ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"07" травня 2007 р.

Справа  № 16/129-07-3217

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Шевченко Г.В.

За участю представників сторін:

Від позивача:      ОСОБА_3 по дов. від 25.04.2007р.;

Від відповідача:
не з'явився;

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи
ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права  власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

Суб'єкт підприємницької діяльності
ОСОБА_1 (далі по тексту СПД ОСОБА_1)
звернулася до господарського суду Одеської області з позовними вимогами
до  Одеської міської ради про визнання
квартири АДРЕСА_1, загальною площею 140,4 кв.м., яка складається з першого
поверху площею 95,5 кв.м. та підвального приміщення площею 44,9 кв.м. нежитловим
приміщенням, а також про визнання права власності на нежитлове приміщення
АДРЕСА_1 загальною площею 140,4 кв.м., яке складається з першого поверху площею
95,5 кв.м. та підвального приміщення площею 44,9 кв.м. Свої вимоги позивач
обґрунтовує правомірністю набуття ним права власності на об'єкт нерухомого
майна, яке знаходилося в незадовільному стані та в процесі проведеного ремонту
змінило свої функціональні показники.

Відповідач заперечує проти
заявлених вимог, посилаючись на проведення позивачем реконструкції об'єкту
нерухомості у порушення вимог Закону України “Про основи містобудування”
та  Закону України  “Про архітектурну діяльність”.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

24.07.2006р. СПД ОСОБА_1 на
підставі договору купівлі-продажу, укладеного з ОСОБА_4 було придбано у
власність квартиру АДРЕСА_1 яка в цілому складається з чотирьох кімнат житловою
площею 66,8 кв.м., загальною площею всієї квартири 92,7 кв.м. Договір
купівлі-продажу від 24.07.2006р. був посвідчений у нотаріальному порядку та
зареєстрований  в реєстрі за НОМЕР_1.
Згідно витягу про реєстрацію права власності
на нерухоме майно, виданого КП “ОМБТІ та РОН” 05.09.2006р. право
власності позивача було зареєстровано у встановленому законом порядку.

Таким чином, позивачем у
встановленому законом порядку було набуто право власності на квартиру АДРЕСА_1
загальною площею 92,7 кв.м.

Позивач по тексту позову стверджує,
що квартира була ним придбана у незадовільному стані та потребувала проведення
ремонтних робіт. Крім того, на момент придбання квартири остання
експлуатувалася разом з підвальним приміщенням, про що свідчить наявність
сходів  з квартири в підвальне
приміщення. Незадовільний стан квартири підтверджується актом, складеним комісією
КП ДЕЗ “Жовтневий”  08.12.2006р., яким
встановлений незадовільний стан перекритій підлоги і стелі, балки яких
потребують заміни, а також незадовільний стан стін. Пізніше, з метою
використання придбаного за договором купівлі-продажу від 24.07.2006р. об'єкту
нерухомості як нежитлового СПД ОСОБА_1 за власні кошти була здійснена
відповідна реконструкція зазначеного об'єкту нерухомості. Як вбачається з
матеріалів справи, реконструкція квартири АДРЕСА_1 загальною площею 92,7 кв.м.,
здійснювалось позивачем без дозвільних документів та  відповідного проекту.

Вважаючи, що відсутність належним
чином оформлених правовстановлюючих документів на реконструйований об'єкт
нерухомості не дозволяє  позивачу, як
власнику зазначеного об'єкту нерухомості, у повному обсязі реалізувати
повноваження щодо володіння, користування та розпорядження належним йому
майном, останній звернувся до господарського суду Одеської області з позовом
про визнання за ним  права власності на
спірний об'єкт нерухомості.

Проаналізувавши матеріали справи та
доводи представників сторін, суд доходить висновку, що позовні вимоги СПД
ОСОБА_1 правомірні, містяться на законних підставах та підлягають задоволенню у
повному обсязі з огляду на наступне.

Статтею 49 Закону України “Про
власність” від 07.02.1991р. №697-ХХІІ  (з
наступними змінами та доповненнями), передбачено, що володіння майном
вважається правомірним, якщо  інше  не
буде  встановлено судом,
арбітражним судом, третейським судом.

Відповідності до ч. 1, 2 ст. 4
Закону України “Про власність” від 07.02.1991р. №697-ХХІІ  (з наступними змінами та доповненнями)
власник  на   свій
розсуд   володіє,   користується   і розпоряджається належним йому майном та
має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не  суперечать закону.  Він
може  використовувати  майно
для здійснення
господарської   та  іншої,
не  забороненої  законом, діяльності, зокрема, передавати його
безоплатно  або  за
плату у володіння і користування іншим особам, у зв'язку з чим будь-які
неправомірні дії третіх осіб, які обмежують повноту використання власником
наданих йому законом повноважень володіння, користування і розпорядження
належним йому майном, на думку суду, є порушенням чинного законодавства
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 320 ЦК
України власник має право використовувати своє майно для здійснення
підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом.

