ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
м. Луганськ, вул. Коцюбинського, 2
___________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

13.03.2007  року                                                            Справа № 18/554

Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                                        Бойченка К.І.

суддів          Семендяєвої І.В.

Парамонової Т.Ф.

секретар

судового засідання:                                Наумов Б.Є.

за участю представників:

від  позивача:           -Мельник Ю.М., представник

за дов. №04/01 від 04.01.07;

від відповідача:                                          -Єрьоменко Є.С., представник

за дов. №12 від 18.12.06;

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу                                        Товариства з обмеженою відповідальністю

“Торговий дім “Луганськпродукт”, м. Луганськ

на рішення

господарського суду                              Луганської області

від                                                            19.01.07

по справі                                                  №18/554 (суддя –Корнієнко В.В.)

за позовом                                                  Приватного підприємства “Анастасія Т”, м. Київ

до відповідача:                                        Товариства з обмеженою відповідальністю

“Торговий дім “Луганськпродукт”, м. Луганськ

про                                                            стягнення 20000 грн. 00 коп.

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2006 року Приватне підприємство “Анастасія Т”,  м. Київ (далі за текстом –ПП “Анастасія Т”, позивач), звернулось до господарського суду Луганської області з позовною заявою від 17.11.06 б/н про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Торговий дім “Луганськпродукт”, м. Луганськ (далі за текстом –ТОВ “ТД “Луганськпродукт”, відповідач), заборгованості у сумі 20000 грн. 00 коп. за відпущені продукти харчування.

Рішенням господарського суду Луганської області від 19.01.07 по справі №18/554 позов задоволений повністю, з відповідача на користь позивача стягнуто борг у сумі    20000 грн. 00 коп., а також на відповідача покладені витрати зі сплати державного мита  у сумі 200 грн. 00 коп. та 118 грн. 00 коп. на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Дане рішення суду першої інстанції мотивоване доведеністю позовних вимог позивача.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Луганської області від 19.01.07 у даній справі, відповідач подав до Луганського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, у якій просить згадане рішення скасувати та у задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що, на його думку, місцевим господарським судом при винесенні оскаржуваного рішення були неповно з’ясовані обставини, що мають значення для справи та залишились недоведеними обставини справи, які господарський суд Луганської області визнав доведеними.

Позивач проти апеляційної скарги відповідача заперечив за доводами, викладеними у відзиві від 23.02.07 б/н та просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції –без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Згідно зі ст. 28 Закону України “Про судоустрій України” розпорядженням голови Луганського апеляційного господарського суду від 06.02.07 для розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Торговий дім “Луганськпродукт”,           м. Луганськ, на рішення господарського суду Луганської області від 19.01.07 по справі №18/554 була призначена судова колегія у складі: головуючий суддя –Бойченко К.І., суддя –Медуниця О.Є., суддя –Парамонова Т.Ф.

У зв’язку з відрядженням судді Медуниці О.Є. розпорядженням голови Луганського апеляційного господарського суду від 12.03.07, на підставі ст.  28 Закону України “Про судоустрій України” та ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, суддю  Медуницю О.Є. виключено із складу колегії по розгляду апеляційної скарги у справі №18/554 та введено до складу судової колегії  суддю Семендяєву І.В.

Згідно з ч. 2 ст. 99  Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний господарський суд не зв’язаний з доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, оцінивши надані сторонами докази у сукупності, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача до задоволення не підлягає, з огляду на наступне.

Приватне підприємство “Анастасія Т” та Товариство з обмеженою відповідальністю “Торговий дім “Луганськпродукт” склали та підписали договір купівлі –продажу б/н, який рішенням господарського суду Луганської області від 10.05.06 по справі №15/8пд, залишеним без змін постановою Луганського апеляційного господарського суду від 13.07.06, визнаний неукладеним.

Як вбачається з матеріалів даної справи, позивач за накладною №А-026059 від 31.10.05 відпустив відповідачу продукти харчування на загальну суму 56714 грн. 40 коп., що не оспорено відповідачем.

Відповідач в період з 30.11.05 по 14.12.05 частково оплатив отримані від позивача за накладною №А-026059 від 31.10.05 продукти харчування у сумі 36714 грн. 40 коп., що підтверджується матеріалами справи і не спростовано позивачем.

