ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД _________________________________________________________________________________________
А Н О В А ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
Справа
№ 30/106-07-2811
суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:
Головуючого:       Петрова М.С.
Суддів:                   Разюк Г.П.
при секретарі судового
засідання:  Бухтіяровій О.Г.
участю представників сторін:
від позивача: Лінде А.В., довіреність  № б/н,
дата видачі : 16.03.07
від відповідача: ОСОБА_1 паспорт ІНФОРМАЦІЯ_1
довіреність  № б/н,  дата видачі : 27.04.07
з'явився, про час і місце судового засідання належним чином повідомлений, про
причини неявки не повідомив, клопотання про відкладення розгляду апеляційної
у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Суб'єкта підприємницької діяльності
-фізичної особи ОСОБА_1на рішення господарського суду Одеської області
справі №
акціонерного товариства „Футбольний клуб „Чорноморець”
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_3
ЗАТ „ФК „Чорноморець” звернулось до господарського суду Одеської області з
позовом до СПД -  ОСОБА_1 про
сталася з вини водія СПД -  ОСОБА_1,
що знаходиться з останнім у трудових відносинах.
ході розгляду справи по суті ЗАТ „ФК „Чорноморець” доповнило свої позовні
вимоги та просило стягнути з відповідача ще вартість робіт по тонуванню
заднього скла автомобіля у сумі 260 грн.
Рішенням
господарського суду Одеської області (суддя Рога ) позов ЗАТ „ФК „Чорноморець”
задоволено, з відповідача стягнуто 30047 грн. з огляду на те, що позивач
належними доказами довів заподіяння йому шкоди у сумі 30047 грн. в результаті
ДТП, що сталося з вини працівника СПД ОСОБА_1.

Не
погоджуючись із рішенням господарського суду Одеської області від 20.04.07р.
СПД ОСОБА_1 звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржене рішення та відмовити у
задоволенні позову ЗАТ „ФК „Чорноморець” з тих підстав, що місцевий
господарський суд  не з'ясував фактичний
розмір шкоди, заподіяної в результаті ДТП, так як розмір шкоди позивачем значно
завищено, а висновок спеціаліста на який посилається суд 1 інстанції при
визначенні розміру шкоди, не міг бути належним доказом, підтверджуючим цей
розмір.

Скаржник
також вважає, що місцевий господарський суд безпідставно відмовив йому у
задоволенні клопотання про призначення судової експертизи, що призвело в
подальшому до прийняття неправильного рішення по справі.

Позивач
у відзиві на апеляційну скаргу просив суд залишити її без задоволення, а
рішення місцевого господарського суду без змін, вважаючи його обґрунтованим та
відповідаючим фактичним обставинам справи.

Дослідивши
матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників
сторін, та перевіривши правильність юридичної оцінки судом 1 інстанції
встановлених фактичних обставин справи і застосування норм матеріального та
процесуального права,  судова колегія
приходить до наступного.

16
березня 2007 р. водій ОСОБА_3, приблизно о 18 год. 20 хв., керуючи автомобілем
марки “МАЗ-54329”, державний номер НОМЕР_1 з напівпричепом марки “МАЗ”,
державний номер НОМЕР_2, рухаючись по вул. Миколаївська дорога з боку вул.
Векслера у напрямку вул. Сортировочна, по другій смузі для руху, не витримав
безпечну дистанцію, внаслідок чого здійснив наїзд на зупинившийся попереду
автомобіль марки “Фольцваген”, державний НОМЕР_3, який по інерції здійснив
наїзд на зупинившийся попереду автомобіль марки “Сузуки”, державний номер
НОМЕР_4. Тим самим гр. ОСОБА_3 своїми діями порушив п. 13.1 Правил дорожнього
руху.

Вищенаведені
обставини, за яких сталася ДТП підтверджуються наявними у матеріалах даної
справи адміністративними матеріалами від 16.03.2007 р., складеними ВЗДП ДАІ
УДАІ ГУМВС України в Одеській області на гр. ОСОБА_3, які стали підставою для
прийняття Суворовським районним судом м. Одеси постанови від 23.04.2007 р. по
справі №3-11007/07г. про визнання гр. ОСОБА_3 винним у скоєні правопорушення,
передбаченого ст. 124 ч. 1 КпАП України, та притягнення до адміністративної
відповідальності у вигляді штрафу у прибуток держави в сумі 51 грн. На момент
скоєння ДТП водій ОСОБА_3 знаходився у трудових відносинах із СПД ОСОБА_1, який
в судовому засіданні апеляційного суду підтвердив цій факт і не оспорював його.

