ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

10 год.20 хв.
м.Одеса

"16" березня 2007 р.

Справа  № 28/14-07-358А

За позовом  Управління Пенсійного фонду України в
Болградському районі Одеської області;

до відповідача  Районна спілка споживчих товариств

про стягнення заборгованості
9712,99грн.

Суддя Гуляк Г.І.

Представники:

Від позивача:      Желясков В.Ю. -  за дорученням;

Від відповідача:  не з'явився.

Суть спору:
позивач -Управління ПФУ в Болградському районі Одеської області, звернувся до
господарського суду з адміністративним позовом про стягнення заборгованості на
покриття витрат на виплату та доставку пенсій за віком на пільгових умовах в
сумі 9712,99 гривень з Районної спілки споживчих товариств.

Позивачем мотивовані свої вимоги
наступним:

Районна спілка споживчих товариств
перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Болградському
районі Одеської області з 01.03.1991р. за № 00270803, як платник страхових
внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до ч.2 Прикінцевих
положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", пенсійне забезпечення застрахованих осіб, що працювали або
працюють на підземних роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами
праці за Списком №1 та на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці
за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених
Постановою Кабінету Міністрів України, та за результатами атестації робочих
місць, на посадах  що дають право на
призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які
відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових
умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через
професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного
забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці
першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами ст.12 цього Закону в разі
досягнення пенсійного віку, та наявності трудового стажу, передбаченого Законом
України "Про пенсійне забезпечення". У цьому випадку розміри пенсій
визначаються відповідно до ст.27 та з урахуванням норм ст. 28 цього Закону. При
цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що
діяв до набрання чинності цим Законом.

Представник позивача звертає увагу
суду на те, що  відповідач  з коштів, призначених на оплату праці,
повинен вносити до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату
і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних
роботах, на роботах зі шкідливими і особливо важкими умовами за Списком №1
виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Постановою
Кабінету Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний
робочий день на підземних роботах (включаючи особливий склад гірничорятувальних
частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на
будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим
Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цього Закону, у
розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до
100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку
цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону.

Згідно п. 6 пп. 8 "Інструкції
про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами
внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного
фонду України №21-1 від 19.12.2003 р. та зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 16.01.2004р. за №64/8663 Районна спілка споживчих товариств зобов'язана
в термін до 25-го числа щомісячно забезпечити відшкодування витрат на виплату і
доставку пенсій, призначених відповідно до ч.2 розділу 15 Прикінцевих положень
Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" в частині пенсій, призначених відповідно до п.п.
"б" - "з" ст.13 Закону України "Про пенсійне
забезпечення" згідно наданих розрахунків, до досягнення зазначених осіб
пенсійного віку, передбаченого ст.12 цього Закону.

Позивач також вказує, що за період
з 06.08.2001р. по 08.08.2005р. було призначено пенсії на пільгових умовах
працівнику госпрозрахункового відокремленого підрозділу Болградської РССТ „Транспортник"  ОСОБА_1, яку було своєчасно та в повному
обсязі виплачено. З моменту призначення цей пенсії в 1999 р. фактичні витрати
на виплату та доставку пенсії ОСОБА_1 були покладені на ГОП
„Транспортник", яке було власністю Болградської РССТ та було створено
згідно з відповідною постановою правління Болградської РССТ. Згідно постанови
правління Болградської РССТ №88 від 20.11.2000р. ГОП „Транспортник" було
ліквідовано. Починаючи з 06.08.2001р. витрати управління Пенсійного фонду
України в Болградському районі на виплату та доставку цієї пенсії не
відшкодовувалися. Відповідно до п.8.3. р.8 Інструкції про порядок обчислення і
сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України в
разі ліквідації підприємств зазначену плату Пенсійному фонду України вносять їх
правонаступники. Відповідно до ч.7 ст. 106 у разі ліквідації страхувальника або
втрати ним з інших причин юридичного статусу платника страхових внесків,
недоїмка сплачується за рахунок коштів та іншого майна страхувальника. У цьому
разі особами, відповідальними за погашеннями недоїмки є підприємства, установи,
організації, об'єднання громадян, профспілки, політичні партії - стосовно
утворених ними філії, представництв, осередків та інших відокремлених
підрозділів - платників страхових внесків, що ліквідуються. Таким чином
Болградська РССТ несе фінансову відповідальність за обов'язок відшкодовувати
управлінню витрати на виплату та доставку пенсії, призначеної на пільгових умовах
колишньому працівнику ліквідованого ГОП „Транспортник" ОСОБА_1

