ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2007 р.
Справа номер  А-18/29

Господарський суд Івано-Франківської області  у складі:

Судді  Б.П.Гриняка

При секретарі судового засідання   А.С. Томашевській

За позовом: Державного науково-дослідного інституту галургії, юр. Адреса: 77303, м. Калуш, вул. Фабрична, 5 а..

До відповідача : Управління Пенсійного фонду Українив м. Калуші, Івано-Франківська область, вул. л. Українки, 18-б.

Представники:

Від позивача:  Костів І.Ю.,( довіреність № 01-80 від 16.04.07р)- представник;

Від відповідача:  Скрипак М.О., дов. № 5021/04 від 11.10.04 –завідувач юридичним сектором;

Суть спору:  визнання нечинним повідомлення управління Пенсійного фонду України  в м. Калуші №722/04 від 06.02.2007 р.

Ухвалою від 23.02.2007 р.  відкрито провадження в адміністративній справі №А-18/29 та призначено її до розгляду у попередньому судовому засіданні на 22.03.2007 р.

Ухвалою від  22.03.2007 р. закінчено підготовче провадження  та призначено до судового розгляду на 17.04.07 р.

17 квітня 2007 р. після виходу з нарадчої кімнати, суддею оголошено ухвалу про перерву в розгляді справи в зв"язку з необхідністю витребування додаткових доказів по справі до 20.04.07 р.

До початку розгляду справи представникам сторін роз’яснено їх права та обов’язки, передбачені ст. 49-51 Кодексу адміністративного судочинства України.

Представник позивача в судовому засіданні  підтримав вимоги, з підстав викладених у  позовній заяві .

Представник відповідача  позовні вимоги заперечує, мотивуючи їх безпідставністю та необгрунтованістю.

Розглянувши матеріали справи, з’ясувавши її фактичні  обставини, об’єктивно оцінивши докази, що  мають юридичне значення для розгляду позовної заяви і вирішення справи по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

06 лютого 2007 року відповідачем на адресу позивача направлено повідомлення ( лист №722/04 ) , про суму витрат на виплату пенсій, що становлять різницю між сумою пенсій, призначених згідно із Законом України  “Про наукову і науково-технічну діяльність” і сумою пенсій, обчислених  відповідно до інших законодавчих актів, за 2006 рік.

В судовому засіданні представник позивача заявив, що вважає  дане повідомлення таким, що суперечить чинному законодавству, а тому повинно бути визнане нечинним з наступних підстав:

Позивач, як організація, що займається науковою і науково-технічною діяльністю, створена в 1959 році і на протязі 1959-1991 років фінансувався з єдиного фонду  розвитку науки, який був складовою частиною  державного бюджету СРСР. З 1992 року форма фінансування  позивача змінилася  на змішану, часта фінансування за рахунок  державного бюджету складає 60-80% об”ємів науково-дослідних робіт  інституту, що відповідає статутним вимогам та документам бухгалтерського обліку.

Згідно  вимог ст. 24 Закону України “ Про наукову і науково-технічну діяльність” різниця між сумою призначення пенсії за цим Законом та сумою пенсії, обчисленою відповідно до інших законодавчих  актів, на яку має право  дана особа, фінансується для (науково-педагогічних) працівників бюджетних установ і організацій за рахунок  державного бюджету, а для  наукових ( науково-педагогічних) працівників інших підприємств і організацій- за рахунок коштів цих підприємств і організацій у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Статтею 14 Законом України “Про систему оподаткування” передбачено перелік  загальнодержавних податків і зборів  ( обов”язкових платежів) , а ст. 15 –місцевих податків і зборів.

Як стверджує позивач, серед переліку всіх податків і зборів відсутній збір  на  виплату різниці між науковими  пенсіями та пенсіями на загальних підставах.

Згідно ст. 16, п. 2  Закону України “Про систему оподаткування” державні та інші цільові фонди, які не передбачені цим Законом, мають своїм джерелом виключно прибуток підприємств, який залишається після сплати всіх податків і зборів ( обов”язкових платежів),  передбачених ст. 14 і ст. 15  вищевказаного Закону. Відрахування до цих фондів  здійснюється на добровільних засадах.

