ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2007 р.
№ 7/687

Вищий господарський  суд  України  у складі колегії суддів:

Мележик Н.І. - головуючого,

Подоляк О.А.,

Козир Т.П.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

касаційну скаргу                          Відкритого акціонерного товариства

«Акціонерна компанія «Київводоканал»

на рішення           господарського суду міста Києва

від 14.12.2006р.

у справі                                                  № 7/687

господарського суду                              міста Києва

за позовом          Відкритого акціонерного товариства

«Акціонерна компанія «Київводоканал»

до          Житлово –будівельного кооперативу «Обчислювач-2»

про          стягнення 27 434 грн.

за участю представників:

позивача –          Смірнової Н.М.

відповідача:          Пітайкіної Є.В., Савчук Л.В., Роман Г.А.

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2006 року Відкрите акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал»" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Житлово –будівельного кооперативу «Обчислювач-2»основного боргу у розмірі 23 755,74 грн., 3 010,16 грн. витрат з урахуванням індексу інфляції та 3% річних у розмірі 668,09 грн. за неналежне виконання останнім договору про надання послуг водопостачання та водовідведення.

Рішенням господарського суду міста Києва від 14.12.2006р. (суддя Якименко М.М.)  у позові відмовлено у зв'язку з недоведеністю вимог.

В касаційній скарзі ВАТ "АК "Київодоканал" просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 14.12.2006р. у справі №7/687 з підстав порушення норм процесуального права, зокрема: ст.ст.4, 33, 36, 37, 43, 84 ГПК України, та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов ВАТ "АК "Київодоканал". При цьому скаржник посилається на те, що ним були подані всі необхідні докази для обґрунтування своїх вимог на підтвердження заборгованості, яка утворилася за ЖБК "Обчислювач-2" на підставі укладеного договору №6090/4-11 від 25.12.1998р., а саме: реєстри платіжних документів, надісланих банком позивача банку відповідача із зазначенням кодів платника, присвоєних останньому, обсягів наданих послуг та їх вартості, які були відправлені засобами електронного зв'язку позивачем на банківський рахунок відповідача із зазначеними його реквізитів, маршрутні карти та розшифровки рахунків абонента, в яких вказані об'єми спожитої води.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи,  перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши  правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п.1 Постанови від 29.12.1976 року № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Рішення місцевого господарського суду відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Як встановлено місцевим господарським судом 25.12.1998 року між Державним комунальним об'єднанням "Київводоканал" (правонаступником якого є ВАТ "АК "Київводоканал") та Житлово –будівельним кооперативом "Обчислювач-2" укладено договір №6090/4-11 на послуги водопостачання та водовідведення, згідно умов якого позивач зобов'язався забезпечити відповідачу постачання питної води та прийняття від відповідача каналізаційних стоків, а останній, в свою чергу, зобов'язався сплачувати вартість наданих послуг на умовах, визначених цим договором та Правилами користування системами комунального водопостачання в містах і селищах України, затвердженими наказом Голови Держжитлокомунгоспу України від 01.07.94р. №65.

Відповідно до ст.ст. 19, 21, 22 Закону  України “Про питну воду та питне водопостачання” послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору; договір про надання послуг з питного водопостачання набирає чинності після досягнення домовленості з усіх його істотних умов та підписання сторонами; споживачі питної води зобов’язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

П. п. 1.1., 1.2. Правил користування системами комунального водопостачання встановлений порядок користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод до комунальної каналізації.

Дотримання цих Правил є обов'язковим для всіх осіб, підприємств, установ, організацій, що користуються комунальними водопроводами і каналізаціями, незалежно від їхньої відомчої належності і форми власності.

Відповідно до п. 11.1 Правил користування системами комунального водопостачання, кількість води, використаної абонентами, визначається за показниками повірених у встановленому порядку водолічильників та інших приладів обліку, які мають бути опломбовані.

Як встановлено судом першої інстанції у п.п. 3.1., 3.4. умов договору  передбачено, що кількість води, що подається позивачем та використовується відповідачем визначається за показниками водолічильників, зареєстрованих позивачем. При цьому, зняття показників водолічильників здійснюється, як правило, щомісячно представником позивача спільно з представником відповідача. Кількість стічних вод визначається за кількістю води, що надходить з комунального водопроводу та інших джерел водопостачання, згідно з показниками лічильників.

