ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2007                                                                                             Справа № А23/220

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:                   головуючого судді –Тищик І.В.- доповідач,

суддів –Сизько І.А., Верхогляд Т.А.

при секретарі –Заєць П.Л.

за участю представників

позивача: Шульгат В.В.

відповідача: Звягіна В.В., Тітов Є.Г.

розглянувши у судовому засіданні  апеляційну скаргу Західно-Донбаської об’єднаної державної податкової інспекції, м. Павлоград Дніпропетровської області на постанову господарського суду Дніпропетровської  області від 26.10.06 року у справі № А23/220

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Оскар”, м. Павлоград Дніпропетровської області

до Західно-Донбаської об’єднаної державної податкової інспекції, м. Павлоград Дніпропетровської області

про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 26.10.06 року у справі № А23/220 (суддя Добродняк І.Ю.) позовні вимоги задоволено та визнано недійсними податкові повідомлення-рішення Західно-Донбаської ОДПІ № /3 від 14.07.2006р. в частині визначення суми податкового зобов’язання з податку на прибуток підприємства в розмірі 19091,59 грн., в тому числі за основним платежем –14917,40грн., за штрафними (фінансовими) санкціями –4174,19 грн.  та № /3 від 14.07.2006р. у повному обсязі.

Вмотивовуючи рішення, господарський суд дійшов висновку про те, що подані позивачем документи в повній мірі відображають здійснені операції позивача з придбання лікеро-горілчаних напоїв за договорами купівлі-продажу (постачання) в межах власної господарської діяльності позивача і є такими, що пов’язані з веденням його фінансово-господарської діяльності.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач –Західно-Донбаська ОДПІ, звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати постанову господарського суду та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позову. При цьому скаржник посилається на те, що надані до суду товарно-транспортні накладні оформлені з порушеннями правил оформлення документів на перевезення, що позбавляє останні доказової сили, та надані не в повному обсязі. За викладених обставин нарахування підприємству податку на прибуток та податку на додану вартість відповідач вважає правомірним.

Позивач у запереченнях на апеляційну скаргу вважає доводи, викладені у апеляційній скарзі, необґрунтованими та просить залишити скаргу без задоволення, а постанову господарського суду без змін.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

14.07.2006р. за результатами адміністративного оскарження Західно-Донбаською ОДПІ були прийняті податкові повідомлення-рішення, якими ТОВ „Оскар” були визначені наступні податкові зобов’язання:

№ /3 - з податку на прибуток у сумі 19197,79 грн. (14988,20 грн. –основний платіж, 4209,59 грн. –штрафні (фінансові) санкції);

№ /3 –з податку на додану вартість у сумі 42560,78грн. (28373,85грн. - основний платіж, 14186,93 грн. –штрафні (фінансові) санкції).

Підставою для прийняття вказаних податкових повідомлень-рішень явився акт від 07.12.2005р. № 19/280-23-1-30669334 про результати планової документальної перевірки ТОВ „Оскар” з питання дотримання вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.07.2004р. по 30.06.05р. Проведеною перевіркою було встановлено заниження підприємством податку на прибуток внаслідок відсутності товарно-транспортних накладних на отримання лікеро-горілчаних виробів від постачальників в порушення п.5.3 ст.5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”.

В порушення пп.7.4.1, 7.4.2, 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” позивачем віднесено до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість з витрат по придбанню вищевказаних лікеро-горілчаних виробів.

В порушення пп.7.4.1 п. 7.4 ст. 7 зазначеного Закону  до складу податкового кредиту у червні 2005р. позивачем віднесено ПДВ від вартості товарів, які склали приріст товарних запасів і які не віднесені до складу валових витрат.

Як убачається з матеріалів справи, позивачем на підставі договорів купівлі-продажу (постачання) за період з січня по травень 2005р. придбані лікеро-горілчані вироби в асортименті на загальну суму 71603, 48 грн., в тому числі ПДВ –11933,85 грн. Вартість лікеро-горілчаних виробів у сумі 59669,62 грн. віднесена позивачем до складу валових витрат в І півріччі 2005р., відповідно, податок на додану вартість у розмірі 11933,85 грн. –до складу податкового кредиту відповідних звітних періодів.

В силу п. 5.1 ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” валовими витратами являється сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальних формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються платником податку для використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до пп.5.3.9 п. 5.3 ст. 5 вказаного Закону не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов’язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Факт виконання договорів підтверджено позивачем видатковими, податковими та розрахунковими документами, що містяться в матеріалах справи.