Вартість залишку неоплачених продуктів харчування, що отримані відповідачем від позивача за вищевказаною накладною, склала 20000 грн. 00 коп.

Згідно з ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов’язку не встановлений або визначений моментом пред’явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов’язок у семиденний строк від дня пред’явлення вимоги, якщо обов’язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивач 25.10.06 направив відповідачу повідомлення №24/10 від 25.10.06, за яким заявив останньому вимогу оплатити залишок неоплачених продуктів харчування у сумі 20000 грн. 00 коп.

У відповіді від 31.10.06 №44 відповідач зазначив, що не буде сплачувати вказану суму, оскільки листом від 19.12.05 він повідомляв позивача про необхідність забрати товар, однак позивач відповіді не надав. У подальшому продукти харчування стали непридатні для використання.

Судом першої інстанції обгрунтовано не взяті до уваги доводи відповідача.

Також апелянт в апеляційній скарзі зазначає, що: між сторонами не існувала домовленість щодо купівлі –продажу продуктів харчування; уповноважена особа, яка приймала від позивача продукти харчування на підставі довіреності серії ЯЛЖ №804354, повинна була отримати продукти харчування на загальну суму 56715 грн. 00 коп., у довіреності не було зазначено асортименту продуктів харчування, тому, як вважає відповідач, уповноважена особа не повинна була перевіряти асортимент товару (продуктів харчування), а могла лише підтвердити факт отримання товару.

Ці доводи та інші, що викладені в апеляційній скарзі, апеляційною інстанцією також залишаються поза увагою.

Так, у вищевказаній довіреності відповідач уповноважив відповідного робітника отримати від позивача продукти харчування на суму 56715 грн. 00 коп., а не підтвердити факт такого отримання. Сам же факт отримання товару покупцем від продавця оформлюється відповідними підписами уповноважених осіб у накладній.

У вищевказаній накладній чітко визначені найменування (асортимент), кількість та ціна продуктів харчування.

Відповідач частково оплатив отримані продукти харчування у сумі 36714 грн.         40 коп.

Відповідачем не спростовано наявність повноважень особи на отримання від позивача саме вказаних в накладній №А-026059 від 31.10.05 продуктів харчування, а не інших на суму, що оспорюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов’язанням є               правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Зобов’язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2     ст. 509).

Зобов’язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України до підстав виникнення цивільних прав та обов’язків відносяться також договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності з ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом складається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Допускається укладання господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо.

Відповідачем не доведено обов’язок позивача забрати продукти харчування, які залишились без оплати та не надано доказів наявності прав на неоплату відповідних продуктів харчування за сумою грошових коштів, що оспорюється.

Згідно зі статтею 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Луганського апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача, а тому вважає, що господарським судом Луганської області по даній справі прийнято рішення від 19.01.07, яке відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді всіх обставин, відповідає вимогам матеріального та процесуального права, відповідає фактичним обставинам справи, чинному законодавству, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування цього рішення.

За таких обставин, судовою колегією рішення господарського суду Луганської області від 19.01.07 у справі №18/554 залишається без змін, а апеляційна скарга відповідача –без задоволення.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита у розмірі 100 грн. 00 коп. за подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного господарського суду покладаються на заявника скарги -  відповідача у справі –Товариство з обмеженою відповідальністю “Торговий дім “Луганськпродукт”, м. Луганськ.

У судовому засіданні за згодою представників сторін оголошені вступна та резолютивна частини постанови.

Керуючись ст. ст. 43, 49, 85, 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Торговий дім “Луганськпродукт”, м. Луганськ, на рішення господарського суду Луганської області від 19.01.07 у справі №18/554 залишити без задоволення.

2.Рішення господарського суду Луганської області від 19.01.07 по справі №18/554 залишити без змін.

3.Витрати по сплаті державного мита у розмірі 100 грн. 00 коп. за подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного господарського суду покласти на заявника скарги (відповідача у справі) –Товариство з обмеженою відповідальністю “Торговий дім “Луганськпродукт”, м. Луганськ.

Відповідно ч. 3, ч. 5 ст. 105 Господарського процесуального кодексу України постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя                                                             К.І. Бойченко

Суддя                                                                                І.В. Семендяєва

Суддя                                                                                Т.Ф. Парамонова