ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

17.04.07                                                                                           Справа  № 10/226

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого-судді                                                            М.Г. Слука

Суддів                                                                                В.В. Онишкевич

П.Д. Скрутовський

При секретарі Мацкулі Н.М.

розглянув апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства „Промбуд-11”(далі ЗАТ) м.Рівне за № 13 від 16.01.07 р.

на постанову господарського суду Рівненської області від 20.12.06 р.

у справі №  10/226

за позовом ЗАТ „Промбуд-11”, м. Рівне

до відповідача: Управління Пенсійного фонду (далі УПФ) України в м.Рівне, м.Рівне

про визнання недійсним рішення №736 від 01.08.2006 року

за участю представників:

від позивача: Бакун Р.А. –довіреність № 64 від 21.02.07 р.

від відповідача: Волков І.М. –довіреність №354 від 16.04.07 р.

Ухвалою від 05.02.07 р. призначено розгляд апеляційної скарги на 13.03.07 р. і витребувано від сторін докази зазначені в ухвалі про підготовку справи до розгляду.

Ухвалою від 13.03.07 р. відкладено розгляд апеляційної скарги на 17.04.07 р. і витребувано від сторін додаткові докази.

До початку розгляду апеляційної скарги представникам сторін роз’яснено права і обов’язки передбачені ст.ст. 49, 51 КАС України і задоволено клопотання про відмову від технічної фіксації судового процесу.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, заслухавши представників сторін, судом встановлено:

Постановою господарського суду Рівненської області від 20.12.06 р. у справі № 10/226 (суддя М.І. Юрчук) в позові ЗАТ «Промбут -11»до УПФ України у м. Рівне, про визнання недійсним рішення № 736 від 01.08.06 р., відмовлено.

Постанова господарського суду першої інстанції мотивована тим, що: страхувальники зобов’язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період; строк давності щодо стягнення недоїмки, пені та штрафів не застосовується; оспорюване рішення контролюючого органу прийняте правомірно.

Апелянт в апеляційні сказі посилається на те, що: постанова суду першої інстанції є незаконною; суд при винесенні рішення виходить з того, що адміністративно-господарські санкції застосовуються до суб’єктів господарювання за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності при цьому не вказується, що така діяльність повинна проводитися між органом влади, який застосовує санкції та суб’єктом господарювання; адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб’єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше як через один рік з дня порушення цим суб’єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення громадської діяльності; санкції не можуть застосовуватись, якщо порушено встановлені строки; просить скасувати постанову господарського суду Рівненської області від 20.12.06 р. у справі № 10/226; прийняти нову постанову про задоволення позову.

Відповідачем подано до справи заперечення на апеляційну скарги, де вказано, що: страхувальники зобов’язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий період, не пізніше ніж через 20 календарних днів з дня закінчення цього періоду; просить залишити апеляційну скаргу ЗАТ «Промбуд -11»без задоволення, а постанову господарського суду Рівненської області від 20.12.06 р. без змін

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова господарського суду Рівненської області від 20.12.06 р. у справі № 10/226 –скасуванню, виходячи з такого:

Як видно з матеріалів справи Головним УПФ України у Рівненській області була проведена планова перевірка (за період з 01.09.02 -31.05.06 р.) правильності обчислення, повноти нарахування зобов’язань та страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування на ЗАТ «Промбуд-11». За даними перевірки складено акт № 440 від 27.06.06 р. (а.с. 20), де зазначено, що встановлено несвоєчасне нарахування страхових внесків у січні, березні - квітні, грудні 2004 р., вересні 2005 р. та травні 2006 р.

За результатами планової перевірки УПФ України в м. Рівне прийнято рішення № 608 від 29.06.06 р. (а.с. 13), про застосування фінансової санкції за донарахування органом ПФ України або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків. В даному рішенні зазначено, що за наслідками перевірки донараховано 3 047,09 грн. та застосовано штрафну санкцію на суму 256,32 грн.

Однак, позов заявлений ЗАТ «Промбуд-11»до УПФ Україна в м. Рівне про визнання недійсним рішення № 736 від 01.08.06 р., про застосування фінансової санкції та пені.