Натомість скаржник вважає, що єдиним юридичним документом, на підставі якого позивач повинен був здійснити оприбуткування товару, являються товарно-транспортні накладні на перевезення вказаних вище лікеро-горілчаних виробів, які являються документами суворого обліку. При цьому скаржник посилається на приписи Інструкції про застосування форм товарно-транспортних накладних на переміщення спирту етилового, високооктанових кисневмісних домішок та алкогольних напоїв, затверджену наказом Міністерства транспорту України від 17.08.2004р. №736, постанови КМ України від 19.04.93р. №283 „Про встановлення порядку виготовлення бланків цінних паперів і документів суворого обліку” та від 17.06.2004р. № 786.

Колегія суддів вважає безпідставним вказане твердження, оскільки наведені підзаконні нормативні акти регулюють правовідносини з перевезення спирту етилового, високооктанових кисневмісних домішок та алкогольних напоїв (а не порядок податкового обліку) і відповідальність за порушення яких наступає у відповідності з нормами Закону України „Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів”.

Жодний правовий акт не надає товарно-транспортній накладній статусу єдиного документа, виключно на підставі якого відбувається списання товарно-матеріальних цінностей у вантажовідправника і оприбуткування їх у вантажоотриму- вача.

Умовами договорів купівлі-продажу (постачання), укладеними позивачем з постачальниками лікеро-горілчаних виробів, передбачено, що доставка товару здійснюється силами та засобами продавця, внаслідок чого у позивача відсутні зобов’язання з перевезення товару та відшкодування витрат, пов’язаних  з доставкою товару. За викладених обставин відсутність у позивача товарно-транспортних накладних на перевезення вантажу не спростовує факту придбання підприємством обумовленого цими договорами товару.

Відповідні товарно-транспортні накладні були надані позивачем на вимогу суду, однак, відповідач  не вважає останні належними доказами у справі.

З матеріалів справи убачається, що належність ТТН як доказів у справі не оспорювалася відповідачем при розгляді справи судом першої інстанції, дані доводи виникли в зв’язку зі зверненням відповідача до апеляційного суду.

Недоліки в заповненні податкових накладних, посилання на які містить апеляційна скарга, на думку колегії суду, не роблять накладні недійсними, не свідчать про їх неналежність та недопустимість як доказів. Матеріали справи в сукупності свідчать про достовірність підтвердження фактичності здійснення господарських операцій позивачем з придбання лікеро-горілчаних виробів, про отримання останніх в межах господарської діяльності підприємства і пов’язані з веденням його фінансово-господарської діяльності.

Колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про правомірність віднесення до складу валових витрат витрат на придбання лікеро-горілчаних виробів в сумі 59669,62 грн. та до складу податкового кредиту ПДВ з зазначених операцій у розмірі 11933,85 грн.

Окрім того, колегія суддів вважає безпідставним зменшення позивачу податкового кредиту за червень 2005 року на суму ПДВ від вартості товарів, які склали приріст товарних запасів на суму 16440 грн.

Пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість”, на порушення якого посилається скаржник, законодавець не ставить віднесення сум ПДВ до складу податкового кредиту відповідного звітного періоду в залежність від результатів обліку приросту (убутку) балансової вартості покупних товарів (крім активів, що підлягають амортизації, цінних паперів та деривативів), матеріалів, сировини, комплектуючих виробів та напівфабрикатів на складах, у незавершеному виробництві та залишках готової продукції в порядку, передбаченому п. 5.9 ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”.

В абз. 4, 5 вказаного вище п. 5.9 мова йдеться про різницю (приріст або убуток), яка впливає лише на визначення об’єкта оподаткування податком на прибуток, а не про порядок віднесення (або невіднесення) витрат до складу валових витрат взагалі і порядок формування податкового кредиту з податку на додану вартість.

За вказаних обставин нарахування позивачу податку на прибуток в оспорюваній сумі, податку на додану вартість та застосування штрафних санкцій по вказаних податках являється безпідставним.

З огляду на відповідність висновків викладених у постанові суду, обставинам справи та чинному законодавству колегія суддів дійшла висновку про безпідставність вимог відповідача щодо скасування цієї постанови. Доводи відповідача не приймаються колегією суддів в силу викладеного.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 160, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України,  суд

УХВАЛИВ :

Постанову господарського суду Дніпропетровської області від 26.10.2006 року у справі № А23/220 залишити без змін, а апеляційну скаргу Західно-Донбаської об’єднаної державної податкової інспекції  - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом одного місяця до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий                                                                              І.В.Тищик

Судді:                                                                                         І.А.Сизько

Т.А.Верхогляд