ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

01.02.2007
Справа №2-26/880-2007

За позовом Заступника військового прокурора Київського гарнізону (01133, м. Київ, вул..  Командарма Каменєва, 8а) в інтересах держави в особі 1. Міністерства внутрішніх справ  України (01024, м. Київ, вул.. Богомольця, 10); 2. Головного управління внутрішніх військ МВС України (03151, м. Київ, вул.. Народного ополчення, 9-а)

До відповідача   ТОВ «Верум ЛТД» (м. Київ,  вул.. Борщагівська, 182-Б)

За участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет  спору

1.          Державного підприємства МВС України «Спецсервіс» (03141, м. Київ, вул.. Волгоградська, 9-а)

2.          ТОВ «Укреко» (49024, м. Дніпропетровськ, вул.. Універсальна, 4)

3.          КП Ялтинське БТІ (98600, м. Ялта, вул.. Дзержинського, 4)

Про витребування майна з чужого не законного володіня

Суддя О. Л. Проніна

Представники:

Від позивача – 1. Скляров Д.М., дов. у  справі; 2.  Новиков О.С., дов. у справі

Від відповідача  - Соляник О.О., дов. у справі,  Соколов К.А., дов. у справі

За участю третіх осіб – 1. Піскарьов І.В., дов.у справі, 2, 3 не з'явились

За участю прокурора – Антоненко В.Ю., посвідчення №  255

Сутність справи:

Заступник військового прокурора Київського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства внутрішніх справ  України та Головного управління внутрішніх військ МВС України звернувся до Господарського суду АР Крим з позовною заявою до відповідача - ТОВ «Верум ЛТД», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Державного підприємства МВС України «Спецсервіс», ТОВ «Укреко» та КП Ялтинське БТІ.

Заступник військового прокурора Київського гарнізону просить суд  витребувати з чужого  незаконного володіння  ТОВ «Верум ЛТД» на користь держави в особі Міністерства внутрішніх справ України нерухоме військове майно Медичного реабілітаційного  центру «Ратник» внутрішніх військ МВС за адресою: м. Ялта, смт Кореїз - 5, Кореїзське шосе, 2:

1.          столярна майстерня, будівля літер «Т», площею 244,8 кв.м.;

2.          оранжерея, будівля літер «Ч», площею 224,9 кв.м.;

3.          теплиці, будівлі літер «Х», «Ц», «Б», «В» площею  246,1 кв.м., 492,2 кв.м., 174, 2 кв.м., 244,8 кв.м.;

4.          літній кінотеатр, будівля літер «Ж’», площею 22,8 кв.м.;

5.          танцювальний майданчик,  будівля літер «С»;

6.           лікувальний корпус, будівля літер «Ж» площею 204,3 кв.м .;

7.           котельня, будівля літер «И» площею 149,3 кв.м.;

8.          об’єкти благоустрою: покриття доріг, майданчиків,  огорожі, стіни підпорні.;

9.          інженерні мережі: водопостачання, каналізація, електропостачання, оглядові колодязі.

Також, Заступник військового прокурора Київського гарнізону просить суд з метою  забезпечення позову  накласти арешт  на нерухоме військове  майно Медичного реабілітаційного  центру «Ратник» Внутрішніх військ  МВС  за адресою: м. Ялта, смт Кореїз – 5, Кореїзське шосе, 2 (столярна майстерня, оранжерея, 4 теплиці, літній кінотеатр, танцювальний майданчик, лікувальний корпус, котельня, об’єкти благоустрою та інженерні мережі).

Відповідно ст. ст. 66, 67 ГПК України суд вживає заходи з забезпечення позовних вимог у разі, якщо майно (в тому числі грошові суми, цінні   папери   тощо),   яке  є  у  відповідача  на  момент пред'явлення позову  до  нього,  може  зникнути,   зменшитись   за кількістю або  погіршитись  за якістю на момент виконання рішення.

Однією з умов можливості застосування судом заходів із забезпечення позовних вимог є достатньо обґрунтоване припущення щодо того, що предмет спору може погіршитися станом або зникнути на час прийняття судом рішення зі спору, або на час виконання рішення зі спору можуть бути створені умови, за якими виконання рішення буде неможливо без додання додаткових зусиль.