Згідно
із протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 16.03.2007 р.
автомобіль марки “Фольцваген” державний НОМЕР_3, який знаходиться у володінні
та користуванні ЗАТ „ФК „Чорноморець” на підставі договору оренди б/н від
03.07.2006р., укладеного між позивачем та Акціонерним товариством закритого
типу “Центральний універмаг”, зазнав чисельних механічних пошкоджень, перелік
яких зазначено у цьому протоколі.

Відповідно
до ст. 48 Закону України “Про власність”, Україна законодавчо забезпечує
громадянам, організаціям та іншим власникам рівні умови захисту права
власності. Власник  може  вимагати
усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення  і не були поєднані з позбавленням володіння,
і відшкодування завданих цим збитків. Положення
щодо захисту права власності поширюються також на особу, яка хоч і не є
власником, але володіє майном на праві повного господарського відання,
оперативного управління, довічного успадковуваного володіння або на іншій
підставі, передбаченій законом чи договором.

Отже,
позивач, який володіє та користається автомобілем “Фольцваген Пассат”,
державний НОМЕР_3 на підставі договору оренди, має самостійне право вимагати
судового захисту своїх порушених прав, зокрема, шляхом відшкодування
збитків.

З
врахуванням наведеного ЗАТ ФК „Чорноморець” і звернувся із позовом до
відповідача про відшкодування шкоди у сумі 30047 грн., заподіяної йому в
результаті ДТП, що сталася з вини працівника СПД ОСОБА_1

При
цьому в обґрунтування розміру завданої шкоди позивачем до суду надано:

-
висновок №3281/03 від 27.03.07 р. експертного автотоварознавчого дослідження
щодо визначення вартості матеріальної шкоди, заподіяної володільцю
транспортного засобу, проведеного інженером-експертом СПД ОСОБА_4, згідно якого
вартість матеріальної шкоди, заподіяної володільцю легкового автомобілю “Фольцваген
Пассат”, державний НОМЕР_3 (з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу деталей
транспортного засобу, що замінюються та втрати їх товарної вартості) внаслідок
його пошкодження при ДТП на момент складення дослідження складає 25545 грн. 30
коп.;

- рахунок
НОМЕР_5 СПД ОСОБА_4 на проведення експертизи автомобіля “Фольцваген Пассат”,
державний НОМЕР_3, згідно якого вартість послуг щодо проведення експертизи
складає 500 грн.

-
рахунок НОМЕР_6 ТОВ “Автомобільний дім”, складений на підставі замовлення-наряду
НОМЕР_7 на ремонт автомобіля “Фольцваген Пассат”державний НОМЕР_3, згідно якого
вартість робіт та матеріалів, необхідних для
відновлення пошкодженого автомобіля з урахуванням ПДВ складає 29287,00
грн.;

-
рахунок НОМЕР_8 СПД ОСОБА_5, згідно якого вартість робіт та матеріалів,
необхідних для тонування заднього скла
автомобіля “Фольцваген Пассат”складає 260  грн.;

Зазначені
рахунки на загальну суму 30047 грн. позивачем на момент розгляду справи
сплачені повністю, що підтверджується платіжними дорученнями ІНФОРМАЦІЯ_1.

Як
вбачається з висновку №3281/03 від 27.03.07 р. експертного автотоварознавчого
дослідження визначення вартості матеріальної шкоди здійснювалося з урахуванням
коефіцієнту фізичного зносу деталей транспортного засобу, що замінюються та втрати
їх товарної вартості.  У зв'язку із цим
вартість матеріальної шкоди, яка визначена експертом у сумі 25545,3 грн., є
меншою ніж реальні витрати позивача у сумі 29547 грн. на відновлення
пошкодженого автомобілю, оскільки при ремонті цього автомобілю використовувалися
нові деталі.

З
врахуванням реальних витрат на відновлення пошкодженого автомобілю та витрат на
проведення автотоварознавчої експертизи ЗАТ „ФК Чорноморець” просить стягнути з
відповідача 30047 грн. (29547+500).

