ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2007                                                                                    Справа № А38/159

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Швець В.В.(доповідач),

суддів: Тищик І.В., Сизько І.А.

при секретарі судового засідання: Гайдук Ю.А.

за участю представників:

від позивача: Позивач: Земляний О.Ю., довіреність №29  від 15.03.06,  представник;

від відповідача: Шарлай Л.В., довіреність №9303/9/10-017 від 20.06.06, завідувач сектору;

від відповідача: Сеннов О.А., довіреність №14858/9/10-017 від 10.08.06, головний державний податковий інспектор.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дніпропетровської міжрайонної державної податкової інспекції Дніпропетровської області;

на постанову господарського суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2006 року;

у справі №А38/159-06;

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю “Дерлінг”, місто Дніпропетровськ;

до Дніпропетровської міжрайонної державної податкової інспекції, Дніпропетровської області;

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю “Дерлінг” звернувся до господарського суду з позовом, в якому просить з урахуванням доповнень до позовної заяви, визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення:

№/0 від 29 березня 2006 року;

№/1 від 3 травня 2006 року, про визначення Позивачу податкового зобов’язання з податку на прибуток на загальну суму 32243,1 гривень, у тому числі за основним платежем 26869,25 гривень та за штрафними (фінансовими) санкціями 5373,85 гривень, прийнятих Відповідачем Дніпропетровською міжрайонною державною податковою інспекцією.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Відповідач помилково визнав порушення Позивачем підпункту 7.3.3 пункту 7.3 статті 7 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, оскільки у Позивача виникла заборгованість від купівлі акцій емітентів і не підпадає під визначення заборгованості, яке вживається в підпункті 7.3.3 пункту 7.3 статті 7 вищевказаного Закону, оскільки придбані цінні папери Позивачем не підтверджують відносини боргу, а тому на дану операцію не можуть розповсюджуватись вимоги даного підпункту щодо перерахування заборгованості.

Крім того, неправомірним є висновок Відповідача про порушення підпункту 5.5.1 пункту 5 статті 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, щодо неправомірного віднесення та відображення до складу валових витрат у 2004 році суми витрат у розмірі 1079800 гривень, яка пов’язана з нарахуванням відсотків за отримання кредиту на покупку цінних паперів.

Оскільки до складу валових витрат відносяться будь-які витрати, пов’язані з виплатою або нарахуванням процентів за борговими зобов’язаннями (у тому числі за будь-якими кредитами, депозитами) протягом звітного періоду, якщо такі виплати або нарахування здійснюються у зв’язку з веденням господарської діяльності платника податку.

Крім того, Відповідачем неправомірно було відмовлено Позивачу в прийнятті декларації з від’ємним значенням об’єкта оподаткування за 1 квартал 2005 року, 1 півріччя 2005 року, 9 місяців 2005 року.

Тому що валові витрати були задекларовані Позивачем при поданні річної податкової декларації за 2005 рік, а при проведенні перевірки Позивачем були надані всі необхідні документи, які підтверджують дані валові витрати за 9 місяців 2005 року.

Постановою господарського суду у справі №А38/159 від 29 вересня 2006 року (суддя Бишевська Н.А.) позовні вимоги задоволені повністю.

Приймаючи спірну постанову господарський суд послався на те, що відповідно до підпункту 7.3.2 пункту 7.3 статті 7 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” витрати, понесені (нараховані) платником податку в іноземній валюті протягом звітного періоду у зв’язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до валових витрат такого платника податку, визначаються у сумі, що має дорівнювати балансовій вартості такої іноземної валюти, визначеної згідно із положеннями підпунктів 7.3.1, 7.3.4, 7.3.6 цієї статті, і не підлягають перерахуванню у зв’язну із зміною обмінного курсу гривні протягом такого звітного періоду.

Позивач відобразив у податковому обліку витрати, пов’язані з придбанням акцій за договором у сумі, яка дорівнює балансовій вартості іноземної валюти за договором, і не здійснював перерахунок витрат, нарахованих в іноземній валюті при придбанні акцій, у зв’язку із зміною обмінного курсу гривні.

Стосовно порушення Позивачем підпункту 5.5.1 пункту 5 статті 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” на думку Відповідача яке виразилось у тому, що Позивачем за 2004 рік неправомірно до складу валових витрат віднесена та відображена сума витрат у розмірі 1079800 гривень, пов’язана з нарахуванням відсотків за отримання кредиту на покупку цінних паперів господарський суд послався на те, що відповідно до підпункту 5.5.1 пункту 5 статті 5 вищевказаного Закону до складу валових витрат відносяться будь-які витрати, пов’язані з виплатою або нарахуванням процентів за борговими зобов’язаннями (у тому числі за будь-якими кредитами, депозитами) протягом звітного періоду, якщо такі виплати або нарахування здійснюються у зв’язку з веденням господарської діяльності платника податку.

Господарським судом встановлено, що Позивач фактично сплатив за користування кредитом та відсотків по ньому у III кварталі 2004 року і включив до складу валових витрат суму відсотків за користування кредитних коштів у розмірі 1079756 гривень з моменту фактичної сплати відсотків за кредитним договором згідно з вищевказаною нормою.