Однак, з наданих суду  матеріалів позову не вбачається підстав для вжиття заходів та, суду не надано доказів щодо можливості зникнення, зменшення за кількістю або погіршення за якістю спірного об’єкту на момент виконання рішення.

Отже, суд відмовляє Заступнику військового прокурора Київського гарнізону у клопотанні про забезпечення позову  шляхом накладення арешту  на нерухоме військове  майно Медичного реабілітаційного  центру «Ратник» Внутрішніх військ  МВС  за адресою: м. Ялта, смт Кореїз – 5, Кореїзське шосе, 2 (столярна майстерня, оранжерея, 4 теплиці, літній кінотеатр, танцювальний майданчик, лікувальний корпус, котельня, об’єкти благоустрою та інженерні мережі).

В обґрунтування позовних  вимог Заступник військового прокурора Київського гарнізону  посилається  на те, що ТОВ «Укреко», як зазначив, позивач, не будучи власником  спірного майна, продало 28.10.2006р. ТОВ «Верум ЛТД» за договором купівлі – продажу вказане нерухоме військове майно.

Позивач посилається на  норми ст.. 658 Цивільного кодексу України, а саме на те, що якщо продавець товару не є його власником,  покупець набуває право власності лише у випадку,  якщо власник не має права вимагати його повернення.

Отже, позивач вважає, що відповідач незаконно володіє спірним нерухомим майном, заволодів  ним без відповідної правової підстави, що, як вважає позивач, є підставою відповідно до ст..  387 Цивільного кодексу України  для витребування його із чужого незаконного  володіння відповідача.

Відповідач надав суду пояснення, в яких зазначив, що доводи та міркування, вказані у  позовній заяві необґрунтовані, а позовну заяву вважає такою, що не підлягає   задоволенню.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, третьої особи та думку прокурора, суд, -

ВСТАНОВИВ :

12.07.2001р. між ДП «Ялтакурорт» ЗАТ  лікувально – оздоровчих закладів  профспілок України «Укрпрофздравниця»  (Продавець) в особі Генерального директора Монченка В.М. та Головним управління внутрішніх військ МВС України  в особі начальника Головного управління   - командуючого  внутрішніми військами   МВС України Поважнюка В.Г. укладено договір купівлі – продажу № 250.

Відповідно до п. 1 Продавець  зобов’язується продати  у власність Покупцю  за компенсацію сукупних  активів платника податку іншому платнику окремий об’єкт  підприємництва – санаторій «Буревісник» - філію ДП «Ялтакурорт»  ЗАТ «Укрпрофздравниця», що знаходиться за адресою:  АР Крим, м. Ялта, Кореїз – 5, на земельній ділянці площею 4,6395 га, а  Покупець зобов’язується  прийняти цей  окремий Об’єкт і сплатити за нього ціну відповідно до умов, визначених в цьому Договорі.

Згідно п. 4 Договору № 250 від 12.07.2001р.  право власності на Об’єкт, що відчужується, переходить від Продавця до Покупця з внесенням повної суми, вказаної  в п.2.2 цього Договору та підписання Акту прийому – передачі.

12.11.2001р. сторонами за договором купівлі – продажу № 250 від 12.07.2001р. підписаний та затверджений Акт прийому – передачі будівель та споруд, комунальних споруд, обладнання, майна на території санаторію «Буревісник» в м. Ялта, смт Кореїз – 5 до власності Внутрішніх військ МВС України.

У зв’язку з укладенням договору купівлі – продажу  між ГУВВ МВС України та ЗАТ «Укрпрофздравниця» щодо санаторію «Буревісник» (смт Кореїз АР Крим) від 12.07.2001р. № 250 зазначений заклад  надійшов до складу внутрішніх військ МВС Україи та відповідно до п.1.2 Наказу  Міністерства внутрішніх справ України за   № 305 від 28.03.2002р.  створено медичний реабілітаційний центр внутрішніх військ МВС України «Ратник» - на базі санаторію «Буревісник».

Згідно з ч. 2 ст. 141 Господарського кодексу України управління об’єктами державної власності  відповідно до закону здійснюють Кабінет Міністрів України, за його уповноваженням, центральні та місцеві органи виконавчої влади.