Позивач заявив, що із прибутку   інституту після відрахування податків на прибуток і дивідендів із  залишкової суми  залишається недостатня кількість коштів для виплати різниці між науковими пенсіями та  пенсіями на загальних підставах. Інститут може перерахувати  відповідачу  для  погашення вищевказаної різниці лише ту суму, яка залишилася із прибутку після  сплати обов”язкових платежів.  Згідно ст. 1 Закону  України “ Про систему оподаткування” ,  податки і збори ( обов”язкові платежі) , справляння яких не передбачено цим Законом, сплаті не підлягають і будь-які податки і збори  ( обов”язкові платежі), які запроваджуються Законами України, мають бути включені до цього Закону , а всі інші Закони України про оподаткування мають відповідати принципам, закладеним у цьому Законі.

В судовому засіданні та у відзиві на позов відповідач позовні вимоги заперечує, мотивуючи їх безпідставністю та необґрунтованістю.

Державний науково-дослідний інститут галургії зареєстрований в управлінні Пенсійного фонду України в м. Калуші як платник збору на обов”язкове державне пенсійне страхування.

Працівникам відповідача відповідно до Закону України “ Про           наукову та науково-технічну діяльність” управлінням Пенсійного фонду України в  м.  Калуші призначено  та виплачуються пенсії як науковим працівникам.

Статтею 24 Закону України “ Про           наукову та науково-технічну діяльність” передбачено , що різниця між сумою призначення пенсії за цим Законом та сумою пенсій, обчисленою відповідно  до інших нормативно-правових актів, на яку має право дана особа, фінансується для наукових , науково-педагогічних працівників  державних бюджетних установ і організацій за рахунок  державного бюджету, а для наукових ( науково-педагогічних) працівників державних не бюджетних підприємств і організацій –за  рахунок коштів цих підприємств і в порядку  визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004 р. № 372 затверджено Порядок фінансування та виплати різниці між сумою пенсії, призначеної науковим працівникам згідно з  Закону України “ Про наукову та науково-технічну діяльність” та сумою пенсії, обчисленої  відповідно до інших нормативних актів , на яку мають право зазначені особи. Пунктом 2 зазначеного Порядку передбачено, що фінансування витрат на виплату різниці у розмірі пенсії працівникам державних небюджетних підприємств і організацій здійснюються за рахунок коштів  цих підприємств, які сплачують Пенсійному фонду України кошти на виплату різниці.

Посилання  позивача на те, що відповідно до Закону України  “ Про систему оподаткування”   за №1251 від 25.06.1991 року відсутні витрати на фінансування різниці між сумою пенсії,  призначеної відповідно до  Закону України “ Про наукову та науково-технічну діяльність”, в сумою пенсії обчисленою відповідно до інших  законодавчих актів  та що у разі державні та інші цільові  фонди, які не передбачені Законом України “ Про систему оподаткування” відповідач вважає безпідставними та необґрунтованими враховуючи наступне:

Заслухавши доводи представників сторін , дослідивши матеріали справи , суд вважає у позові відмовити повністю, оскільки погоджується з доводами відповідача.

При цьому суд керується наступним:

01 січня 2004 року вступив в дію Закон України “ Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 року за №1058 відповідно до якого , зокрема п. 4 ст. 18 визначено, що Пенсійний фонд України  не включається до складу податкових органів, які складають відповідну систему і тільки з цього моменту податкове законодавство на нього не поширюється.

Оскільки, як відповідно до наданого управлінням Пенсійного фонду України в місті Калуші позивачу повідомлення за №722/04 про суму витрат на фінансування різниці між сумою пенсій,  призначеної відповідно до  Закону України “ Про наукову та науково-технічну діяльність”, і сумою пенсії, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів заборгованість виставлена за 2006 рік та січень місяць 2007 року, то  посилання  позивача на Закон України “ Про систему оподаткування” є безпідставними, бо його норми на Пенсійний фонд України, починаючи з 01.01.2004 року, не розповсюджуються.

На підставі  наведеного, керуючись ст. 8, 124 Конституції України,  ст. 18 Закон України “ Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”, Закону України  “ Про систему оподаткування”,  ст. 24 Закону України “ Про наукову та науково-технічну діяльність” ст. 158-167 Кодексу адміністративного судочинства України,  суд-

П О С Т А Н О В И В:

У позові відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після строку подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається  протягом десяти днів з дня її проголошення ; апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне  оскарження.

СУДДЯ                                                                                                           Б.П.ГРИНЯК

Виготовлено в АС "Діловодство суду"

________________