ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2007 р.  об 13 год. 00 хвил. в м.Харкові              Справа № АС-13/619-06

вх. № 15495/1-13

Суддя господарського суду Харківської області Водолажська Н.С.

за участю секретаря судового засідання Зіміна К.В.

представників сторін :

позивача - Черняк А. Л., дов.

відповідача - Войтенко В. В., Трембак Т. І., дов.

по справі за позовом  Куп'янського ветеринарно-санітарного заводу "Ветсанзавод", с. Петропавлівка

до  Куп'янської ОДПІ Харківської області,   м. Куп'янськ

про зобов'язання видати свідоцтво

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Куп’янський ветеринарно-санітарний завод „Ветсанзавод”, просить зобов’язати Куп’янську ОДПІ Харківської області видати підприємству свідоцтво про право сплати єдиного податку за ставкою 10% на 2007 р., посилаючись на положення Указу Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва”, ГК України, Декрету КМУ № 21-92 від 31.12.92 р. „Про впорядкування діяльності суб’єктів підприємницької діяльності, створених за участю державних підприємств”, Конституцію України.

Відповідач проти позову заперечує, вказуючи на положення Закону України „Про державну підтримку малого підприємництва”, Указ Президента України № 772/2000 від 07.06.00 р. та інші підстави, вказані у запереченні на позов.

Надані документи свідчать, що підприємство позивача є державним підприємством, заснованим на державній власності і підпорядковане Міністерству аграрної політики, який є органом управління майном (п. 1.1 статуту). Для забезпечення діяльності підприємства органом управління майном створений статутний фонд в розмірі 1628756,86 грн.

Відповідно приписів „Порядку видачі Свідоцтва про право сплати єдиного податку суб’єктом малого підприємництва – юридичною особою” підприємство направило до Куп’янської ОДПІ Харківської області заяву від 21.11.06 р. про видачу свідоцтва про право сплати єдиного податку на 2007 р. за ставкою 10%. Розглянувши подану підприємством заяву відповідач у листі від 01.12.06 р. відмовив у видачі свідоцтва на тих підставах, що дія Закону України „Про державну підтримку малого підприємництва”, Указ Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва” не поширюється на суб’єктів підприємницької діяльності, у статутному фонді яких частка (частки) вкладів, що належать юридичним особам – засновникам та учасникам цих суб’єктів, які не є суб’єктами малого підприємництва, перевищує 25%. У зв’язку з тим, що єдиним засновником підприємства є Міністерство агропромислового комплексу, яке в свою чергу не є суб’єктом підприємництва.

В позові та поясненнях представника в судовому засіданні позивач наполягає на тому, що застосування положень Закону України „Про державну підтримку малого підприємництва” та Указ Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва” вимагає наявності у правовідносинах певних ознак, а саме: 1. засновником та учасником підприємства є юридична особа; 2. засновник та учасник є суб’єктом господарювання; 3. засновник та учасник не є суб’єктом малого підприємництва і його частка у статутному фонді перевищує 25%; 4. підприємство є суб’єктом підприємницької діяльності, статутний фонд якого поділений на частки. Відсутність хоча б однієї з перелічених ознак унеможливлює застосування положень Закону та Указу Президента України.

Але, як вказує позивач, з посиланням на приписи ст. 141 та ст. 170 ГК України, засновником та власником підприємства є Держава, яка не є суб’єктом ні підприємницької діяльності взагалі, ні суб’єктом малого підприємництва. Статутний фонд підприємства не поділений на частки, тобто підприємство є унітарним в розумінні ч. 4 ст. 63 ГК України, а тому до підприємства не можуть застосовуватися положення абз. 3 ст. 7 Указу.

Суд вважає необхідним відмітити, що відповідно приписам ст. 1 Указу Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва” спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується,  зокрема, для юридичних осіб – суб’єктів підприємницької діяльності будь-якої організаційно-правової форми та форми власності, в яких за рік середньооблікова чисельність працюючих не перевищує 50 осіб і обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 1 млн. грн. Водночас згідно з  ч. 4 ст. 7 Указу його дія не поширюється на суб’єктів підприємницької діяльності, у статутному фонді яких частки, що належать юридичним особам - учасникам та засновникам даних суб’єктів, які не є суб’єктами малою підприємництва, перевищують 25%.

