донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

21.05.2007 р.                                                                            справа №16/406

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:
Діброви  Г.І.

суддів
Стойка  О.В. , Старовойтової  Г.Я.

за участю представників сторін:

від позивача:
Риженіна Н.М. (довіреність №09-18/1128),

від відповідача:
не з"явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Міського комунального підприємства „Маріупольтепломережа”, м.Маріуполь Донецької обл.,
Відкритого акціонерного товариства „Металургійний комбінат „Азовсталь”, м.Маріуполь Донецької обл.

на рішення  господарського суду

Донецької області

від
15.03.2007 року

по справі
№ 16/406 (судя Манжур В.В.)

за позовом
Відкритого акціонерного товариства „Металургійний комбінат „Азовсталь”, м.Маріуполь Донецької обл.

до
Міського комунального підприємства „Маріупольтепломережа”, м.Маріуполь Донецької обл.

про
стягнення 639138 грн. 02 коп.

В С Т А Н О В И В:

У 2006 році позивач, Відкрите акціонерне товариство „Металургійний комбінат  „Азовсталь”,  м.Маріуполь  Донецької  обл.,  звернувся із позовною заявою  до господарського суду Донецької області до відповідача –Міського комунального підприємства „Маріупольтепломережа”, м.Маріуполь Донецької обл. про стягнення безпідставно набутої активної електроенергії в розмірі 492 366,98грн. та передачі електроенергії в розмірі 5 261,3грн.; стягнення збитків у вигляді вартості втраченого майна –реактивної електроенергії в розмірі 9 427,54грн., втрат електроенергії в розмірі 32 556,77грн., суми податку на додану вартість, нараховану на активну електроенергію та послуги за її передачу в розмірі 99 525,66грн.; всього 639 138,02грн.

Рішенням від 15.03.2007р. позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства „Металургійний комбінат „Азовсталь” суд першої інстанції задовольнив частково. Судове рішення мотивоване тим, що згідно рішення господарського суду Донецької області по справі № 23/5 від 29.03.2004р. договір № 213 від 12.12.02р. було визнано неукладеним, а факт постачання відповідачу електричної енергії підтверджено наданими до суду документами. Тому  суд   на  підставі   ст. 1212  ЦК  України признав спірну  активну  електроенергію безпідставно набутим  майном та стягнув з  відповідача  вартість активної  електроенергії  в  порядку  ст. 1213 ЦК  України в  розмірі 492 366 грн. 98 коп.

Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми послуг за передачу електроенергії в розмірі 5 261,3грн. суд вважає наданими безпідставно, оскільки без надання такої послуги неможливо передати електричну енергію. У той же час повернення такої послуги неможливо, оскільки між сторонами  відсутній  договір  щодо підстав стягнення цих платежів.

Також,   відсутній  причинно - наслідковий зв`язок  між збитками та не поверненням  вартості реактивної  електроенергії  в  сумі 9 427 грн. 54  коп.   Таким  чином, відсутній  збиток в  тому  вигляді, в  якому  дав  йому  термінологію  позивач  - вартість втраченого майна. На  підставі чого у задоволені позовних  вимог  в  цій  частині відмовлено. Крім того, відмовлено в стягненні  суми  збитків  -  32 556 грн. 77  коп. -  втрати   електроенергії, оскільки  також відсутній  причинно - наслідковий  зв`язок між цими  збитками та  боргом за  активну електроенергію.

До того ж відмовлено в стягненні ПДВ, оскільки відповідно до норм Закону України „Про податок на додану вартість” безпідставно отримане майно не є об’єктом оподаткування податком на додану вартість.

Відповідач, МКП „Маріупольтепломережа”, з прийнятим рішенням не згоден, вважає його прийнятим із неповним з’ясуванням обставин, які мають значення для справи, також із порушенням норм матеріального права України, а висновки суду такими, що суперечать фактичним обставинам справи. Тому він звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Донецький апеляційний господарський суд рішення господарського суду Донецької області від 15.03.07р. змінити та прийняти нове рішення, яким відмовити в частині стягнення вартості активної електроенергії, отриманої в листопаді 2003 року, в сумі 152 987,16грн., у решті рішення залишити без змін.

Позивач, ВАТ „Металургійний комбінат „Азовсталь” також не погодився з рішенням першої інстанції, та надав до Донецького апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, якою вважає рішення від 15.03.07р.  в частині відмови стягнення збитків, ПДВ та вартості послуг прийнятим з неповним з’ясуванням обставини справи, та просить апеляційну інстанцію рішення господарського суду Донецької області від 15.03.07р. скасувати частково в частині відмови та задовольнити позовні вимоги ВАТ „МК „Азовсталь” в повному обсязі.

Колегія Донецького апеляційного господарського суду прийняла до провадження апеляційні скарги відповідача та позивача та ухвалою суду від 06.04.07р. об’єднала їх в одне апеляційне провадження.

