ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2007 р.
№ 9/57

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Дерепи В.І. –головуючого,

Грека Б.М.,
Стратієнко Л.В.

за участю повноважних представників:
позивача  -  Тарасюка Ю.В.,
відповідача   -  Кузори В.В.,

розглянувши у відкритому засіданні касаційну скаргу
Комунального підприємства з питань будівництва житлових будинків “Житлоінвестбуд-УКБ” Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київради

на  рішення

постанову
від 26 квітня 2006 року
господарського суду м.Києва
від 14 грудня 2006 року Київського апеляційного господарського суду

у справі
№ 9/57

за позовом
Комунального підприємства з питань будівництва житлових будинків “Житлоінвестбуд-УКБ” Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київради

до
Приватного будівельного підприємства “Еталон-2В”

про
стягнення 568764 грн.

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2006 року позивач звернувся до господарського суду м.Києва з позовом до відповідача про стягнення 568764 грн., посилаючись на те, що останній порушив свої зобов’язання за договором, тому відносно нього повинні бути застосовані штрафні санкції відповідно до вимог ст.232 ГК України.

Рішенням господарського суду м.Києва від 26 квітня 2006 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 14 грудня 2006 року в позові відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить вказані судові рішення скасувати, як прийняті з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Відзив на касаційну скаргу від відповідача до суду не надходив.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та на підставі встановлених в ній фактичних обставин, проаналізувавши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, суд вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відмовляючи позивачу в позові місцевий господарський суд виходив з того, що предметом своїх вимог позивач визначив заборгованість відповідача за договором.

Проте ні в позовній заяві, ні в судовому засіданні позивачем не надано доказів, що могли б підтверджувати наявність у нього заборгованості за договором перед позивачем у сумі 568764 грн. Тому в позові слід відмовити.

Погоджуючись з зазначеним висновком місцевого господарського суду, апеляційна інстанція на час розгляду справи також встановила, що рішенням господарського суду м.Києва від 03.11.2006 р. у справі № 13/436 за позовом Приватного будівельного підприємства “Еталон-2В” до КП “Житлоінвестбуд УКБ” про визнання недійним окремої частини спірного договору № 4/181 від 14.07.2004 року п.2.1 в частині строку введення в експлуатацію об’єкта визнано недійсним.

Таким чином, оскільки в договорі № 4/181 відсутня умова щодо обов’язку відповідача ввести в експлуатацію об’єкт в ІІІ кварталі 2004 р. то апеляційна інстанція прийшла до висновку, що відповідно відсутнє і порушення відповідачем зазначеного зобов’язання, у зв’язку з чим немає підстав для застосування відповідальності, передбаченої п.6.2 договору  № 4/181 та нормами 232 ГК України, тому в позові слід відмовити з цих підстав.

Проте з вказаними висновками господарських судів погодитись не можна враховуючи наступне.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верхов ного Суду України, викладених  у п.п.1,6  постанови  від 29.12.1976 р. № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, ви рішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних право відносин, а за їх відсутності - на підставі за кону, що регулює подібні відносини, або вихо дячи із загальних засад законодавства України.

Обгрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, виснов ки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказа ми, дослідженими в судовому засіданні.

Мотивувальна частина рішення повинна містити встановлені судом обставини, які ма ють значення для справи, їх юридичну оцінку, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог Визнаючи одні і відхи ляючи інші докази, суд має це обгрунтувати.

Судові рішення попередніх інстанцій, прийняті в даній справі, за своїм змістом не відповідають цим вимогам.

Так розглядаючи даний спір та приймаючи рішення у справі місцевий господарський суд в порушення вимог ст.43 КПК України не в повному обсязі дослідив всі обставини справи, що мають суттєве значення для винесення законного і обгрунтованого рішення та помилково визначив суму вказану в позовній заяві, як суму заборгованості за договором. При цьому суд не звернув уваги на ті обставини, що в тексті позовної заяви та претензії від 22.12.2005 р. № 114/9700/3 наведений розрахунок штрафних санкцій за несвоєчасне введення об’єкта в експлуатацію, згідно п.6.2 договору, розмір яких складає 568764 грн.

Не можна погодитись, також, і з висновками апеляційної інстанції в тому, що оскільки у договорі № 4/181 від 14.07.2004 року відсутня умова щодо обов’язку відповідача ввести в експлуатацію об’єкт у ІІІ кварталі 2004 року, то відсутнє і порушення відповідачем  зазначеного зобов’язання, у зв’язку з чим немає підстав для застосування відповідальності, передбаченої п.6.2 договору та ст.232 ГК України.

Приймаючи постанову апеляційна інстанція не врахувала вимог ч.2 ст.846 ЦК України, відповідно до яких, якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов’язаний виконувати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розум  відповідно до суті зобов’язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

За вказаних вимог суду необхідно було б з’ясувати у сторін питання строку будівництва автопаркінгу  згідно з будівельними нормами та правилами.

Окрім того, апеляційний господарський суд не звернув уваги та не дав оцінки тій обставині, що відповідно до листа від 05.12.2005 р. № 12/06 ПБП (а.с.40) “Еталон-2В” взяло на себе зобов’язання ввести автопаркінг по пр.Академіка Паладіна 18/30, згідно договору № 4/181 від 14.07.2004 р. до кінця 2005 р.

Суд також вважає, що надаючи оцінку законності і обгрунтованості, прийнятого місцевим господарським судом рішення, суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови порушив вимоги статей 103, 104 та 105 ГПК України.

Враховуючи викладене, суд вважає, що рішення місцевого господарського суду та постанова апеляційної інстанції, як прийняті з порушенням норм матеріального і процесуального права не можуть залишатись без змін і підлягають скасуванню.

При новому розгляді справи господарському суду необхідно врахувати наведене, більш повно та всебічно з’ясувати обставини справи, суть позовних вимог і заперечень, їх обгрунтованість, зібраним доказам дати правову оцінку  та відповідно до норм діючого законодавства вирішити спір.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст.1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду міста Києва від 26 квітня 2006 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 14 грудня 2006 року скасувати, частково задовольнивши касаційну скаргу.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду міста Києва в іншому складі суду.

Головуючий                                                                                        В.Дерепа

Судді:                                                                                               Б.Грек

Л.Стратієнко