Відповідно до ч.ч.1, 2, ст. 1187 ЦК
України джерелом підвищеної небезпеки, є зокрема, діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та
обладнання тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність
здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або
утримання якого створює підвищену небезпеку.

При
цьому згідно із ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує
шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

Як
зазначалося вище, шкода автомобілю “Фольцваген Пассат” державний НОМЕР_3,
завдана джерелом підвищеної небезпеки -автомобілем марки “МАЗ-54329”, державний
номер НОМЕР_1 з напівпричепом марки “МАЗ”, державний номер НОМЕР_2, що належить
на праві власності СПД ОСОБА_1 і не оспорювалося останнім.

В
судовому засіданні апеляційного суду СПД ОСОБА_1 погодився із тим, що повинен
відшкодувати позивачу заподіяну шкоду, але не погодився із її розміром,
вважаючи неправильним висновок №3281/03 від 27.03.07 р. експертного автотоварознавчого
дослідження. При цьому СПД ОСОБА_1 не зазначив в чому конкретно полягає
неправильність цього висновку та чому він піддає його сумніву. Єдиною
підставою, з якої СПД ОСОБА_1 не погоджується з вказаним висновком є те, що цей
висновок не є висновком судового експерту і його неможливо використовувати при
вирішенні даного спору як належний доказ.

Однак,
судова колегія не може погодитися з такими доводами скаржника, оскільки як у
суду 1 інстанції, так і у суду апеляційної інстанції не має підстав для того
щоб піддавати сумніву висновок експертного автотоварознавчого дослідження
№3281/03 від 27.03.07 р.

Відповідно
із ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін. Ці дані
відповідно із ст.32 ГПК України встановлюються у тому числі і письмовими
доказами, якими згідно із ст.36 ГПК України є документи і матеріали, які
містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Такими
чином судова колегія вважає, що висновок експертного автотоварознавчого
дослідження №3281/03 від 27.03.07 р. є належним доказом, підтверджуючим розмір
заподіяної позивачу матеріальної шкоди, і підстав для призначення місцевим
господарським судом судової автотоварознавчої експертизи не було, оскільки
відповідач не навів будь-яких підстав, з яких можна було би піддати сумніву
наявний в матеріалах справи висновок експертного автотоварознавчого дослідження
№3281/03 від 27.03.07 р.

До
того ж згідно із наявними матеріалами справи відповідач навіть і не оспорював в
суді 1 інстанції розмір матеріальної шкоди та не заявляв клопотання про
призначення судової автотоварознавчої експертизи. Посилання скаржника на те, що
він в суді 1 інстанції таке клопотання заявляв не підтверджується матеріалами
справи, а саме протоколами судових засідань, на які останнім не вносилися
зауваження.

За
таких обставин місцевий господарський суд правомірно стягнув з відповідача
заподіяну працівником останнього шкоду у сумі 29547 грн. та витрати на
проведення автотоварознавчої експертизи у сумі 500 грн.

При
цьому судова колегія вважає, що суд 1 інстанції обґрунтовано у відповідності із
ч.2 ст.1192 ЦК України визначив матеріальну шкоду у сумі 29547 грн., виходячи з
реальних витрат позивача на відновлення пошкодженого автомобілю. І змісту
вказаної статті ЦК України випливає, що у випадку відновлення попереднього
стану речі, що мала певну зношеність, були використані нові вузли, деталі,
особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна.
Зношеність майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його
вартості, при відшкодуванні збитків (п.9 постанови Пленуму Верховного Суду
України „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди” від 27.03.92 р. №6).

Враховуючи
вищенаведене судова колегія вважає, що апеляційна скарга СПД ОСОБА_1 підлягає
залишенню без задоволення, а рішення господарського суду Одеської області від
25.04.07 р. без змін.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101-105 ГПК
України, колегія суддів -

П О С Т А Н
О В И Л А:

Апеляційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 залишити без задоволення,
рішення господарського суду Одеської області від 25.04.2007 р. без змін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК
України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено в касаційному порядку.

Головуючий суддя
М.С. Петров

Суддя
Г.П.  Разюк

Суддя
С.І. Колоколов