Належним доказом, що підтверджує обсяги спожитої відповідачем води можуть бути лише документи про зняття показань водолічильників, складені спільно двома представниками сторін, які позивач суду не надав.

Згідно ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, позивачем в обґрунтування заявлених вимог надано частину маршрутних листів зняття показників лічильника, які не містять підписів представників відповідача поряд з даними обсягів поставленої води, як того вимагають умови договору та положення Правил користування системами комунального водопостачання та не доводять наявність у відповідача заборгованості з оплати таких послуг і не засвідчують зняття показань водолічильників у присутності представника споживача (абонента).

Отже, судова колегія вважає, що вищезазначені маршрутні листи зняття показників лічильника цілком обґрунтовано не прийняті судом першої інстанції в якості належного та допустимого доказу.

Згідно з підпунктами 12.5, 12.9, 12.11 пункту 12 “Порядок оформлення  абонентів та розрахунків за воду і каналізацію” Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, затверджених наказом Державного Комітету України по житлово-комунальному господарству від 01.07.1994 № 65 рахунки за воду (включаючи випадки самовільного приєднання, зриву пломб, перевищення встановленого ліміту, пошкодження приладів та ліній тощо) складаються згідно з цими Правилами на підставі тарифів, що діють у даній місцевості або населеному пункті; рахунки та інші платіжні документи за воду підлягають оплаті абонентами у триденний строк після їх подачі Водоканалом; претензії до Водоканалу за неправильне виписування рахунків або інших платіжних документів (обчислення суми, тарифікація тощо) пред’являються підприємствами у порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України.

Пунктами 3.6., 3.7. договору № 6090/4-11 від 25.12.1998 року передбачається, що відповідач розраховується за послуги водопостачання та водовідведення у порядку, встановленому чинним законодавством, у триденний термін з дня представлення позивачем платіжних документів. У разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг відповідач зобов'язаний у триденний термін з дня представлення позивачем платіжних документів направити повноважного представника з обґрунтовуючими документами для проведення звірки даних та підписання акту звірки в цей же термін. При невиконанні цієї умови дані позивача вважаються прийнятими відповідачем.

Надані позивачем натомість розшифровки рахунків абонента не підтверджуються будь-яким доказами їх вручення, надсилання або виставлення відповідачеві і не є тими документами, які відповідно до умов вказаних договорів та вимог Правил, є підставою для їх оплати за послуги з водопостачання та водовідведення.

Таким чином, суд першої інстанцій дійшов вірного висновку про безпідставність і недоведеність позовних вимог.

Доводи касаційної скарги про надсилання відповідачу для оплати платіжних документів засобами електронного зв'язку не спростовують  висновків суду, виходячи з нижчевикладеного.

Розрахунки між підприємствами електронними повідомленнями не були передбачені, така форма розрахункових документів не узгоджена позивачем з відповідачем в установленому порядку шляхом внесення відповідних змін або доповнень до умов договору, тому посилання скаржника на надіслані банком позивача банку відповідача реєстри платіжних документів як на підставу, що згідно пункту 12.6 Правил надає йому право не виписувати рахунки абоненту, колегія суддів вважає помилковими, так як, рахунки за воду, складення і вручення (надсилання) абонентові яких передбачене пунктом 12.5 Правил, неможливо ототожнювати з банківським розрахунковим документам, а, крім того, вручення, надсилання або виставлення відповідачеві або доведення до нього у будь-який іншій спосіб таких платіжних повідомлень для їх оплати за послуги з водопостачання та водовідведення також не підтверджено позивачем.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи фактичні її обставини  встановлені господарським судом на підставі всебічного, повного і об’єктивного дослідження поданих сторонами доказів, висновки суду відповідають цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, прийняте у справі рішення суду першої інстанції відповідає матеріалам справи та вимогам закону, а тому судовий акт слід залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 14.12.2006р. у справі №7/687 залишити без змін.

Головуючий суддя
Н.І.Мележик

Судді
О.А.Подоляк

Т.П.Козир