Для з’ясування питання поширення дії Указу на підприємства, засноване на державній власності, слід враховувати, що державне підприємство згідно з положеннями ГК України є підприємством, що діє на основі державної власності, утворюється уповноваженим органом державної влади і майно якого закріплюється за ним на праві господарського відання чи праві оперативного управління (ст. ст. 63, 73, 74). Отже, єдиним засновником (учасником) державного підприємства є держава в особі уповноваженого органу.

Як вбачається з наданого позивачем статуту підприємства (затверджений Розпорядженням Міністерства аграрної політики України від 30.09.05 р., зареєстроване в Департаменті правової та законопроектної роботи Міністерства аграрної політики України 30.09.05 р., перереєстроване Куп’янською районною державною адміністрацією 29.11.05 р.), воно було створене згідно з наказом Міністерства сільського господарства УРСР № 27 від 26.01.79 р.

Відповідно п. 14 Положення про Міністерство аграрної політики України, яке є правонаступником Міністерства агропромислового комплексу України, яке в свою чергу було правонаступником міністерств у сфері сільського господарства та продовольчої політики, Міністерство є юридичною особою.

Крім того, ч. 1 ст. 8 ГК України передбачено, що держава, органи державної влади та органи місцевого самоврядування не є суб’єктами господарювання. А враховуючи поняття суб’єкта малого підприємництва, наведене у ст. 1 Указу, уповноважені органи, які діють від імені держави, не є суб’єктами малого підприємництва.

В статуті підприємства записано і це не спростоване позивачем, статутний фонд підприємства передбачений в розмірі 1628756,86 грн., тобто 100% його повинно належати засновнику (Мінагрополітики України), який є юридичною особою, не є суб’єктом малого підприємництва.

Але, як наполягає позивач і це не спростовано відповідачем, статутний фонд підприємства не був сформований ні на час звернення з заявою від 21.11.06 р. про видачу свідоцтва про право сплати єдиного податку, ні після реєстрації статуту 29.11.05 р., ні на теперішній час.

Крім того,  як вбачається з матеріалів справи відповідач видавав свідоцтво про право сплати єдиного податку позивачу починаючи з 2002 року, тобто на протязі п"яти років. За вказаний період  не було змін   у господарській діяльності відповідача, а також не вносились зміни  до  Закону України „Про державну підтримку малого підприємництва” та  Указу Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва” (що стосуються господарскьої діяльності відповдіача),    тому податкова інспекція  неправоміно та безпідставно відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право сплати єдиного податку на 2007 рік.

За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись статтями   7, 9, 17, 79, 94, 160 - 163  Кодексу адміністративного судочинства України , суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити. Зобов’язати Куп’янську ОДПІ Харківської області видати Куп’янському ветеринарно-санітарному заводу „Ветсанзавод”, код 05495325, розташованому за адресою: 63722 с. Петропавлівка, Куп"янський р-н, Хар. обл., свідоцтво про право сплати єдиного податку за ставкою 10% на 2007 р.

Стягнути з державного бюджету на користь Куп’янського ветеринарного-санітарного заводу „Ветсанзавод” (код 05495325, 63722, с. Петропавлівка, Куп"янський р-н, Хар. обл., р/р № 0488, АК ПІБ м. Куп"янськ, МФО 351511) 3,40 грн. судового збору.

На постанову через суд першої інстанції може бути подана заява про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня складання постанови у повному обсязі.

Апеляційна скарга може бути подана через суд першої інстанції протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Копія апеляційної скарги одночасно направляється до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви

про апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подається у строк,

встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків для подачі

заяви про апеляційне оскарження.

Повний текст постанови виготовлений 13.02.07 р. об 14 год. 00 хвил.

Суддя                                                                                            Водолажська Н.С.