донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

27.03.2007 р.                                                                         справа №10/285пд

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів

за участю представників сторін:

від позивача:
Сьомка О.А. - довір. б/н від 31.03.2006р.,

від відповідача:

від третьої особи:
Некрасова Т.В. - юрисконсульт, довір. № 18/90 від 19.03.2007р.
Лебідь Н.О. - головний спеціалист-юрисконсульт, довір. № 207 від 13.11.2006р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

приватного підприємства "ЕКА", м. Єнакієве Донецької області

на рішення
господарського суду

Донецької області

від
23.01.2007 року

по справі
№ 10/285пд (суддя І.В.Приходько)

за позовом
приватного підприємства "ЕКА", м. Єнакієве Донецької області

до

за участю третьої особи
Головного управління статистики у Донецькій області, м. Донецьк
Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькі й області, м. Донецьк

про
визнання недійсним договору оренди від 30.05.2001р. на нежитлове приміщення загальною площею 34,8 кв.м., яке розташоване за адресою м. Єнакієве вул. Фурманова, 15

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського Донецької області від 23.01.2007р. по справі № 10/285пд відмовлено в задоволенні позову  приватного підприємства «ЕКА», м. Єнакієве (далі - позивач) до Головного управління статистики у Донецькій області, м. Донецьк (далі - відповідач) про визнання недійсним договору оренди б/н від 30.05.2001 р. на нежитловє приміщення загальною площею 34,8 кв.м, яке розташоване за адресою м. Єнакієве, вул. Фурманова, 15.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач по справі, приватне підприємство «ЕКА», звернувся з апеляційною скаргою до Донецького апеляційного господарського суду, в якій просить суд скасувати рішення місцевого господарського суду Донецької області та прийняти нове, яким задовольнити позов. В обгрунтування своїх вимог посилається на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин по справі, порушення  норм матеріального та процесуального права: ст.ст. 5, 17 Закону України „Про оренду державного та комунального майна".  Вказує на те, що при укладенні спірного договору було порушено вимоги Закону України „Про оренду державного та комунального майна" в частині погодження  його  та надання дозволу регіонального відділення Фонду державного майна.  його та представництвами дозволів державним підприємствам. Посилається також не те, що на момент розгляду справи неможливо визначити термін дії договору. На думку заявника скарги він закінчився 31.12.2004 року. Зазначає також, що ним, позивачем, заявлялось клопотання про витребування копій платіжних доручень про перерахування  відповідачем частини орендної плати до бюджету, передбаченої  п. 3.3 договору, з метою встановлення чи не був договір укладений з метою, що протирічить інтересам суспільства та держави. Вказує також на невиконання судом обов’язку щодо  витребування додаткових документів для вирішення спору з посиланням на  ст. 38 ГПК України. Заявник скарги звертає увагу суду на неможливість встановити  факт передачі майна в оренду у зв’язку з відсутністю оформленого належним чином   акту приймання-передачі.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу вимоги скаржника не визнав.  Рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, а вимоги позивача, викладені в апеляційній скарзі такими, що не підлягають задоволенню.

Вважає посилання позивача на ст. 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" безпідставними. Вказує на отримання листів № 06-302 та № 06-2109 від Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, якими підтверджується правильність розрахунків орендної плати і відсутність письмової відмови Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області у наданні дозволу.

Представник третьої особи також в судовому засіданні підтримав позицію відповідача, вимоги заявника апеляційної скарги не визнав, вважає рішення суду законним та обгрунтованим.

Відповідно  до положень  ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України  здійснювалась  фіксація судового процесу за допомогою технічних засобів.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, судова колегія встановила наступне.

30.01.2001р. між сторонами підписано договір оренди нежитлового приміщення загальною площею 34, 8 кв.м, яке розташоване у м. Єнакієве, вул. Фрунзе, 15.

Відповідно до умов вказаного договору, позивач отримав у тимчасове користування нежитлове приміщення на умовах оплати, передбачених Розділом З договору. Строк дії  договору згідно п. 10.1 договору до 01.06.2002р. В подальшому  шляхом укладення додаткових угод, строк дії  договору  сторони неодноразово продовжували.

Вказане приміщення відноситься до державної власності, перебуває на балансовому обліку відповідача, тому орендні правовідносини щодо нього врегульовані Законом України "Про оренду державного та комунального майна".

Відповідно до ст.2 Закону України „Про оренду державного та комунального майна", орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідне орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно ст. 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", яка діяла на час укладання спірного договору, підприємства могли бути орендодавцями щодо окремо індивідуально визначеного майна, дозвіл органів, уповноважених управляти відповідним майном необхідно було щодо передачі в оренду структурних підрозділів підприємств (філій, цехів, дільниць), а також нерухомого майна.

Тобто, виходячи зі змісту вказаної норми,  відповідач мав право на укладення договору оренди  вказаного приміщення тільки за умови надання дозволу Фонду державного майна України або його регіональних відділень.