Тобто, Позивач правомірно відніс суму відсотків за кредит банку у розмірі 1079800 гривень до складу валових витрат.

Відповідач не погодившись з постановою господарського суду подав апеляційну скаргу.

Вважає, що вона винесена з порушенням закону.

Господарський суд при винесенні постанови неповно з’ясував усі обставини справи тому неправильно застосував норми матеріального права.

Відповідач просить спірну постанову скасувати та у позовних вимогах відмовити посилаючись на те, що відповідно до підпункту 7.3.3  пункту 7.3 статті 7 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, балансова вартість заборгованості, основна сума якої (без процентів, комісій та  винагород) виражена в іноземній валюті, відображається у податковому обліку платника податку шляхом перерахунку її суми в гривні за офіційним (обмінним) курсом Національного банку України, що діяв на дату її оприбуткування (виникнення).

Відповідач вважає, що відповідно до матеріалів справи, Позивач в порушення підпункту 4.1.1 пункту 4.1 статті 4 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” не визначив у бухгалтерському обліку та не відобразив у складі валових доходів декларації з податку на прибуток за звітний період 9 місяців 2005 року дохід, що виникає від перерахунку заборгованості в іноземній валюті від операцій з цінними паперами, що передбачено вищевказаною нормою.

Стосовно неправомірного віднесення до складу валових витрат та відображення у податковій звітності суми витрат підприємством за 2004 рік у розмірі 1079800 гривень, яка пов’язана з нарахуванням відсотків за отримання кредиту на покупку цінних паперів, Відповідач

вважає, що відповідно до вимог статті 8 Закону України “Про цінні папери та фондову біржу” акції можуть бути видані одержувачу (покупцю) тільки після повної оплати їх вартості.

Відповідно до підпункту 7.6.1 пункту 7 статті 7 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, платник податку веде окремий податковий облік фінансових результатів операцій з цінними паперами.

Якщо протягом звітного періоду доходи від продажу кожного з окремих видів цінних паперів, а також деривативів, отримані (нараховані) платником податку, перевищують витрати, понесені (нараховані) платником податку внаслідок придбання цінних паперів або деривативів такого ж виду протягом такого звітного періоду (з урахуванням від'ємного фінансового результату від операцій з цінними паперами чи деривативами такого ж, виду минулих періодів), прибуток включається до складу валових доходів такого платника податку за результатами такого звітного періоду.

Усі інші витрати та доходи такого платника податку, крім витрат та доходів за операціями з цінними паперами (корпоративними правами) та деривативами, визначеними цим підпунктом, беруть участь у визначенні об’єкта оподаткування такого платника податку на загальних умовах, встановлених цим Законом.

Таким чином, Відповідач вважає, що Позивач продав цінні папери за ціною, нижчою, ніж ціна придбання із урахуванням процентів банку за кредит, здійснюючи таким чином збиткову операцію.

Стосовно витрат, у розмірі 53800 гривень, які Позивач стверджує були понесені ним за 9 місяців 2005 року, але відображені у декларації з податку на прибуток лише за звітний період 2005 рік, то як обгрунтовує свій висновок Відповідач з декларації з податку на прибуток Позивача від 18 січня 2006 року за 2005 рік, у рядках 05, 05.1, 05.2, 05.3 К4 (коригування валових витрат), Позивачем проставлені “ –“.

На апеляційну скаргу Позивач надав заперечення, в якому посилається на те, що висновки, викладені в апеляційній скарзі безпідставні і необгрунтовані, тому просить постанову залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши представників сторін, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, вважає необхідним в задоволені апеляційної скарги відмовити.

Постанову місцевого господарського суду Дніпропетровської області залишити без змін.

Відмовляючи в задоволені апеляційної скарги судова колегія виходила з наступного:

Господарським судом у судовому засіданні встановлено, що 30 червня 2005 року Позивачем за договором К-740 були придбані акції на загальну суму 27973800 доларів США, що еквівалентно 141407559 гривень за курсом НБУ на дату зарахування акцій на рахунок підприємства Позивача ТОВ “Дерлінг”.

Позивач відобразив у податковому обліку витрати, пов’язані з придбанням акцій у сумі, яка дорівнює балансовій вартості іноземної валюти за договором, тобто у розмірі 141407559 гривень.

Відповідно до підпункту 7.3.2 пункту 7.3 статті 7 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” витрати, понесені (нараховані) платником податку в іноземній валюті протягом звітного періоду у зв’язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до валових витрат такого платника податку, визначаються у сумі, що має дорівнювати балансовій вартості такої іноземної валюти, визначеної згідно із положеннями підпунктів 7.3.1, 7.3.4, 7.3.6 цієї статті, і не підлягають перерахуванню у зв’язку із зміною обмінного курсу гривні протягом такого звітного періоду.

Стосовно посилання Відповідача на підпункт 7.3.3 пункту 7.3 статті 7 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” відповідно до якого непогашена протягом звітного періоду заборгованість, виражена в іноземній валюті, розглядається умовно поданою (погашеною в останній день звітного періоду за офіційним валютним (обмінним) курсом Національного банку України, що діяв на такий день, а балансова вартість такої заборгованості у наступному звітному періоді визначається на підставі такого перерахунку є помилковим.

