк

до відповідачів
1. Державного підприємства "Вугілля України" м.Київ
2. Державного підприємства “Донецьквантажтранс” м.Донецьк

про
стягнення 27539грн. 50коп

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство “Донецька залізниця” м.Донецьк звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Державного підприємства “Вугілля України” м. Київ про стягнення плати за користування вагонами у сумі 27539грн.50коп. (з ПДВ) нарахованої за період січень-березень 2006р. по станції Донецьк.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на ст.ст.73, 119 Статуту залізниць України, “Правила користування вагонами і контейнерами”, які затверджені Наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999р. №113, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 15.03.1999р. за №165/3458, відомості плати за користування вагонами, умови договору №1/104 від 23.05.2005р. про експлуатацію залізничної під’їзної колії ДП “Донецьквугілля” при станції Донецьк Донецької залізниці.

Господарський суд Донецької області ухвалою від 22.01.2007р.  залучив до участі у справі в якості другого відповідача Державне підприємство “Донецьквантажтранс” м. Донецьк.

Державне підприємство “Вугілля України” подало клопотання №5260/06 від 31.01.07р., яким, на підставі статті 25 ГПК України, просило замінити відповідача по справі №15/342 ДП “Вугілля України” в особі відокремленого підрозділу “Вантажно-транспортне управління” у м.Донецьку на його правонаступника “Державне підприємство “Донецьквантажтранс”.

Господарський суд Донецької області рішенням від 22.03.2007р. виключив зі складу відповідачів Державне підприємство “Вугілля України” м. Київ, позовні вимоги задовольнив, стягнувши з Державного підприємства “Донецьквантажтранс” на користь Державного підприємства “Донецька залізниця” плату за користування вагонами у сумі 27539грн.50коп., витрати по сплаті державного мита у сумі 275грн.40коп., витрати по сплаті  інформаційно-технічного забезпечення судового процесу у сумі 118грн.00коп.

Господарський суд визнав правомірними дії залізниці по нарахуванню плати за користування вагонами у сумі 27539грн.50коп. (в тому числі ПДВ у сумі 4589грн.92коп.), відхилив доводи відповідача про те, що залізницею невірно визначено вантажні операції як подвійні, що стало причиною неправильного нарахування плати за користування вагонами.

Посилання відповідача на те, що позивачем пропущений 6 місячний строк позовної давності господарський суд відхилив, виходячи з того, що в даному випадку відповідач не є вантажовідправником або вантажоодержувачем, у розумінні статі 6 Статуту залізниць України, а є лише власником під’їзної колії, тому на спірні відносини не повинен застосовуватися 6 місячний строк позовної  давності.

Державне підприємство “Донецьквантажтранс” м.Донецьк, не погоджуючись з рішенням господарського суду, подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду Донецької області від 22.03.2007р. у справі №15/342 скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

Заявник скарги вважає, що при розгляді справи господарським судом не були з’ясовані обставини, що мають значення для справи, вважає висновки суду викладені у рішенні необґрунтованими.

Заявник скарги вважає, що господарський суд, в порушення вимог ст.ст. 42, 43 Господарського процесуального кодексу України, не прийняв заходів до всебічного, повного та об’єктивного дослідження всіх обставин справи, вважає, що судом були повністю підтримані доводи позивача, вказані в позовній заяві, а заперечення відповідача не прийняті до уваги.

Заявник скарги вважає, що господарський суд не з’ясував конкретну  причину спору в частині відмови відповідача від оплати нарахованої плати за користування вагонами в сумі 27539грн.50коп. (в тому числі ПДВ –4589грн.92коп.), яку він вважає нарахованою з порушенням абзацу 19 пункту 4 Правил користування вагонами і контейнерами.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до ст.ст.28-29 Закону України “Про судоустрій” та ст.101 Господарського процесуального кодексу України на підставі встановлених фактичних обставин переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи.

Відповідно до ст.129 Конституції України, ч.4 ст.9 Закону України “Про судоустрій в Україні”, статей 44, 811 Господарського процесуального кодексу України був здійснений запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації та складено протокол.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України  у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Державне підприємство “Донецька залізниця” свої позовні вимоги про стягнення плати за користування вагонами обґрунтувало тим, що дії відповідача про відмову від оплати 27539грн.50коп. не відповідають Статуту залізниць України та умовам договорів, в зв’язку з чим просило господарський суд суму 27539грн.50коп. стягнути на його користь з відповідача в примусовому порядку.

Позивачем в підтвердження позовних вимог надані копії відомостей плати за користування вагонами форми ГУ–46, копія договору №1/104 від 23.05.2005р. про експлуатацію залізничної під’їзної колії ДП “Донецьквугілля” при станції Донецьк Донецької залізниці, копія договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги № 418 від 23.08.2005р., пам’ятки про користування вагонами (контейнерами).