Відповідно до «Порядку надання Фондом державного майна, його регіональними відділеннями та представництвами дозволів державним підприємствам, організаціям на передачу в оренду цілісних майнових комплексів їх структурних підрозділів та нерухомого майна», затвердженого наказом Фонду державного майна України  від 04.05.2000р. № 935/95/31 (далі Порядок) встановлена процедура і умови надання Фондом державного майна України, його регіональними відділеннями та представництвами дозволів державним підприємствам, організаціям на передачу в оренду цілісних майнових комплексів їх структурних підрозділів та нерухомого майна.

Згідно цього порядку підприємство для отримання дозволу на передачу в оренду майна, яке перебуває на його балансі, звертається до Фонду державного майна України або до його регіонального відділення чи представництва з заявою про надання підприємству права на передачу в оренду цілісного майнового комплексу його структурного підрозділу (філії, цеху, дільниці) або нерухомого майна (будівлі, приміщення) певної площі, що перебуває на його балансі і розташоване за певною адресою з доданими до заяви документами.

У разі позитивного розв'язання питання до підприємства надсилається лист, у якому повідомляється про надання підприємству дозволу на передачу в оренду конкретного нерухомого майна (за переліком) чи цілісного майнового комплексу структурного підрозділу на умовах, визначених у розглянутому проекті договору оренди. У разі відмови надається вмотивоване її обґрунтування.

До листа додаються погоджені керівництвом Фонду державного майна України або його регіонального відділення чи представництва  розрахунок орендної плати за перший місяць оренди та договір оренди.

Відповідно до  п. 1 спірної угоди, в оренду передавалось окреме індивідуально визначене майно (приміщення).

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Матеріали справи не містять доказів надання регіональним відділенням Фонду державного майна такого дозволу  відповідачу згідно вимог Закону України "Про оренду державного та комунального майна" в редакції, яка діяла на час укладання спірного договору. Посилання відповідача на лист за № 06-302 від 15.01.2002р. судом до уваги не приймається, оскільки по-перше: вказаний лист свідчить лише про погодження розрахунків, а по-друге: згідно вимог Закону "Про оренду державного та комунального майна" одержання відповідачем дозволу повинно передувати укладенню договору оренди.  Лист, на який посилається відповідач датовано 15.01.2002р. (а.с.24), в той час, коли договір оренди було підписано між сторонами 30.01.2001р. Крім того, зазначений лист підписаний не перший керівником а заступником начальника відділення Яковлевим М.І., при цьому матеріали справи не містять будь-яких доказів, що цій посадовій особі надавались повноваження на узгодження договорів оренди.

Відсутність у відповідача  належним чином одержаного дозволу  дає підстави стверджувати, що спірний договір оренди нежитлового приміщення б/н від 30.01.2001р. між сторонами  підписано всупереч вимогам  Закону "Про оренду державного та комунального майна".

Виходячи з вимог Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (у редакції 2003р.), питання про недійсність спірної угоди розглядається відповідно до ст. 48  Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року.

Відповідно до ст. 48  Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року недійсною є та угода, яка суперечить нормам діючого законодавства. Відповідно до ст. 59 ЦК УРСР угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення.

Виходячи з викладеного, місцевий господарський суд помилково дійшов висновку про  відмову в позові.

Відповідно до п.4 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, порушення або неправильне застосування норм матеріального  права є підставою для скасування рішення місцевого господарського суду.

Помилковим є також висновок суду щодо встановлення факту передачі  орендованого  приміщення.

Відповідно до п.2.1 спірного договору, орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору та акту приймання–передачі майна.  Доданий до матеріалів справи акт приймання-передачі приміщення не містить дати передачі та не дає можливості  встановити  цей факт.

Посилання заявника скарги стосовно відсутності доказів повного  перерахування відповідачем частини орендної плати до бюджету,  на порушення судом першої інстанції позивача на припинення договору оренди, колегія суддів вважає їх необґрунтованими  та погоджується з висновками місцевого господарського суду.

З урахуванням викладеного та керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу приватного підприємства «ЕКА», м. Єнакієве на рішення господарського суду Донецької області від 23.01.2007р. по справі № 10/285пд -  задовольнити.

Рішення господарського суду Донецької області від 23.01.2007р. по справі № 10/285пд за позовом приватного підприємства «ЕКА», м. Єнакієве до Головного управління статистики у Донецькій області, м. Донецьк за участю третьої особи - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, м. Донецьк про визнання недійсним договору оренди б/н від 30.05.2001р. на нежитлове приміщення загальною площею 34,8 кв.м, яке розташоване за адресою м. Єнакієве, вул. Фурманова, 15 –скасувати.

Позов приватного підприємства «ЕКА», м. Єнакієве задовольнити.

Визнати недійсним договір оренди б/н від 30.05.2001р. на нежитлове приміщення загальною площею 34,8 кв.м, яке розташоване за адресою м. Єнакієве, вул. Фурманова, 15 з моменту укладення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через апеляційний господарський суд.

Результати розгляду апеляційної скарги оголошенні в судовому засіданні.

Головуючий

Судді:

Надруковано: 5 прим.

1- позивачу

1- відповідачу

1- третій особі

1-у справу

1-ДАГС