ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И

16.01.2007                                                           Справа № 13/436-АП-06

Господарський суд Херсонської області у складі судді  Закуріна М. К. при секретарі Фінаровій О.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Відкритого акціонерного товариства "Херсонське автотранспортне підприємство 16563"

до Управління Пенсійного Фонду України в Дніпровському районі м. Херсона

за участю представників:

позивача –Ващук Я.В. (адвокат),

відповідача –Довгошия Л.М. (завідуюча юридичним сектором),

про визнання нечинним рішення відповідача № 93 від 28 липня 2006 року про застосування фінансових санкцій в сумі 62914,53 грн. та пені в розмірі 26398,53 грн.,

в с т а н о в и в:

Відповідно до позовної заяви вимоги ґрунтуються на факті порушення відповідачем положень статті 61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те ж саме правопорушення.

Відповідачем зазначені вимоги не визнаються з посиланням на положення статті 109 Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”, відповідно до якої за несплату або несвоєчасну сплату страхувальниками страхових внесків до них застосовуються штраф залежно від строку затримки платежу та одночасно на суми несплачених (не перерахованих) страхових внесків і фінансових санкцій нараховується пеня.

Згідно до положень статті 6 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до початку діяльності окружного адміністративного суду адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішуються відповідним господарським судом за правилами Кодексу адміністративного судочинства України. У зв’язку з тим, що за пунктом 1 вказаних Прикінцевих положень КАС України набрав чинності з 1 вересня 2005 року, судове рішення за даною справою винесено з дотриманням вимог КАС України.

З матеріалів справи слідує, що рішенням Управління Пенсійного фонду Дніпровського району м. Херсона № 93 від 28 липня 2006 року до Відкритого акціонерного товариства „Херсонське автотранспортне підприємство 16563” застосовані штрафні санкції в розмірі 62914,53 грн. та нарахована пеня в розмірі 26398,53 грн. Проте текст оспорюваного рішення не містить даних про повний склад економічного правопорушення, у зв'язку з яким до позивача застосовано штраф і пеню. Зокрема не вказано в чому саме полягає  таке порушення.

Разом з тим, відповідно до розрахунку фінансових санкцій та пені вказані суми нараховані у зв’язку з несвоєчасною сплатою страхових внесків на загальнообов’язкове пенсійне страхування ВАТ” Херсонське автотранспортне підприємство 16563” в період з 1 липня 2005 року 27 липня 2006 року, при цьому штраф застосований з розрахунку 50%, оскільки затримка  сплати складала понад 90 календарних днів.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування передбачені Законом України  „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”.

Зокрема, за статтею 1 Закону під страховими внесками розуміються кошти відрахувань на соціальне страхування та збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені згідно із законодавством, що діяло раніше; кошти, сплачені на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування відповідно до цього Закону. В свою чергу за статтею 20 Закону страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12 і 15 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. Сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду. Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Частиною 2 статті 106 названого Закону визначено, що суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій. А пункт 2 частини 9 тієї ж статті 106 Закону встановлено, що за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або територіальними органами Пенсійного фонду, накладається штраф залежно від строку затримки платежу в розмірі: 10 відсотків своєчасно не сплачених зазначених сум - у разі затримки їх сплати у строк до 30 календарних днів включно; 20 відсотків зазначених сум - у разі затримки їх сплати у строк до 90 календарних днів включно; 50 відсотків зазначених сум - у разі затримки їх сплати понад 90 календарних днів. Одночасно на суми своєчасно не сплачених (не перерахованих) страхових внесків і фінансових санкцій нараховується пеня в розмірі 0,1 відсотка зазначених сум коштів, розрахована за кожний день прострочення платежу.

За змістом статті 238 Господарського кодексу України за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб’єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами санкції.

Однак за статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Застосовані штраф і пеня є юридичною відповідальністю одного виду, їх застосовано за одне й те саме правопорушення.  Таким чином, за оцінкою суду, при застосуванні відповідачем одночасно штрафу й пені не дотримано положень статті 61 Конституції України, яка є актом прямої дії.

Згідно до частини 4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Крім цього суд констатує також наступні обставини. За правовою природою штрафи й пеня за порушення термінів сплати страхових внесків на загальнообов'язкове пенсійне страхування є адміністративно-господарськими санкціями, застосування яких передбачено главою 27 Господарського кодексу України.