Відповідно до статті 17 Статуту залізниць України перевезення вантажів залізничним транспортом організується на договірних засадах. Статтею 71 Статуту залізниць України встановлено, що взаємовідносини залізниці з підприємством, порядок і умови експлуатації залізничних під'їзних колій, визначаються договором.

Згідно з пунктом 2.1 Правил обслуговування залізних під'їзних колій взаємовідносини залізниці з підприємствами, які виконують вантажі роботи на під'їзних колій або договорами про подачу та забирання вагонів.

Частиною першою статті 73 Статуту залізниць України передбачений порядок обслуговування контрагентів-підприємств, що мають у межах залізничної під'їзної колії іншого підприємства свої склади або залізничні колії, які до неї примикають, встановлюється договорами, що укладаються без участі залізниці, безпосередньо між контрагентами і підприємством, якому належить залізнична під'їзна колія. Відповідальність перед залізницею за користування вагонами контрагентом, збереження вантажів та вагонів несе підприємство, якому належить залізнична під'їзна колія.

Згідно ст.119 Статуту залізниць України за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами – суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами.

Між Державним підприємством „Донецька залізниця” та ДП „Донецьквугілля” 23.05.2005року був укладений договір №1/104 на експлуатацію залізничної під'їзної колії ДП „Донецьквугілля” при станції Донецьк Донецької залізниці.

Умовами даного договору передбачено, що вагони подаються залізницею на під'їзну колію ДП „Донецьквугілля” для нього і його контрагентів та зараховуються у користування власнику колії. Виключення вагонів із користування власника колії здійснюється моментом закінчення приймально-здавальних операцій, оформлення пам'яток користування вагонами та підписання їх представниками залізниці і власника колії.

Пунктом 14 договору зазначено, що відповідач сплачує позивачу плату за користування всіма вагонами, зданими на під'їзну колію згідно Правил користування вагонами і контейнерами.

Як вбачається з матеріалів справи у січні-березні 2006р. позивачем на під'їзну колії, що належить відповідачу, подавалися вагони для нього та його контрагентів для вивантаження та навантаження, які зараховувалися в користування власнику під’їзної колії –відповідачу.

Пунктом 3 Правил користування вагонами та контейнерами  передбачено, що облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станції відправлення та призначення за „Відомістю плати за користування вагонами (контейнерами)”, яка складається на підставі, зокрема, пам'яток про користування вагонами (контейнерами) форми ГУ-45.

Відповідно до розділів 2, 3 Правил користування вагонами та контейнерами облік часу перебування вагонів на під’їзній колії відповідача  проводився станцією Донецьк за відомостями плати користування вагонами форми ГУ–46 №№ 011002, 011003, 0111006, 012009, 012013, 013016, 013018, 013019, 014021, 014022, 014024, 014025, 015026, 015028, 015030, 016032, 016037, 016035,  021041, 021042, 021046, 02248, 022051, 023055, 023061, 024062, 024068, 024064, 025070, 025072, 025075, 025074, 026078, 031081, 031082, 031085, 032089, 032091, 033093, 033094, 032090, 033097, 034103, 034107,  035108, 035109, 035111, 035113, 036114, 035115, 036118, 036119, 036121.

У вищевказаних відомостях плати за користування вагонами визначений час користуваннями вагонами за даними відповідних пам’яток про користування вагонами.

Таким чином, за умовами договору всі вагони були передані залізницею в користування безпосередньо власнику залізничної під’їзної колії (п.5 договору).

Власником під’їзної колії оформлювалися пам’ятки про користування вагонами і відомості плати за користування вагонами відповідно п.п. 3 п.16 договору, саме власник під’їзної колії, відповідно до п.14 договору здійснював розрахунки із залізницею за користування всіма вагонами зданими на під’їзну колію.

Відповідно до пункту 12 Правил користування вагонами і контейнерами загальний час за якій вноситься вантажовласником плата за користування вагонами включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника.

Відповідно статті 119 Статуту залізниць України та п.п.4, 12 Правил користування вагонами і контейнерами відповідач повинен був сплатити залізниці плату за користування вагонами за весь час перебування вагонів в його безпосередньому розпорядженні, якій зазначений у відповідних пам’ятках про користування вагонами.