Позивачем було надіслано
відповідачу - Болградської РССТ розрахунок сум фактичних витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій, який останнім отримано 25.10.2006р., про що свідчить
повідомлення про вручення № 184366. Але, по теперішній час відповідачем не
відшкодуються суми витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, що призвело
до виникнення заборгованості зазначених сум в розмірі 9712,99 грн., чим
порушено частину 2 Прикінцевих положень Закону та п.6.1, п.6.8. р.6 Інструкції.

Відповідач заявлений позов не
визнає, надав заперечення за вхідним №2480 від 01 лютого 2007  року. Згідно якого вимоги позивача не визнає
та просить суд у задоволені позову відмовити, оскільки ОСОБА_1. працював у
ліквідованому в грудні 1998 року Автотранспортному підприємстві райспоживспілки
й ніколи не працював у ГВП «Транспортник». В свою чергу ГВП «Транспортник»не є
правонаступником зазначеного Автотранспортного підприємства, а тому не може
бути визнане страхувальником по відношенню до ОСОБА_1 При таких обставинах,
відзначає відповідач, висновки позивача про те, що відповідальність за
погашення вищевказаної недоїмки має бути покладена на Болградську
райспоживспілку, як на власника ліквідованого платника страхових внесків ГВП
«Транспортник», є помилковими.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив:

Районна спілка споживчих товариств
перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Болградському
районі Одеської області з 01.03.1991р. за № 00270803, як платник страхових
внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Згідно наявного в матеріалах справи
розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених
відповідно до ч. 2 Прикінцевих положень Закону України „Про  загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування”, п. „б”-„з” ст. 13 Закону України „Про пенсійне забезпечення”,
загальна заборгованість  по витратам на
виплату  та доставку працівнику ОСОБА_1
пенсії  складає 9712,99 гривень.

З огляду на викладене і на ту обставину, що
відповідач дотепер не розрахувалося згідно направленого йому Управлінням
Пенсійного фонду України у Болградському районі Одеської області розрахунку сум
фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, позивач вимагає в
судовому порядку стягнути заборгованість у розмірі 9712,99 гривень, що виникла
внаслідок виплати пільгових пенсій його колишнього працівника у період
06.08.2001 року по 08.08.2005 року.

Розглянувши викладені сторонами
доводи, господарський суд дійшов висновку
про те, що позов слід визнати необґрунтованим  з наступних підстав.

Згідно наявних в матеріалах справи
довідок певна фізична особа як колишній працівник відповідача протягом
06.08.2001 року до 08.08.2005 року отримувала пільгову пенсію, призначену йому
відповідно до пунктів „б”, „д” ст. 13 Закону України „Про пенсійне
забезпечення”.

Проте, господарський суд вважає
помилковою позицію позивача у справі,
яким ставиться питання про стягнення з відповідача витрат, пов'язаних із
виплатою   та доставкою пільгових пенсій,
виплачених названому працівнику протягом 06.08.2001 року до 08.08.2005 року.

Абзацом 5 підпункту 1 пункту 2
розділу ХУ Прикінцевих положень Закону України „Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування” від 09.07.2003р. № 1058 в редакції Закону від
31.05.2005р. № 2613-ІУ передбачено, що виплата пенсій особам, пенсії яким
призначені відповідно до пунктів „в”-„е” та „ж” ст. 13 Закону України „Про
пенсійне забезпечення”, здійснюється до 1 січня 2005 року за рахунок коштів
Пенсійного фонду, а з 1 січня 2005 року -за рахунок коштів Державного бюджету
України до досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону.

Як було встановлено в судовому
засіданні, громадянин ОСОБА_1. працював у ліквідованому в грудні 1998 року
Автотранспортному підприємстві райспоживспілки й ніколи не працював у ГВП
«Транспортник», яке було створено згідно з відповідною постановою правління
Болградської РССТ.