12.04.2002р. Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження за № 214-р «Про  затвердження переліку   нерухомого військового майна внутрішніх військ  МВС, яке пропонується до відчуження» відповідно до якого затверджено перелік нерухомого військового майна внутрішніх військ МВС, яке пропонується до відчуження, до якого, в свою чергу, увійшло нерухоме військове майно Медичного реабілітаційного  центру «Ратник» внутрішніх військ МВС за адресою: м. Ялта, смт Кореїз - 5, Кореїзське шосе, 2.

МВС доручено здійснювати відчуження  зазначеного у переліку військового майна відповідно до Положення про порядок відчуження  та реалізацію військового майна Збройних Сил, затвердженого  постановою  Кабінету Міністрів України від 28.12.2000р. № 1919.

07.07.2004р. між Комітентом  - Головним управлінням  ВВ МВС України  в особі начальника Головного Управління -  командувача  ВВ МВС України  Попкова С.Є. та Комісіонером – ДП підприємством  МВС України «Спецсервіс» в особі директора  Гори  О.Б.  був укладений  договір  про порядок реалізації  нерухомого військового майна (договір комісії) № 3472 (№6211-62Д).

Відповідно до п.1.1 Договору комісії Комітент доручає, а Комісіонер бере на себе зобов’язання  за комісійну винагороду  вчинити в інтересах  Комітента  і за рахунок останнього  від свого імені  угоду з третьою особою – Покупець, на реалізацію  нерухомого військового майна, яке знаходиться за адресою: м. Ялта,   смт Кореїз – 5,  Кореїзське шосе, 2 та Алупкінське шосе, 17-а.

Пунктом 3.1.5 вказаного Договору Комісіонер зобов’язується протягом  90 календарних днів з моменту підписання Договору, укласти  на користь Комітента  угоду з третіми особами на реалізацію майна, а саме: нерухомого військового майна, яке знаходиться за адресою: м. Ялта,   смт Кореїз – 5,  Кореїзське шосе, 2 та Алупкінське шосе, 17-а, з  проведенням по ній  повних взаєморозрахунків  з Комітентом.

Посилання позивача на те, що незаконно, без правової підстави,  07.07.2004р. між Головним управлінням внутрішніх військ МВС України та Державним підприємством МВС України «Спецсервіс»  укладено договір № 3472 про порядок реалізації нерухомого військового майна (комісії) щодо реалізації  нерухомого майна, за винятком  туалету будівля літер «А»  ґрунтуються на тому, що листом Заступника міністра ВС України від 13.05.2005р. № 7747фк повідомлено, що  повноваження або доручення начальнику ГУ ВВ МВС України  на право укладення угод щодо реалізації  військового майна ВВ МВС України не надавалось.

Суд не може прийняти до уваги викладені доводи та критично ставиться до посилань позивача на те, що нормативно – правовими актами України, що регулюють правові засади діяльності внутрішніх військ МВС України, повноваження на відчуження та реалізацію військового майна  командувачем внутрішніх військ не передбачені з огляду на наступне.

Згідно частини  1 Закону України «Про внутрішні війська МВС України» внутрішні війська МВС України входять до системи Міністерства внутрішніх справ.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України за № 1402 від 21.11.2003р. затверджено Положення «Про Головне управління внутрішніх військ МВС України». Пунктом 1.7. Положення   передбачено, що  Головне управління  є юридичною особою, а пунктом 1.2  встановлено, що Головне управління  очолює  начальник Головного Управління.

Відповідно до ч. 1 ст.92 Цивільного кодексу України встановлено, що юридична особа набуває  цивільних прав та обов’язків  і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Відповідно ст. 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду при розгляді однієї справи, не повинні доказуватися знову при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі сторони.

Так,  Постановою Київського апеляційного  господарського суду від 23.10.2006р. (по справі № 48162) встановлено, що Начальник  Головного управління внутрішніх військ МВС України мав  повноваження укладати  договір комісії № 3472 від 07.07.2004р.

У виконання 3.1.5 Договору № 3472 (№6211-62Д) від 07.07.2004р. між Державним підприємством  МВС України «Спецсервіс»  в особі Обласної філії  ДП МВС України «Спецсервіс» в АР Крим  та м. Севастополь (Продавець) та ТОВ «Укреко» (Покупець) укладено договір купівлі – продажу від 22.09.2004р. Вказаний договір посвідчено  Приватним нотаріусом Ялтинського міського нотаріального округу АР Крим Єпіфановим Ю.О. 22.09.2004., реєстровий номер 5643.

