СУД
ПОСТАНОВА

Іменем
України

01.02.2007

Справа №2-19/16184-2006А

За позовом - Субєкту
підприємницької діяльності ОСОБА_1 (російскою мовою ОСОБА_2), м.Алушта АР Крим

До відповідача - Державна податкова
інспекція в м.Алушта, м.Алушта АР Крим

Про визнання недісним податкового
повідомлення- рішення

Суддя Мокрушин В.І.

Секретар Сидельова І.І.

П Р Е Д С Т А В Н И К И :

Від позивача - ОСОБА_3,
представник, довіреність НОМЕР_1 від 23.11.2006 р.

Від відповідача - Патраш В.І.,
державний інспектор, довіреність № 2207/9 від 23.08.2006 року

Суть спору:

Позивач звернувся до Господарського
суду Автономної Республіки Крим із адміністративним позовом про визнання
недісним податкового повідомлення-рішення державної податкової інспекції в
м.Алушта НОМЕР_2 від 13.09.2006 року. Позовні вимоги мотивовані тим, що
перевірка була проведена неправомірно, а нормативний акт, на підставі якого
винесено податкове повідомлення-рішення, не відповідає Конституції та Законам
України.

Відповідач надав відзив на позовну
заяву, просив у задоволенні позову відмовити.

Справа слухалася у відповідності до
положень Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року №
2747 із змінами та доповненнями).

Представникі сторін відмовилися від
послуг перекладача.

Відповідно до ст.9, 10 Конституції
України, ст.9 Європейської хартії регіональних мов (ратифікована Законом
України від 15.05.2003 року № 802), ст.3 Декларації прав національностей
України (від 01.11.1991 року № 1771), ст.10 Закону України «Про судоустрій»
(від 07.02.2002 року № 3018), ст.18 Закону України «Про мови» (від 28.10.1989
року № 8312), ст.10, 12 Конституції Автономної Республіки Крим (Закон України від
23.12.1998 року № 350), ст.15 Кодексу адміністративного судочинства України та
клопотанням представників сторін вони давали пояснення по справі на російській
мові.

Відповідно до ст.41 Кодексу
адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та
доповненнями), п.2-1 Прикінцевих положень
Кодексу адміністративного судочинства України фіксація судового процесу
технічними засобами не здійснювалася.

Відповідно до ст.130 Кодексу
адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та
доповненнями) перед початком слухання справи представникам сторін була вручена
пам'ятка про права та обов'язки сторін.

Розглянув матеріали справи,  суд -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (російскою мовою ОСОБА_2)
зареєстрована Виконавчим комітетом Алуштинської міської ради у якості суб'єкта
підприємницької діяльності 27.02.2002 року, що підтверджується свідоцтвом про
державну реєстрацію фізичної особи-підприємця (а.с.11).

Згідно із ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та
доповненнями) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються
її вимоги та заперечення. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин
не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона
посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Відповідно до п.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та
доповненнями) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача,
якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, особливістю
адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається
на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали,
які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до п.2 ст.8 Кодексу
адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та
доповненнями) суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової
практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ст.1 Протоколу № 1 до
Конвенції про захист прав і основних свобод людини (ратифікована Законом
України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР) кожна фізична або юридична особа має
право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна,
інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або
загальними принципами міжнародного права. Попередні положення, однак, ніяким
чином не обмежують право держави запроваджувати такі закони, які, на її думку,
необхідні для здійснення контролю за використанням майна відповідно до
загальних інтересів або для забезпечення сплати податків або інших зборів чи
штрафів.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції
України (від 28.06.1996 року № 254к/96-ВР) органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі,
в  межах повноважень та у спосіб,
що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст.4 Закону України «Про
державну податкову службу в Україні» (від 04.12.1990 року № 509 із змінами та
доповненнями) органи податкової служби є органами виконавчої влади.

Таким чином, органи податкової
служби та їх посадові особи повинні діяти лише на підставі,  в
межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами
України.

06.09.2006 року Державною
податковою інспекцією в м.Алушта складений акт НОМЕР_3 по результатах
проведеної перевірки з питань використання праці найманих працівників суб'єктом
підприємницької діяльності ОСОБА_1 (російскою мовою ОСОБА_2) за період з
01.04.2006 року до 01.09.2006 року (а.с.6-8).

Відповідно до складеного акту
відповідачем встановлено використання позивачем найманих працівників, у той час
як сплату єдиного податку за найманих працівників позивач не здійснював.

На підставі вказаного акту державна
податкова інспекція в м.Алушта прийняла податкове повідомлення-рішення
НОМЕР_2від 13.09.2006 року про нарахування позивачу єдиного податку у розмірі
900 грн.