Відповідно до абзацу 6 підпункту 7.3.3 пункту 7.3 статті 7 вищевказаного Закону чітко визначені випадки, у яких повинні застосовуватись його положення.

На підставі пункту 5 статті 3 Закону України “Про цінні папери та фондовий ринок” господарським судом правильно визначено, що до боргових цінних паперів віднесено:

облігації підприємств;

державні облігації України;

облігації місцевих позик;

казначейські зобов'язання України;

ощадні (депозитні) сертифікати;

векселі, тому до даного випадку поняття терміну заборгованість не відноситься.

Так, як акції, за якими виникла заборгованість у Позивача, не відносяться до цінних паперів, що засвідчують відносини боргу.

У цій же нормі визначено, що акції відносяться до пайових цінних паперів.

Тобто судова колегія погоджується з висновком господарського суду про те, що заборгованість Позивача, яка виникла в результаті здійснення операції за договором не підпадає під визначення заборгованості, яке вживається в розумінні підпункту 7.3.3 пункту 7.3 статті 7 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”.

Оскільки придбані підприємством Позивача цінні папери не підтверджують відносини боргу, і тому на дану операцію не можуть розповсюджуватись вимоги даного підпункту щодо перерахування заборгованості.

Стосовно порушення Позивачем підпункту 5.5.1 пункту 5 статті 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” на думку Відповідача, виразилось у тому, що Позивачем за 2004 рік неправомірно до складу валових витрат віднесена та відображена сума витрат у розмірі 1079800 гривень, пов’язана з нарахуванням відсотків за отримання кредиту на покупку цінних паперів судова колегія також згодна з висновком суду відповідно до якого

На підставі вищевказаної норми до складу валових витрат відносяться будь-які витрати, пов’язані з виплатою або нарахуванням процентів за борговими зобов’язаннями (у тому числі за будь-якими кредитами, депозитами) протягом звітного періоду, якщо такі виплати або нарахування здійснюються у зв’язку з веденням господарської діяльності платника податку.

Кредитним договором передбачено, що за користування кредитом позичальник виплачує відсотки у розмірі 12 відсотків річних з дати списання коштів з судного рахунку до дати повної сплати кредиту за договором.

Господарським судом встановлено, що Позивач фактично сплатив за користування кредитом та відсотків по ньому у III кварталі 2004 року і включив до складу валових витрат суму відсотків за користування кредитних коштів у розмірі 1079756 гривень з моменту фактичної сплати відсотків за кредитним договором згідно з вищевказаною нормою.

Тому судова колегія вважає, що Позивач правомірно відніс суму відсотків за кредит банку у розмірі 1079800 гривень до складу валових витрат.

Крім того, Відповідачем неправомірно було відмовлено Позивачу в прийнятті декларації з від’ємним значенням об’єкта оподаткування за 1 квартал 2005 року, 1 півріччя 2005 року, 9 місяців 2005 року, тому що валові витрати були задекларовані Позивачем при поданні річної податкової декларації за 2005 рік.

У судовому засіданні було встановлено, що при проведенні перевірки, Позивачем були надані всі необхідні документи, які підтверджують дані валові витрати за 9 місяців 2005 року.

Відповідач не заперечує правомірність нарахування валових витрат у розмірі 53800 гривень, але Відповідач не надав суду жодних обгрунтувань того, що ці витрати не були враховані під час перевірки.

Відповідач вважає правильним вказані валові витрати врахувати під час проведення наступної перевірки.

Судова колегія вважає таку думку помилковою та не може бути реалізоване у зв'язку з невідповідністю вимогам Закону.

Вказані валові витрати не можуть бути враховані під час наступної перевірки, оскільки вони були понесені та нараховані за період, який перевірявся під час даної перевірки. Ці валові витрати не мають відношення до періоду, за який буде проводитись наступна перевірка.

Відповідно до абзацу “б” підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”,

контролюючий орган зобов’язаний самостійно визначити суму податкового зобов’язання платника податків у разі якщо дані документальних перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов’язань, заявлених у податкових деклараціях.

Тому судова колегія вважає, що Відповідач повинен був сам визначити податкове зобов’язання Позивача, збільшивши валові витрати за 9 місяців 2005 року на 53800 гривень.

Оскільки під час проведення перевірки йому були надані документи, які підтверджують витрати Позивача у розмірі 53800 гривень, але ці витрати не знайшли своє відображення в податкових деклараціях за 9 місяців 2005 року.

З урахуванням вищевикладеного судова колегія вважає апеляційну  скаргу залишити без задоволення, постанову залишити без змін.

На підставі наведеного та керуючись статтями 160, 167, 200, 205, 206 КАС України суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської міжрайонної державної податкової інспекції Дніпропетровської області, залишити без задоволення.

Постанову господарського суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2006 року у справі №А38/159-06, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом одного місяця до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий                                                                       В.В. Швець

Судді                                                                                І.В. Тищик

І.А. Сизько