Відповідно до п. 1  договору купівлі – продажу від 22.09.2004р.  Держава в особі Верховної Ради України, що знаходиться  в управлінні  ГУ ВВ МВС України продало 45 частки, а ТОВ «Укреко» купило 45 частки будівель та споруд, що знаходиться за адресою: України, АР Крим, м. Ялта, смт Кореїз, шосе Кореїзське, 2.

За актом приймання – передачі згідно договору купівлі – продажу від 22.09.2004р. Продавець передав, а Покупець прийняв 45 частки будівель та споруд, що знаходиться за адресою: України, АР Крим, м. Ялта, смт Кореї, шосе Кореїзське, 2.

Відповідно до ст.. 655 Цивільного кодексу України за  договором  купівлі-продажу  одна  сторона  (продавець) передає або зобов'язується  передати  майно  (товар)  у  власність другій стороні (покупцеві),  а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно до ст.. 328 Цивільного кодексу України визначені підстави набуття права власності, а саме: 1. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; 2. Право  власності вважається набутим правомірно,  якщо інше прямо  не  випливає  із  закону  або  незаконність  набуття  права власності не встановлена судом.

Отже, суд дійшов висновку про те, що ТОВ «Укреко» набув права власності на оспорюване майно на законних підставах.

28.10.2006р. між ТОВ «Укреко»   з однієї сторони та  ТОВ «Верум ЛТД» укладено договір купівлі – продажу 45 частки  будівель та споруд, що знаходиться за адресою: Україна, АР Крим, м. Ялта, смт Кореїз,  шосе Кореїзське, 2. Відчужуваний об’єкт складається з:

1.          столярна майстерня, будівля літер «Т», площею 244,8 кв.м.;

2.          оранжерея, будівля літер «Ч», площею 224,9 кв.м.;

3.          теплиці, будівлі літер «Х», «Ц», «Б», «В» площею  246,1 кв.м., 492,2 кв.м., 174, 2 кв.м., 244,8 кв.м.;

4.          літній кінотеатр, будівля літер «Ж’», площею 22,8 кв.м.;

5.          танцювальний майданчик,  будівля літер «С»;

6.          лікувальний корпус, будівля літер «Ж» площею 204,3 кв.м .;

7.          котельня, будівля літер «И» площею 149,3 кв.м.;

8.          об’єкти благоустрою: покриття доріг, майданчиків,  огорожі, стіни підпорні.;

9.          інженерні мережі: водопостачання, каналізація, електропостачання, оглядові колодязі.

Згідно п. 2 вказаного договору купівлі – продажу  Об’єкт, який відчужується  за цим договором,  належить «Продавцю» на підставі  Договору купівлі – продажу, посвідченого 22.09.2004р. Єпіфановим Ю.О., приватним нотаріусом Ялтинського міського нотаріального округу АР Крим, за реєстровим номером 5643.

Право власності на вказаний вище Об’єкт  зареєстровано за Продавцем в Комунальному підприємстві «Ялтинське БТІ» 05.10.2004р., за реєстровим номером  6214776. Витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно, виданий 27.10.2006р.  Комунальним підприємством «Ялтинське БТІ» за номером 12309039.

Відповідно до ч. 3 ст. 334 Цивільного кодексу України Право  власності  на  майно  за  договором,  який підлягає нотаріальному посвідченню,  виникає у набувача  з  моменту  такого посвідчення.

Договір купівлі – продажу від 28.10.2006р. був посвідчений  приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Матвєєвим О.А. ( зареєстровано в реєстрі за № 3354).

Отже, ТОВ «Верум ЛТД»  набув права власності на оспорюване майно на законних підставах та у відповідності з чинним законодавством.