Підставою для донарахування вказано
наступне: п.5 Постанови Верховної Ради АР Крим від 21.04.2004 року № 905-3/04
«Про внесення змін і доповнення Верховної Ради АР Крим, регулюючі питання
оподаткування в Постанову Верхвної Ради АР Крим від 19.06.2002 року № 124-3/02
«Про деякі питання, пов'язані з обчисленням і сплатою податків в АР Крим»
(а.с.10).

Згідно із ч.2 ст.11 Закону України
«Про систему оподаткування» (№ 1251 від 25.06.1991 року із змінами та
доповненнями) фінансові  санкції за
наслідками документальних перевірок та ревізій, які здійснюються органами  державної податкової служби України та іншими
уповноваженими державними органами, застосовуються у розмірах, передбачених
законодавчими актами.

Згідно із п.2 Указу Президента
України № 727/98 від 03.07.1998 року «Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» (із змінами та
доповненнями) у разі коли платник єдиного податку здійснює підприємницьку
діяльність з використанням найманої праці або за участю у підприємницькій  діяльності членів його сім'ї, ставка єдиного
податку збільшується на 50 відсотків за кожну особу.

Вказаний Указ Президента України №
727/98 від 03.07.1998 року «Про спрощену систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого підприємництва» (із змінами та доповненнями)
відповідно до п.4 Перехідних положень Конституції України (від 28.06.1996 року)
є складовою частиною законодавства про оподаткування в Україні.

Відповідно до п.5 Постанови
Верховної Ради АР Крим від 19.06.2002 року № 124-3/02 (із змінами та
доповненнями) «Про деякі питання, пов'язані з нарахуванням та сплатою податків
у Автономній Республіки Крим» (російською мовою «О некоторых вопросах,
связанных с исчислением и уплатой налогов в Автономной Республике Крым») при
встановленні органами державної податкової служби в ході перевірки
господарюючих суб'єктів наявності найнятих робітників не включених в розділ 8 поданого
даними суб'єктами заяви про переході на спрощену систему оподаткування, і
відсутності у цих найнятих робітників
довідки про їх трудові відносини з платником єдиного податку платник
єдиного податку зобов'язаний виплатити додатковий платіж до бюджету у розмірі
100  відсотків ставки єдиного податку в
розрахунку за кожен передуючий календарний місяць роботи по єдиному податку в
звітному календарному року.

Таким чином, суд дійшов висновку,
що положення Указу Президента України № 727/98 від 03.07.1998 року «Про
спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва» (із змінами та доповненнями) не узгоджуються з положеннями п.5
Постанови Верховної Ради АР Крим від 19.06.2002 року № 124-3/02 (із змінами та
доповненнями) «Про деякі питання, пов'язані з нарахуванням та сплатою податків
у Автономній Республіки Крим» (російською мовою «О некоторых вопросах,
связанных с исчислением и уплатой налогов в Автономной Республике Крым») у
частині розміру відрахування ставки єдиного податку у випадку використання
найманої праці.

Відповідно до ст.67 Конституції
України (від 28.06.1996 року із змінами та доповненнями) кожен зобов'язаний
сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до ст.92 Конституції
України (від 28.06.1996 року із змінами та доповненнями) виключно законами
України встановлюються система оподаткування, податки і збори.

З урахуванням викладеного суд не
може прийняти до уваги Постанову Верховної Ради АР Крим від 19.06.2002 року №
124-3/02 (із змінами та доповненнями) «Про деякі питання, пов'язані з
нарахуванням та сплатою податків у Автономній Республіки Крим» (російською
мовою «О некоторых вопросах, связанных с исчислением и уплатой налогов в
Автономной Республике Крым»).

Згідно із п.1.8 ст.1 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб» (від 22.05.2003 року № 889-IV із змінами
та доповненнями) наймана особа - фізична особа, яка безпосередньо власною
працею виконує трудову функцію виключно за дорученням або наказом працедавця
згідно з умовами укладеного з ним трудового договору (контракту) відповідно до
закону.

Суду не надано доказів укладення
позивачем трудового договору (контракту) з третіми особами.

З урахуванням викладеного суд
задоволеняє адміністративний позов.

Відповідно до ч.2 п.2 ст.162
Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із
змінами та доповненнями) перелік постанов, які може прийняти суд, не є
виключним, оскільки суд також може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала
дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших
суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів
владних повноважень. Тому суд вважає, що позивач може заявити вимоги і про
визнання недійсним акту.

На підставі викладеного та керуючись
ст.17,  18, 70, 76, 86, 162 Кодексу
адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та
доповненнями), суд

П О С Т А Н О В И В :

·          Адміністративний позов задовольнити.

·          Визнати недійсним податкове податкове
повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в м.Алушта НОМЕР_2від
13.09.2006 року.

·          Постанову направити сторонам
замовленою кореспонденцією.

Постанова може бути оскаржена у
апеляційному порядку відповідно до ст.185-187 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Постанова проголошена у судовому
засіданні 01.02.2007 року у 12 год. 55 хв.

У судовому засіданні проголошена
вступна та резолютивна частина рішення.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Мокрушин В.І.