ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
УХВАЛА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"30" січня 2007 р.
Справа № 7/655/06

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді :  Жукової А. М.

суддів :                          Величко Т.А.

Бойко Л.І.

при секретарі :  Храмшиній І.Г.

за участю представників сторін:

від позивача –не з'явився

від відповідача –не з'явився

розглянувши  у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Житлово-комунальне підприємство Миколаївської міської ради „Заводське -1”

на постанову господарського суду Миколаївської області

від  5.12.2006р.

по справі: № 7/655/06

за позовом : УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва

до : Житлово-комунальне підприємство Миколаївської міської ради „Заводське -1”

про стягнення 92 887,10 грн. недоїмки по страхових внесках за серпень  2006 року

встановив:

Постановою господарського суду Миколаївської області від 5.12.06 р. (суддя Семенчук Н.О.) позов задоволено, стягнуто з відповідача заборгованість в сумі 43429,10 грн. заборгованості на підставі п.3 ст.106 ЗУ „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування №1058-ІV від 9.07.03 р.

КЖЕП „Заводське -1”  не погодившись  із висновками місцевого суду звернулось із апеляційною скаргою, в якій просить постанову від 5.12.06 р. скасувати і направити справу на додатковий розгляд до місцевого суду. На обґрунтування своїх вимог скаржник послався на п.4 ст.31 ЗУ „Про житлово-комунальні послуги” та зазначив, що підприємство очікує виділення коштів з Миколаївського міського бюджету у грудні 2006 року на покриття збитків, що виникли внаслідок невідповідності затверджених тарифів на житлово-комунальні послуги з економічно обґрунтованими витратами на їх виробництво, в розмірі 219 тис.грн., що дасть змогу погасити борг перед позивачем. Станом на 1.11.06 р. заборгованість населення за комунальні послуги складає 1229700 грн., а заборгованість підприємства по заробітній платі складає 657,2 тис.грн., яка відповідно до ч.5 ст.97 КЗ п ПУ має виплачуватися першочергово порівняно з іншими платежами. Якщо буде виконано заходи по примусовому виконанню рішення суду по справі –накладення арешту на розрахунковий рахунок підприємства, це порушить права працівників на отримання заробітної плати, а також призведе до банкрутства підприємства.

УПФУ направлено до суду заперечення, в яких просить залишити постанову місцевого суду без змін як таку, що прийнята відповідно до чинного законодавства. Одночасно просить розглянути справу без участі його представника.

Розглянувши матеріали справи, судовою колегією встановлено таке.

УПФУ в Заводському р-ні м. Миколаєва, звернулось із позовом та уточненням до нього про примусове стягнення недоїмки, штрафних санкцій та пені обґрунтовуючи свої вимоги тими обставинами, що ЖКП ММР „Заводське -1” за серпень 2006 року має недоїмку по страховим внескам на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування у сумі 61 336 грн., яка підтверджена розрахунками сум страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, що підлягає сплаті. Це зобов'язання є узгодженим і на його сплату направлено вимогу№ю-13502/03-у від 3.10.06 р., яка у 10-денний термін платником не сплачена, що стало підставою для застосування штрафних санкцій, відповідно до рішення № 13156/03 від 25.09.06 р.  в сумі 17744,93 грн. та пені –4581,67 грн. та №13953/03 від 12.10.06 р. в сумі 7480 грн. та пені 1744,50 грн. В добровільному порядку, відповідачем перераховано у листопаді 2006 року 49458грн. у зв'язку з чим раніше заявлена до стягнення сума 92887,10 грн. зменшена і заявлено до стягнення 43429,10 грн. яка складається із суми основного боргу –11878 грн; штрафних санкцій –25224,93 грн, пені –6326,17 грн.

Представник відповідача до місцевого суду не надав заперечень на позов та не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні, незважаючи на те, що підприємство було повідомлено належним чином про час та місце розгляду справи, у зв'язку з чим місцевим судом позов розглянуто за наявними матеріалами.

Судова колегія погоджується з висновками місцевого суду та не погоджується з доводами апеляційної скарги, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.14 ЗУ „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” страхувальниками є роботодавці –підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, на яких покладено обов'язок сплачувати страхові внески, розмір яких встановлюється на законодавчому рівні.

Відповідно із Інструкцією „Про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України” №21-1 від 19.12.03 р. зареєстр. МЮУ 16.01.04 р. за №64/8663 (п.5) –обчислення страхових внесків платниками здійснюється щомісячно за ставками, встановленими ЗУ „Про збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”. Нараховані за відповідний базовий звітний період страхові внески сплачуються платниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду незалежно від виплати заробітної плати, на суми якої нараховуються страхові внески.

Заборгованість підприємства за спірний період підтверджена самостійно складеними розрахунками суми страхових внесків  на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, що підлягають сплаті (а.с.7),картками особового рахунку страхувальника (а.с.14-21), корінцем вимоги (а.с.8). Визначені підприємством страхові внески повинні сплачуватися незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. Несплачені страхові внески у визначений законом строк вважаються простроченою заборгованістю і стягуються з нарахуванням пені  та застосуванням фінансових санкцій, при цьому строк давності щодо стягнення недоїмки, пені та штрафу не застосовується.

Таким чином , УПФУ визначаючи недоїмку та застосовуючи пеню і штрафні санкції діяв у межах визначених ст.106 п.2,8,9 ЗУ „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”.

В апеляційній скарзі не заперечується правомірність обґрунтування постанови місцевого суду, а незадовільний фінансовий стан підприємства для здійснення виконавчого провадження не є підставою для застосування ст.204 КАСУ               (підстави для скасування судового рішення і направлення справи на новий розгляд).

З огляду на викладене,

Керуючись ст. ст. 198,200,205,206,212,254 КАС України, суд

ухвалив:

Постанову господарського суду Миколаївської області від 5.12.06 р. у справі №7/655/06 –залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Ухвала апеляційного господарського суду набирає чинності   моменту проголошення та може бути оскаржена у  касаційному порядку протягом місяця до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя                                                                А.М. Жукова

Суддя                                                                                            Т.А. Величко

Суддя                                                                                          Л.І.Бойко