30.10.2006р. за № 12326459 Комунальним підприємством «Ялтинське БТІ»  ТОВ «Верум ЛТД» був наданий витяг про реєстрацію права власності  на нерухоме майно, реєстраційний номер  6214776, на будівлі та споруди, розташовані  за адресою: АР Крим, м. Ялта, смт Кореїз,  шосе Кореїзське, буд. 2, номер запису 496, в книзі 20-е, стр. 306, відповідно до якого  за ТОВ «Верум ЛТД» на підставі договору купівлі – продажу від 28.10.2006р. зареєстроване на праві приватної власності  45 частки будівель та споруд, розташованих  за адресою: АР Крим, м. Ялта, смт Кореїз,  шосе Кореїзське, буд. 2.

Згідно п. 2 ст. 386   Цивільного кодексу України власник,   який   має   підстави   передбачати  можливість порушення свого права власності іншою особою,  може звернутися  до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій,  які можуть порушити його право,  або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Також, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Відповідно ст. 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду при розгляді однієї справи, не повинні доказуватися знову при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі сторони.

Отже, рішення суду, що набули  у встановленому законом порядку  чинності та якими встановлені факти, що мають значення до вирішення по суті господарського спору, є преюдиціальними та мають бути прийняти до уваги.

Так, по справі № 48162  за позовом  Заступника генерального прокурора України в інтересах держави в особі Міністерства внутрішніх справ України та ГУ ВВ МВС України до відповідачів –  ДП МВС України «Спецсервіс» та ТОВ «Укреко» про визнання недійсними договорів комісії від 07.07.2004р.та купівлі – продажу від 22.09.2004р.  військового майна, рішенням  Господарського суду м. Києва від 08.08.2006р. позов задоволений.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від  23.10.2006р.   апеляційну скаргу ТОВ «Укреко»  на рішення Господарського суду м. Києва від 08.08.2006р. задоволено, скасовано рішення Господарського суду м. Києва від 08.08.2006р. у справі № 48162, в позові Заступника генерального прокурора України в інтересах держави в особі Міністерства внутрішніх справ України,  ГУ ВВ МВС України до відповідачів – ДП МВС України «Спецсервіс» та ТОВ «Укреко» про визнання недійсними договорів комісії від 07.07.2004р.та купівлі – продажу від 22.09.2004р.  військового майна відмовлено.

Скасовуючи вищевказане рішення,  Київський апеляційний господарський суд зазначив, що договір комісії № 3472 від 07.07.2004р. та договори купівлі – продажу військового майна від22.09.2004р. укладені  з дотриманням повноважень зі сторони Головного  управління внутрішніх військ і Державного підприємства МВС України «Спецсервіс» та не порушують норм цивільного законодавства.

Також, судом апеляційної інстанції зауважено, що відповідно до ст.. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, ст.. 179 Господарського кодексу України сторони  є вільними в укладенні договору та визначенні умов договору, сторони мають право врегулювати  у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами, зміст  договору має вільне волевиявлення, коли сторони мають погоджувати на свій розсуд будь – які умови договору, що не суперечить законодавству.

Доказів, яки б підтверджували скасування вищезазначеної постанови апеляційної інстанції в касаційному порядку суду на момент розгляду спору не надано.

Крім того, згідно ст. 318 ЦК України право  власності вважається набутим правомірно,  якщо інше прямо  не  випливає  із  закону  або  незаконність  набуття  права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 328 Цивільного Кодексу України право власності  набувається з підстав не заборонених законом.

Відповідно до норми ст. 388 Цивільного кодексу України встановлений вичерпний перелік обставин для витребування майна власником у добросовісного набувача - якщо  майно за відплатним договором придбане в особи,  яка не мала права його відчужувати,  про що набувач не знав і  не  міг знати  (добросовісний  набувач),  власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником  або  особою,  якій  він  передав майно у володіння;      2) було  викрадене  у  власника  або особи,  якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи,  якій  він  передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Отже, на дійсний час, ТОВ «Верум ЛТД»  набув права власності на оспорюване майно на законних підставах та є його добросовісним набувачем.

Згідно до положень ст. 33 ГПК України позивач повинен надати докази, що підтверджують обставини, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, тоді як позивачем доказів, яки б спростовували вищенаведене та підтверджували б право власності на спірне майно на час розгляду справи суду надано не було.

За такими обставинами, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84 Господарського Процесуального Кодексу України, суд –

В И Р І Ш И В    :

У задоволенні позову відмовити.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Проніна О.Л.