15 вересня 1998 року на підставі
наказу № 76 у зв'язку із ліквідацією Автотранспортного підприємства
Болградської райспоживспілки було звільнено з роботи працівників цього
підприємства, у тому числі і ОСОБА_1.

Після звільненняОСОБА_1 з роботи із
Автотранспортного підприємства він на роботу в госпрозрахунковий відокремлений
підрозділ «Транспортник»Коопзаготпрому Болградської райспоживспілки не
приймався і на цьому підприємстві не працював. Не приймався він на роботу і
до  Районної спілки споживчих товариств.

Пунктом 3.4. Інструкції Пенсійного
фонду України „Про порядок обчислення й сплати страхувальниками та
застрахованими особами внесків на загальне обов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління ПФУ
від 19.12.2003 року № 21-1 передбачений порядок зняття з обліку платника
страхових внесків у разі його ліквідації, пунктом 6.3. даної інструкції
передбачене, що „У разі ліквідації або зміни власника підприємства суми
зазначених витрат (тобто, - витрат на виплату пенсій на пільгових умовах та
доставку пенсій до досягнення пенсіонером пенсійного віку) Пенсійному фонду
вносять правонаступники.

ГВП «Транспортник»Коопзаготпрому не
є правонаступником ліквідованого в грудні 1998 року Автотранспортного
підприємства Болградської райспоживспілки, крім того 5 грудня 2000 року згідно
постанови правління Болградської районної спілки споживчих товариств № 88 від
20 листопада 2000 року ГВП «Транспортник»було ліквідовано, тому на нього не
можуть бути покладені зобов'язання ліквідованого Автотранспортного підприємства
Болградської райспоживспілки відповідно до п. 6.3. Інструкції Про порядок
обчислення й сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України,
затвердженому постановою правління ПФУ від 19.12.2003 року № 21-1.

Відповідно до ст. 35 Закону України
„Про підприємства в України", ліквідація підприємства здійснюється
ліквідаційною комісією, яка створюється власником або уповноваженим ним
органом. Ліквідаційна комісія здійснює всі заходи пов'язані з ліквідацією
підприємства, включаючи виявлення кредиторів та дебіторів підприємства.

Виходячи з того, ГВП
«Транспортник»Коопзаготпрому не є правонаступником ліквідованого в грудні 1998
року Автотранспортного підприємства Болградської райспоживспілки, крім того 5
грудня 2000 року згідно постанови правління Болградської районної спілки
споживчих товариств № 88 від 20 листопада 2000 року ГВП «Транспортник»було
ліквідовано, а позивач не звернувся своєчасно до ліквідаційної комісії з метою
резервування сум в рахунок компенсаційних виплат на ОСОБА_1та враховуючи
те,  що пенсіонер ніколи не працював в
госпрозрахунковому відокремленому підрозділі «Транспортник»Коопзаготпрому
Болградської райспоживспілки як і не приймався на роботу до  Районної спілки споживчих товариств, тому
відповідач - Районна спілка споживчих товариств не несе відповідальності за те,
що позивачу ПФУ у Болградському районі не відшкодуються суми витрат на виплату
та доставку пільгових пенсій призначених працівнику ОСОБА_1

Згідно ч. 1 ст.69 КАСУ доказами   в
адміністративному
судочинстві  є  будь-які фактичні дані,  на підставі
яких  суд  встановлює
наявність  або відсутність
обставин,  що обґрунтовують вимоги і
заперечення осіб, які беруть участь у справі,
та інші обставини,  що мають
значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін,  третіх
осіб  та  їхніх
представників, показань
свідків,   письмових   і
речових  доказів,  висновків експертів.

Частиною 1 ст. 71 КАСУ передбачено,
що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення.

Згідно ст. 86 КАСУ суд оцінює  докази,
які є у справі,  за своїм
внутрішнім переконанням,  що ґрунтується
на їх  безпосередньому,  всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює
належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також
достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає
заявлені Управлінням ПФУ у Болградському районі Одеської області позовні вимоги
неправомірними та необґрунтованими, що є підставою для відмови в їх
задоволенні.

Керуючись  ст. 161-164 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У позові
відмовлено повністю.

Постанова може бути оскаржена в
порядку ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили у
порядку ст.254  Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя
Гуляк Г.І.