В судовому засіданні представник позивача усно висловив свою позицію щодо своєї апеляційної скарги та апеляційної скарги відповідача.

Представник відповідача до  судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення 10.05.07р. ухвали суду. Про причину неявки суд письмово не повідомив, своїм процесуальним правом, передбаченим ст.22 ГПК України, не скористався, ніяких клопотань з цього приводу на дату слухання справи судовій колегії не надав, відзив на апеляційну скаргу позивача не представив. Явка сторін ухвалою суду не була визнана обов’язковою, тому справу розглянуто відповідно до вимог ст. 75 ГПК України, за наявними в ній матеріалами.

Судова колегія Донецького апеляційного господарського суду вважає за необхідне розглянути апеляційні скарги, оскільки для з’ясування фактичних обставин справи достатньо матеріалів, що знаходяться в матеріалах справи                 № 16/406, та наданих позивачем пояснень.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до ст.ст. 28-29 Закону Україну “Про судоустрій” та ст.101 ГПК України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року №5 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності  - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображено обставини, що мають значення для даної справи,  висновки суду про встановлені обставини справи і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються двосторонніми доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, 12.12.02р. між позивачем, Відкритим акціонерним товариством „Металургійний комбінат „Азовсталь”, (Постачальник) та відповідачем, Міським комунальним підприємством „Маріупольтепломережа”, (Споживач), був підписаний Договір № 213ен на постачання електроенергії.

Рішенням господарського суду Донецької області по справі № 23/5 від 29.03.2004р. Договір № 213ен від 12.12.2002 р. було визнано неукладеним, оскільки у ньому відсутня така істотна умова як показники якості електричної енергії (ПЯЕ).

Проте, в період 2003-2004р.р. Постачальник здійснив постачання електроенергії на суму 690 579,31грн. на адресу Споживача у виконання умов вищевказаного Договору та надав останньому рахунки для оплати:

№   90226386  від 30.11.2003р.;

№   90237412  від 31.12.2003р.;

№   90243554  від 31.01.2004р.;

№ 90336476 від 31.10.2004р. (сума за останнім рахунком стягнута з відповідача рішенням господарського суду Донецької області  від 22.11.06. по справі № 14/257);

№ 90351620 від 30.11.2004р. (сума за останнім рахунком стягнута з відповідача рішенням господарського суду Донецької області  від 22.11.06. по справі № 14/257);

№ 90361948 від 30.12.2004р. (сума за останнім рахунком стягнута з відповідача рішенням господарського суду Донецької області  від 22.11.06. по справі № 14/257).

Відповідач частково оплатив отриману електроенергію шляхом проведення з позивачем 11.02.05р. заліку зустрічних однорідних вимог за рахунком №90226386 від 30.11.2003р. на суму 51 441,29грн. (угода № від 11.02.05р.), після якого сума заборгованості  МКП „Маріупольтепломережа” перед ВАТ „МК „Азовсталь” за цим рахунком склала 183 584,59грн., а всього разом 639 138,02грн.

За цими підставами позивач, ВАТ „Металургійний комбінат „Азовсталь”,  звернувся із позовною заявою  до господарського суду Донецької області до відповідача –МКП „Маріупольтепломережа” про стягнення безпідставно набутої активної електроенергії в розмірі 492 366,98грн. та передачі електроенергії в розмірі 5 261,3грн., всього 497 628,28грн.; стягнення збитків у вигляді вартості втраченого майна –реактивної електроенергії в розмірі 9 427,54грн., втрат електроенергії в розмірі 32 556,77грн., суми податку на додану вартість, нараховану на активну електроенергію та послуги за її передачу в розмірі 99 525,66грн., всього 141 509,97грн., разом сума позову склала -  639 138,02грн.

Рішенням від 15.03.2007р. позовні вимоги ВАТ „МК „Азовсталь” суд першої інстанції задовольнив частково в частині стягнення безпідставно набутого  майна активної електроенергії на суму 492 366 грн. 98 коп. В решті позовних вимог було відмовлено в зв’язку з безпідставністю та недоведеністю.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, вислухавши пояснення позивача, судова колегія дійшла висновку, що:

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України, як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері і положення Цивільного кодексу України, як загального акту законодавства.

Згідно з п.4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України сторони та  інші  особи,  які   беруть   участь   у   справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Судовими доказами слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного розгляду справи.

Відповідно до п. 2 ст. 124 Конституції України –юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно із рішенням Конституційного суду України №15-рп/2002 від 09.07.2002р. положення ч. 2 ст. 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення передбачено право особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами, договором.

Позивач, в обґрунтування своїх позовних вимог, посилається на рахунки   №№  90226386  від 30.11.2003р. (залишок в розмірі 183 584,59грн.), 90237412  від 31.12.2003р. (на суму 215 128,57грн.), 90243554  від 31.01.2004р. (на суму 217 608,19грн.).