Доводи відповідача про те, що залізницею неправильно здійснено розрахунок плати за користування вагонами із застосуванням ставок встановлених для подвійних операцій не є підставою для звільнення відповідача від внесення нарахованої плати, оскільки залізницею у даному випадку плата за користування нарахована у меншому розмірі ніж передбачено діючим законодавством. Оскільки плата за користування вагонами розрахована із застосуванням п.4 Правил користування вагонами і контейнерами, із застосуванням знижки встановленої для подвійних операцій, дані в пам’ятках про користування вагонами і контейнерами свідчать про те, що вагони після вивантаження їх одним контрагентом та до подавання їх під навантаження іншому контрагенту залізниці відповідачем не поверталися, підтверджують той факт, що весь час вагони знаходилися на під’їзній колії у розпорядженні власника під’їзної колії, відповідача по справі. Відповідачем доказів повернення вагонів залізниці раніше, ніж зазначено в пам’ятках не надано.

Таким чином, позивачем на підставі статті 119 Статуту залізниць України, п.п.4, 12 Правил користування вагонами та контейнерами та умов договору від 23.05.2005р. №1/104, правомірно нарахована плата за користування вагонами за весь час, якій вагони знаходилися в його користуванні, у тому числі і невизнана відповідачем сума 27539грн.50коп.

Враховуючі вищенаведене, господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність позовних вимог у сумі 27539грн.50коп. та визнав їх такими, що підлягають задоволенню.

ДП “Донецька залізниця” звернулось до господарського суду Донецької області з позовом 04.10.2006р., про що свідчить штамп канцелярії господарського суду про прийняття позовних матеріалів.

Відповідно до статті 137 Статуту залізниць України позови залізниць до вантажовідправників, вантажоодержувачів і пасажирів, що випливають із цього статуту можуть бути подані до суду протягом 6 місяців.

Зазначений шестимісячний термін обчислюється з дня настання події, що стала підставою для подання позову.

Залізницею зарахування вагонів в користування та нарахування плати за користування вагонами здійснено за відомостями плати за користування з січня по березень 2006р.

Відповідно до п.3.2 договору № 418 від 23.08.2005р. про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги залізниця повинна списувати відповідні суми (провізну плату, додаткові збори, штрафи) з особового рахунку відповідача на підставі перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами і контейнерами.

Таким чином, днем настання події, що стала підставою для подання позову є дата складення відомостей плати за користування вагонами і контейнерами. Остання за датою відомість плати за користування вагонами № 036121-06 складена 29.03.2006р.

При наявності даних обставин, слід визнати, що позивачем пропущений  встановлений статтею 137 Статуту залізниць України строк для подачі позову до суду про стягнення плати за користування вагонами з січня по березень 2006р. у сумі 27539грн.50коп.

Наведені позивачем причини пропуску строку, а саме неоднакова практика застосування строків позовної давності Вищим господарським судом України та Верховним Судом України не можуть бути визнані поважними причинами пропуску строку позовної давності. Позивачем не наведено інших поважних причин пропуску строку для подання позову.

Враховуючі вищенаведене, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду вважає, що позивачем без поважних причин пропущено строк для подачі позову до суду, тому позов про стягнення плати за користування вагонами у сумі 27539грн.50коп. задоволенню не підлягає, так як відповідно до ч.4 статті 267 Цивільного Кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Господарський суд помилково, в порушення статті 137 Статуту залізниць України, частини 5 статті 315 Господарського Кодексу України, дійшов до висновку про те, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню шестимісячний строк для пред’явлення позову.

Приймаючі до уваги викладене, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду вважає, що позовні вимоги ДП “Донецька залізниця” про стягнення плати за користування вагонами у сумі 27539грн.50коп. (з ПДВ) нарахованої за період січень-березень 2006р. по станції Донецьк задоволенню не підлягають, рішення господарського суду Донецької області від 22.03.2007р. у справі №15/342 –підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.49, 99, 101, 102, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд –

П О С Т А Н О В И В :

Рішення господарського суду Донецької області від 22.03.2007р. у справі № 15/342 скасувати.

Відмовити Державному підприємству “Донецька залізниця” м.Донецьк у задоволенні позову до Державного підприємства “Донецьквантажтранс” м.Донецьк про стягнення плати за користування вагонами у сумі 27539грн.50коп. (з ПДВ) нарахованої за період січень-березень 2006р. по станції Донецьк у зв’язку з пропуском строку для пред’явлення позову.

Стягнути з Державного підприємства “Донецька залзіниця” м.Донецьк на користь Державного підприємства “Донецьквантажтранс” м.Донецьк 137грн.70коп. суми державного мита, сплаченого при зверненні з апеляційною скаргою.

Господарському суду Донецької області згідно з вимогами статті 117 Господарського процесуального кодексу України видати наказ у відповідності до вимог, які встановлені до виконавчого документу Законом України “Про виконавче провадження”.

Головуючий          Т.А.  Шевкова

Судді:          Г.І.  Діброва

О.В.  Стойка

Надруковано 6  прим.:

1 –позивачу

2, 3 –відповідачам

4 – у  справу

5 –ДАГС

6  – госп. суду