Чинне законодавство містить колізію в питанні щодо строків застосування штрафів та пені за порушення термінів сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. За однією нормою –частиною 15 статті 106 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” строк давності щодо недоїмки з цих внесків, пені та штрафів не застосовується. За іншою –статті 250 Господарського кодексу України адміністративно - господарські санкції (якими є в тому числі й спірні штраф і пеня) можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом 6 місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше як через один рік з дня скоєння порушення цим суб'єктом.

Господарський кодекс України з цих двох актів законодавства прийнято пізніше, при цьому  за строками застосування пом’якшує відповідальність, що існувала й існує за статтею 106 вказаного Закону. Відповідно до пункту 5 Прикінцевих  положень Господарського кодексу України, положення ГК України щодо адміністративно-господарської та іншої відповідальності застосовуються у разі якщо вони пом’якшують відповідальність. З викладених міркувань норми ГК України щодо строків відповідальності у спорі мають превалююче значення перед нормами Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”.

Судом взято до уваги, що з часу набрання чинності ГК України –з 01.01.2004 р., законами не встановлювалось виключень зі строків застосування адміністративно-господарських санкцій щодо штрафів і пені за порушення термінів сплати страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування, можливість для чого передбачалась статтею 250 ГК України.

Як видно з таблиць-розрахунків штрафних санкцій і пені, відповідач приймаючи оспорюване рішення, нараховував штрафи й пеню за різні періоди прострочки платежів, не проводячи при цьому перевірки, використовував дані картки обліку зобов’язань платника внесків та дані щомісячного декларування позивачем зобов’язань з внесків. Звідси висновок про те, що у значенні статті 250 ГК України про виявлені контролюючим органом обставини (які ним кваліфіковано за порушення, що потягли застосування штрафу й пені) цей орган своєчасно дізнавався з щомісячних звітів позивача, де останнім декларувалися зобов’язання з внесків і стан виконання. Тому мав застосовуватися 6-місячний строк застосування санкцій з дня  виявлення вказаних обставин.

Значні частини розрахунків - таблиць містять  складові суми поза межами названого 6- місячного строку, які також увійшли до оспорюваного позивачем рішення.

Зволікання позивача з 24.12.2004 р. по 28.07.2006р. (саме цей період у таблиці-розрахунку - це період поза межами строку давності по відношенню до рішення від 28.07.2006 р.) приводять до висновку про наявність підстав для визначення недійсним частини оспорюваного рішення ще й за іншою ознакою, ніж невідповідність статті 61 Конституції України, та неповнота встановлення складу економічного правопорушення – невідповідність статті 250 ГК України.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином позовні вимоги підлягають задоволенню з урахуванням пункту 1 частини 2 статті 162 КАС України, відповідно до якого у разі задоволення позовних вимог суд може прийняти постанову про скасування або визнання нечинним рішення суб’єкта владних повноважень

Оскільки позовні вимоги судом задоволені, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 3,40 підлягає покладенню на відповідача.

На підставі  зазначених правових норм і керуючись статтями 58-163, пунктом 3 Прикінцевих та Перехідних положень КАС України,

п о с т а н о в и в :

1.Позовні вимоги  задовольнити.

2.Визнати нечинним  рішення Управління Пенсійного фонду Дніпровського району м. Херсона № 93 від 28 липня 2006 року про застосування фінансових санкцій в сумі 62914,53 грн. та пені в розмірі 26398,53 грн. до Відкритого акціонерного товариства „Херсонське автотранспортне підприємство 16563”.

3.Стягнути з Державного бюджету України (уповноважений територіальний орган –Управління Державного казначейства у Херсонській області, що знаходиться за адресою: м. Херсон, вул. Комсомольська, буд. 21, ) на користь Відкритого акціонерного товариства „Херсонське автотранспортне підприємство 16563” (розташованого за адресою: м. Херсон, Бериславське шосе, 44-А; розрахунковий рахунок невідомий) – компенсації по сплаті судового збору в розмірі 3 грн. 40 коп.

4.Роз’яснити сторонам, що дана постанова набирає законної сили  після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не буде подано. Якщо буде подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не буде подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі  подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Заява про апеляційне оскарження постанови суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                  М.К. Закурін