ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23.03.07 р.                                                                               Справа № 44/56

Господарський суд Донецької області, у складі головуючого судді Мєзєнцева Є.І., при секретарі Іванковій Н.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю „Східно-Українська НПФ” (адвокат Бережна Т.М., довіреність від 23.02.07 року) до товариства з обмеженою відповідальністю „Фірма „Антей” (директор Осиповський М.Г., паспорт ВЕ 535089) про стягнення заборгованості за підрядні роботи у розмірі 63’004 грн. –

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Східно-Українська НПФ” (далі – Товариство) звернулося до суду з позовом про стягнення суми боргу за підрядні роботи 63’004 грн. до товариства з обмеженою відповідальністю „Фірма „Антей” (далі – Підприємство). Позовні вимоги Товариства ґрунтуються на неналежному виконанні Підприємством умов договору підряду б/н від 03.11.04 року (далі – Договір) в частині прострочення відповідачем грошового зобов’язання щодо оплати підрядних робіт вартістю 63’004 грн.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та надав витребувані судом докази. Окрім того, позивач висунув вимогу щодо оплати судових витрат у розмірі 30’000 грн., витрачених позивачем на представництво інтересів позивача в суді адвокатом Бережною Т.М.

Представник Підприємства проти позову заперечив, зазначивши, що підставою для оплати 63’004 грн. може бути лише акт приймання-передачі виконаних робіт на зазначену суму, втім такого документу сторони не підписували, оскільки підрядні роботи вартістю 63’004 грн. позивачем виконані не були.

В судовому засіданні оголошувалась перерва для підготовки процесуального документу з 21 до 23 березня 2007 року.

Вислухавши в судовому засіданні представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позов Товариства підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Оцінивши Договір, з якого виникли цивільні права та обов’язки Підприємства і Товариства в частині виконання підрядних робіт, суд дійшов висновку, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та своєю правовою природою є саме договором будівельного субпідряду, який підпадає під правове регулювання норм статей 837-864 ЦК України та статей 317-323 ГК України.

Таким чином, в силу статті 837 ЦК України, 318-319 ГК України та розділів 1 і 3 Договору, субпідрядник Товариство зобов’язалося виконати на свій ризик роботу з благоустрою, облаштування покриття з ФЕМ на території корпусів №№ 4, 4а другої черги будівництва ВЦ ДонНУ, причому роботи виконуються з матеріалів субпідрядника Товариства, а генеральний підрядник Підприємство зобов’язалося прийняти й оплатити виконану роботу. Згідно пояснень сторін, замовником у вказаних правовідносинах підряду є Донецький національний університет.

За умовами пункту 1.2 Договору, вартість підрядних робіт визначається згідно динамічної договірної ціни, зазначеної у додатку № 1 до Договору. Згідно наданої суду договірної ціни (форма № КБ-3), яка є невід’ємною частиною Договору, а також локального кошторису № 2-1-1 (форма № 4), загальна вартість підрядних робіт за Договором становить 122’802,40 грн.

Згідно наданого та залученого до справи акту приймання виконаних підрядних робіт (форма КБ-2в) за лютий 2005 року, позивач виконав, а відповідач прийняв виконані підрядні роботи загальною вартістю 59’798,40 грн. Оплата зазначених робіт здійснена відповідачем 14.02.05 року, що підтверджено банківською випискою № 116.

Згідно пункту 3.3 Договору (цитата): „...Оплата робіт провадиться у _____-денний строк з моменту перерахування Замовником грошових коштів на розрахунковий рахунок Генпідрядника, шляхом перерахування на розрахунковий рахунок Субпідрядника, або іншим способом, передбаченим законодавством...”. Таким чином, всупереч тверджень відповідача, сторони пов’язали момент виконання права грошової вимоги позивача не з моментом виконання підрядних робіт та підписанням форми КБ-2в, а з моментом перерахування грошових коштів від замовника до генпідрядника, причому призначення означених коштів в контексті Договору значення не має.

Згідно наданих відповідачем банківських виписок, з моменту укладення Договору до теперішнього часу замовник Донецький національний університет перерахував генеральному підряднику Підприємству грошову суму у загальному розмірі 3’090’953,64 грн. за різні підрядні роботи, у тому числі за благоустрій території ВЦ ДонНУ та ремонтні роботи по 4 корпусу 2-ї черги будівництва – 784’892,40 грн.

Таким чином, у позивача є наявним право вимагати перерахування повної суми договірної ціни за Договором, оскільки в порядку пункту 3.3 Договору відповідні кошти вже перераховані замовником на рахунок генерального підрядника.