Позивачем було отримано технічний
висновок про стан несучих конструкцій квартири АДРЕСА_1 на предмет можливої
реконструкції з влаштуванням фасадного входу та відновлення сходу з першого
поверху у підвальне приміщення, складеного СПД ОСОБА_2.  Згідно цього висновку, технічний стан
основних несучих конструкцій задовільний, тріщин та деформацій, які можуть
викликати аварійну ситуацію не виявлено, що дозволяє забезпечити можливість їх
подальшої експлуатації, а  також
влаштування фасадного входу та відновлення сходу у підвальне приміщення.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи та пояснень представника позивача, фасадний вхід СПД ОСОБА_1 не
влаштовувався, в процесі проведення ремонтних робіт були знесенні деякі
міжкімнатні не несучі перегородки, що призвело до незначного збільшення площі
квартири до 95.5 кв.м та здійснений ремонт сходу у підвальне приміщення.

Наведене підтверджується листом
інспекції державного архітектурно-будівельного контролю від 23.01.2007р., яким
в процесі проведеного обстеження квартириАДРЕСА_1 було встановлено самовільне
виконання робот по риттю траншеї для фундаменту прибудови у дворі будинку, а
також виконання демонтажу міжкімнатних не несучих перегородок. Однак, по тексту
цього листа зазначено, що володільцем квартири була здійснена засипка траншеї
під фундамент прибудови, що підтверджує твердження позивача про проведення
ремонтних робіт лише в межах площі придбаної ним квартири.

Враховуючи, що відповідачем по
тексту відзиву на позов ставиться питання про здійснення позивачем самовільної
реконструкції квартири, що підпадає під категорію самочинного будівництва
відповідно до ст. 376 Цивільного кодексу України, суд вважає за необхідне звернутися
до правових положень законодавчої норми, якою врегульовані  питання самочинного будівництва.

Положення статті 376 ЦК України
визначають поняття самочинного будівництва як забудови на земельній
ділянці, яка не була належним чином відведена, або була відведена для іншого
цільового призначення, або будівництво здійснювалося без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і
правил.

Відповідно до наведених положень
статті 376 ЦК України, поняття самочинного будівництва визначено законодавцем як
забудова на земельній ділянці, тобто створення нового об'єкту будівництва.
Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивачем була здійснена лише
реконструкція вже існуючого об'єкту нерухомого майна, який належить останньому
на праві власності. Приймаючи до уваги те, що законодавцем розрізняються
поняття будівництва та реконструкції, суд доходить висновку щодо відсутності
підстав для визнання реконструйованого об'єкту нерухомості,  самочинним будівництвом.

Крім того, слід зазначити, що
відповідно до вимог п.3.2 Інструкції про порядок проведення технічної
інвентаризації об'єктів нерухомого майна,
затвердженої наказом Держбуду України від 24.05.2001 N 127 та
зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 за N 582/5773, з
послідуючими змінами та доповненнями, до самочинного будівництва не належать у
квартирах - перепланування,  не
пов'язані  зі  змінами
(збільшення  чи  зменшення)
житлової  або допоміжної  площ,
без  порушення несучих
конструкцій;  збільшення житлової чи
допоміжної площ за рахунок
демонтування  перегородок, комор,  знесення
печей,  камінів  та грубок,
засклення балконів, лоджій,
улаштування дверних прорізів у
внутрішніх  некапітальних стінах;
перестановка в межах призначених приміщень, обладнання; поточний ремонт  будівель
та  споруд  без
змін  призначення приміщень.

Тобто, перепланування,  не пов'язані
зі  змінами  (збільшення
чи  зменшення)  житлової
або допоміжної  площ,  без
порушення несучих конструкцій;
збільшення житлової чи допоміжної площ за рахунок  демонтування
перегородок, не  є самочинним
будівництвом. Будь-яких інших робіт позивачем не проводилося. По тексту листа
інспекції державного архітектурно-будівельного контролю від 23.01.2007р.,
приведеного вище, встановлено, що
володільцем квартири було здійснено виконання демонтажу між кімнатних не
несучих перегородок.

Крім того, як зазначалося по тексту
рішення вище,  у квартирі, яка була
придбана позивачем були виконані ремонтні роботи сходу у підвальне приміщення,
площею 44,9 кв.м, який був влаштований у квартирі на момент її придбання, що
свідчить про нерозривність даних об'єктів нерухомого майна.

Відповідно до ст. 186 ЦК України
річ, призначена  для обслуговування іншої
(головної)  речі і пов'язана з нею
спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною
річчю, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Підвальне приміщення, площею 44,9
кв.м. використовується позивачем як підсобне приміщення для обслуговування
квартири АДРЕСА_1, загальною площею 95,5 кв.м., пов'язане спільними
комунікаціями  та мають з останнім
спільне цільове призначення. Таким чином, підвальне приміщення площею 44,9
кв.м. є приналежністю квартири АДРЕСА_1.

Засадами чинного Цивільного кодексу
України в редакції від 16.01.2003р. передбачено, що кожна особа має право на
захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить
загальним засадам цивільного законодавства (ст. 15 ЦК України від
16.01.2003р.).

Кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Суд може захистити цивільне право  або
інтерес іншим способом, що встановлений законом (ст. 16 ЦК України від
16.01.2003р.).

Відповідно до ст. 319 ЦК України
власник на свій розсуд  володіє,
користується і розпоряджається належним йому майном та має право вчиняти щодо
свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Згідно ч. 1 ст. 320 ЦК
України власник має право використовувати своє майно для здійснення
підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом.

Крім того, згідно ч. 1, 2 ст. 4
Закону України “Про власність” від 07.02.1991р. №697-ХХІІ  (з наступними змінами та доповненнями)
встановлено, що власник  на  свій
розсуд  володіє,  користується
та розпоряджається належним йому майном та має право вчиняти щодо свого
майна будь-які  дії, що не  суперечать закону.  Він
може  використовувати  майно
для здійснення  господарської
та  іншої, не забороненої законом,
діяльності,  зокрема, передавати його
безоплатно  або  за
плату у володіння і користування іншим особам.

З огляду на той факт, що позивачем
при здійсненні реконструкції квартири АДРЕСА_1 загальною площею 92,7 кв.м.
фактично був створений новий об'єкт нерухомого майна з іншим цільовим
призначенням, суд вважає за необхідне звернутись до положень діючого
законодавства України, якими врегульовано питання набуття суб'єктами цивільних
правовідносин права власності на об'єкти нерухомого майна.

Так, відповідно до положень ст. 328
ЦК України, право  власності набувається
на підставах, що не заборонені законом зокрема із правочинів. Право  власності вважається набутим правомірно,  якщо інше прямо  не
випливає  із  закону
або  незаконність  набуття
права власності не встановлена судом.

В свою чергу, відповідно до ч. 2
ст. 331 ЦК України право власності на
новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва
(створення майна). Статтею 49 Закону України “Про власність” від 07.02.1991р.
№697-ХХІІ  (з наступними змінами та
доповненнями), передбачено, що володіння майном вважається правомірним,
якщо  інше  не
буде  встановлено судом,
арбітражним судом, третейським судом. Згідно ч. 1, 2 ст. 4 зазначеного
Закону  встановлено, що власник  на
свій  розсуд  володіє,
користується  та розпоряджається
належним йому майном та має право вчиняти щодо свого майна будь-які  дії, що не
суперечать закону.  Він  може
використовувати  майно  для здійснення  господарської та  іншої, не забороненої законом,
діяльності,  зокрема, передавати його
безоплатно  або  за
плату у володіння і користування іншим особам.

Згідно ч. 1, 3 ст. 48 Закону
України “Про власність” від 07.02.1991р.
№697-ХХІІ  (з наступними змінами
та доповненнями) Україна   законодавчо   забезпечує
громадянам, організаціям  та  іншим
власникам  рівні  умови
захисту   права власності.
Захист  права  власності
здійснюється, у тому числі,
господарським судом.

Приймаючи до уваги ті обставини, що
позивачем було правомірно набуто право власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною
площею 92,7 кв.м. та реконструкція зазначеного об'єкту нерухомості здійснена
СПД ОСОБА_1 в межах реалізації її повноважень як власника зазначеного  майна, суд доходить висновку про наявність
правових  підстав для задоволення
позовних вимог СПД ОСОБА_1 щодо визнання за нею права власності на  нежитлове приміщенняАДРЕСА_1 загальною площею
140,4 кв.м., яке складається з приміщень першого поверху площею 95,5 кв.м. та
підвального приміщення площею 44,9 кв.м.

Підсумовуючи зазначене, позовні
вимоги СПД ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на  нежитлове приміщення АДРЕСА_1 загальною
площею 140,4 кв.м., яке складається з першого поверху площею 95,5 кв.м. та
підвального приміщення площею 44,9 кв.м. - слід задовольнити у повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл
судових витрат між сторонами по справі, враховуючи ті обставини, що звернення
СПД ОСОБА_1 до господарського суду з позовом
у даній справі не було зумовлене неправомірними діями відповідача, суд
вважає за правомірне витрати, пов'язані із сплатою державного мита,
інформаційно-технічного забезпечення судового процесу, віднести на рахунок
позивача згідно із ст. 44, ч. 2 ст. 49 ГПК України  (Лист ВАСУ від 26.06.1995р. №01-8/453 “Про
деякі питання практики застосування окремих норм чинного законодавства при
вирішенні спорів”).

Керуючись
ст.ст. 44, 49,  82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И
В:

1.          Позов задовольнити.

2.          Визнати право власності суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи  ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер
НОМЕР_2) на нежитлове приміщення АДРЕСА_1, загальною площею 140,4 кв.м., яке
складається з приміщення першого поверху площею 95,5 кв.м. та підвального
приміщення площею 44,9 кв.м.

Рішення набирає
законної сили в порядку, передбаченому ст. 85 ГПК України.

Рішення підписане 10.05.2007р.

Суддя