Рішенням № 736 від 01.08.06 р. застосовано до позивача штраф у розмірі 15 516,37 грн. та пеню 519,89 грн. (а.с.12).

В даному рішенні не зазначено за яке правопорушення застосовано штрафну санкцію і пеню, не вказано підстави винесення рішення.

В судовому засіданні представники сторін заявили суду, що рішення прийняте на підставі карток особового рахунку платника внесків, згідно розрахунків (а.с. 24. 26) відповідно штраф за період прострочи сплати з 20.04.04 р. по 21.11.05 р., а пеня з 10.04.04 р. по 20.01.06 р.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно до ст. 239 ГК України, органи державної влади та органи місцевого страхування відповідно до своїх повноважень, та у порядку встановленому Законом, можуть застосовувати до суб’єкта господарювання адміністративно - господарські санкції, одною з яких є стягнення штрафу.

Відповідно до Указу Президента України від 01.03.01 р. № 121/2001, яким затверджено Положення «Про Пенсійний фонд України», останній є центральним органом виконавчої влади, наділений правом застосування фінансових санкцій, передбачених Законом (п/п. 6 п.5 Положення).

Законом України «Про пенсійне забезпечення»від 05.11.91 р. № 1788-ХІІ (надалі ЗУ № 1788) і Законом України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування»від 09.07.03 р. № 1058 –УІ (надалі ЗУ №1058) деталізовано права ПФУ і визначено порядок стягнення фінансових санкцій незалежно від строку давності (п.15 ст. 106 ЗУ № 1058).

Господарським Кодексом України (ст.ст. 239-250) визначено види, порядок стягнення і застосування адміністративно-господарської санкції-штрафу за порушення передбачені ст. 242 цього Кодексу.

ст. 250 ГК України передбачає, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.

Порушення вказані в оспорюваному рішенні № 736 від 01.08.06 р. (несплата або несвоєчасна оплата внесків до ПФУ) за які передбачено стягнення фінансової санкції передбаченої п. 2 ч. 9 ст. 106 ЗУ № 1058 були відомі відповідачу з розрахунків (звітів) які щомісячно подавались позивачем відповідачу, однак відповідач не застосовував до позивача фінансових санкцій, не приймав відповідних рішень, в порушення вимог п. 9 Інструкції «Про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування до ПФУ»від 19.12.03 р. № 21-1 (надалі Інструкція № 21-1), внаслідок чого пропустив строк на застосування фінансових санкцій.

Нарахування і стягнення пені за вказані правопорушення діючим законодавством не обмежені строками.

Враховуючи те, що відповідачем прийнято спірне рішення № 736 від 01.08.06 р. з пропуском строку на застосування штрафної санкції суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні позовної вимоги в частині застосування штрафних санкцій на суму 15 516,37 грн. В решті рішення № 736 від 01.08.06 р. в частині застосування пені на суму 519,89 грн. відповідає вимогам діючого законодавства.

Судом першої інстанції не зібрано доказів на яких ґрунтується позовна вимога, не досліджено обставин, внаслідок чого прийнято помилкове рішення, яке підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в справах про протиправність рішень дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як і в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції необгрунтовує нарахування штрафних санкцій в рішенні № 736 від 01.08.06 р.

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що судом першої інстанції не досліджено усіх обставин справи, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова господарського суду Рівненської області від 20.12.06 р. у справі № 10/226 –скасуванню.

Керуючись ст.ст. 185, 195-207, 254 п. 6 Розділу УІІ КАС України Львівський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.          Апеляційну скаргу задоволити частково.

2.          Постанову господарського суду Рівненської області від 20.12.06 р. у справі № 10/226 скасувати.

3.          Прийняти нову постанову. Позов задоволити частково. Визнати недійсним рішення № 736 від 01.08.06 р. в частині застосування штрафних санкцій на суму 15 516,37 грн.

4.          В решті позову відмовити.

5.          Матеріали справи повернути в господарський суд Рівненської області.

6.          Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі одного місяця.

Головуючий суддя                                                  Слука М.Г.

Судді                                                                      Онишкевич В.В.

Скрутовський П.Д.