Відповідно ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна (ст. 1213 ЦК України).

Згідно   ч.1  ст. 26  Закону України "Про електроенергетику" споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

Рішенням господарського суду Донецької області по справі № 23/5 від 29.03.2004р. Договір № 213ен від 12.12.2002р. було визнано неукладеним, на підставі якого позивач в період з листопаду 2003р. по грудень 2004р. помилково продовжував здійснювати постачання  електроенергії.

Судова колегія вважає, що позивачем доведений належними засобами доказування факт того, що відповідач набув спірну електроенергію без правової підстави, оскільки вищезазначений Договір № 213ен від 12.12.2002р. втратив чинність 29.03.04р., та в період постачання спірної електроенергії вже не діяв. Тобто, в період з листопаду 2003р. по грудень 2004р. були відсутні договірні правовідносини між позивачем і відповідачем.

Господарським судом правомірно відмовлено позивачу в частині заявленої позивачем вартості послуги з передачі електропостачання в розмірі 5 261,3грн., оскільки без надання такої послуги неможливо передати електричну енергію. У той же час, повернення такої послуги неможливо, оскільки, між сторонами  відсутній договір, який би підтверджував наявність таких правовідносин.

Апеляційна інстанція згодна з рішенням суду першої інстанції щодо відмови позивачу у стягненні збитків у вигляді вартості втраченого майна –реактивної електроенергії в розмірі 9 427,54грн. та втрат електроенергії в розмірі 32 556,77грн., оскільки відсутній причинно - наслідковий зв`язок між  збитками та неповерненням вартості - реактивної електроенергії. Таким  чином, відсутній  збиток, в розумінні позивача, як вартість втраченого майна. На  підставі чого, у задоволені позовних  вимог  в  цій  частині відмовлено. Також правомірно відмовлено у стягненні  суми  збитків 32 556,77грн. -  втрати   електроенергії, оскільки  також, відсутній  причинно - наслідковий  зв`язок    між цими  збитками  та боргом  за  активну електроенергію.

Ніяких змін та доповнень до позовної заяви щодо предмету позову, в порядку вимог ст.22 ГПК України, позивач суду не надав.

Господарський суд Донецької області правомірно дійшов висновку щодо необґрунтованості заявлених позовних вимог Відкритого акціонерного товариства „Металургійний комбінат „Азовсталь” про стягнення суми ПДВ, нарахованої на активну електроенергію та послуги за її передачу в розмірі 99 525,66грн., та відмовив в їх задоволенні, оскільки відповідно до норм Закону України „Про податок на додану вартість” безпідставно отримане майно не є об’єктом оподаткування податком на додану вартість.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що відповідач, Міське комунальне підприємство „Маріупольтепломережа”, набув активну електроенергію позивача без достатньої правової підстави та стягнув з відповідача вартість безпідставно отриманої електричної енергії в сумі 492 366,98грн.

В іншій частині позовних вимог Відкритого акціонерного товариства „Металургійний комбінат „Азовсталь” господарським судом Донецької області правомірно відмовлено в зв’язку з необґрунтованістю.

За огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги Відкритого акціонерного товариства „Металургійний комбінат „Азовсталь” не прийняті до уваги судовою колегією.

Щодо апеляційних вимог відповідача, Міського комунального підприємства „Маріупольтепломережа”, вони не підтверджені матеріалами справи та не впливають на правомірність прийнятого господарським судом рішення, оскільки господарським судом правомірно встановлено, що, відповідно до вимог ст. 530 ЦК України, сторонами не був встановлений строк оплати направлених позивачем рахунків. Враховуючи момент відправлення рахунку 11.12.2003р., про  що  свідчить  запис  в  книзі  реєстрації  позивача, з  урахуванням перебігу пошти та семиденного терміну відповіді на    виставлений рахунок, позивач  звернувся  до  суду   в  межах   строку  позовної  давності.

Отже, відповідно до статті 47 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення прийняте суддею за результатами дослідження усіх обставин справи.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України  рішення господарського суду Донецької області від 15.03.2007 року у справі №16/406 ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційних скарг не спростовують висновку суду.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита за апеляційними скаргами покладаються на скаржників.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Міського комунального підприємства „Маріупольтепломережа”, м.Маріуполь Донецької обл. та Відкритого акціонерного товариства „Металургійний комбінат „Азовсталь”, м.Маріуполь Донецької обл. на рішення господарського суду Донецької області від 15.03.2007 року по справі № 16/406 залишити без задоволення, рішення господарського суду Донецької області від 15.03.2007 року у справі № 16/406   –без змін.

Головуючий          Г.І.  Діброва

Судді:          О.В.  Стойка

Г.Я.  Старовойтова

Надр.5 прим:

1 –у справу;

2 –позивачу;

3 –відповідачу;

4 –ДАГС;

5 – ГС Дон. обл.;

Ширіна Ю.М.