Втім, оскільки в пункті 3.3 Договору сторони точно не визначили, протягом якого періоду з моменту отримання грошові кошти замовника мають бути перераховані генеральним підрядником на адресу субпідрядника Товариства, позивач, в порядку частини 2 статті 530 ЦК України, надіслав 22.01.07 року відповідачу вимогу щодо перерахування коштів в сумі 63’004 грн. Доказом надіслання зазначеної вимоги є опис вкладення у цінний лист зі штампом пошти.

З огляду на наведене, право грошової вимоги Товариства до Підприємства на суму 63’004 грн. виникло в порядку пункту 3.3 Договору та частини 2 статті 530 ЦК України 30.01.07 року – на восьмий день після пред’явлення письмової вимоги.

Докази повної оплати боргу за Договором – суду не надавалися.

Водночас, грошове зобов’язання Підприємства за Договором (63’004 грн.) – на момент винесення рішення суду не виконане, що є порушенням статей 525-526 ЦК України, які передбачають, що зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, причому одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається.

Таким чином, причиною виникнення спору є протиправне порушення відповідачем умов Договору, а також порушення норм ЦК України, які регулюють загальні умови виконання зобов’язань та правила виконання договорів підряду.

Відповідно до статті 49 ГПК України, державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються судом на відповідача.

Згідно статті 48 ГПК України, витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України „Про адвокатуру”. Статтею 12 Закону України „Про адвокатуру” зазначено, що оплата праці адвоката здійснюється на підставі угоди між юридичною особою і адвокатом. Між Товариством та адвокатом Бережною Т.М. (свідоцтво № 2309 від 24.10.06 року) 05.01.07 року укладено договір про надання адвокатських послуг.

Пунктом 4 Договору встановлено розмір витрат за послуги адвоката у сумі 30’000 грн., які сплачено позивачем в період з 12.01.07 року до 01.03.07 року згідно квитанцій до прибуткових касових ордерів №№ 1-6.

Водночас, положеннями пункту 33 Правил адвокатської етики, затверджених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України 1 жовтня 1999 року (протокол від 1-2 жовтня 1999 року № 6/VI) зазначено, що гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги, повинен бути розумно обґрунтованим за розміром. Аналогічні положення містяться і в пункті 3.4.1 Загального кодексу правил для адвокатів країн Європейського Співтовариства, прийнятого делегацією дванадцяти країн-учасниць на пленарному засіданні у Страсбурзі в жовтні 1988 року. При цьому до факторів, що повинні братися до уваги при визначенні обґрунтованого розміру гонорару, відносяться обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення, ступінь складності та новизни правових питань, що стосуються доручення, вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання в звичайному часовому режимі, необхідність виїзду у відрядження, професійний досвід, науково-теоретична підготовка, репутація, значні професійні здібності адвоката тощо.

Дослідивши матеріали справи та визначаючи роль адвоката Бережної Т.М. у всебічному, повному та об’єктивному розгляді справи № 44/56, суд вважає заявлену суму витрат на послуги адвоката в сумі 30’000 грн. явно неспіврозмірною з розміром заявлених вимог (майже половина суми) та істотно завищеною. Враховуючи вказане, а також беручи до уваги гіпотетичний час на підготовку матеріалів до судового слухання, участь у трьох судових засіданнях, невисоку складність юридичної кваліфікації правовідносин у справі № 44/56, відсутність доказів стосовно тривалих відряджень адвоката, а також враховуючи незначний досвід роботи адвоката (п’ять місяців), суд вважає розумним обмежити розмір судових витрат на адвоката, який має бути стягнений з Підприємства, сумою в 3’000 грн. Аналогічна правова позиція щодо розумного обмеження судом розміру витрат на адвоката висловлена в пункті 11 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 13.02.02 року № 01-8/155 „Про деякі питання практики застосування окремих норм чинного законодавства у вирішенні спорів та внесення змін та доповнень до деяких інформаційних листів”.

На підставі ст.ст.525, 526, 530, 625, 837-864 ЦК України, ст.317-323 ГК України, керуючись ст.ст.22, 33, 36, 43, 48, 49, 82-85 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов товариства з обмеженою відповідальністю „Східно-Українська НПФ” до товариства з обмеженою відповідальністю „Фірма „Антей” про стягнення заборгованості за підрядні роботи у розмірі 63’004 грн.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Фірма „Антей” на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Східно-Українська НПФ” суму боргу 63’004 грн., а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 118 грн., відшкодування сплаченого державного мита у розмірі 630,04 грн. та витрати на оплату послуг адвоката 3’000 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття і може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя                                                                         Мєзєнцев Є.І.

Надруковано у 3 примірниках:

1 –позивачу

2 –відповідачу

3 –господарському суду Донецької області