ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

22 березня 2007 р.

№ 2/3643

Вищий
господарський суд України у складі колегії
суддів:

Головуючого
суддів:

Кочерової Н.О. Рибака В.В.
Черкащенка М.М.

розглянув касаційну скаргу

суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1

на постанову

від 19.12.2006  Житомирського апеляційного господарського
суду

у справі

№ 2/3643   господарського суду Житомирської області

за позовом

підприємства Коростишівської
райспоживспілки "Кооперативний ринок"

до  за участю третіх осіб на стороні
відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору

суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1  Коростишівської
міської ради Комунального підприємства "Коростишівський міський
ринок"

про

стягнення 4058 грн.

за участю
представників сторін:

від позивача      Невисевич
М.В. дов. № 54 від 12.03.07

Кочин
В.Т. дов. № 38 від 06.02.07

від відповідача  ОСОБА_2 дов. від 19.07.06

від третіх осіб     не з'явилися

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2005 року підприємство
Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" звернулось до
господарського суду з позовом до суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1
про стягнення заборгованості по орендній платі в сумі 4058 грн.. з яких 3600
грн. борг, та 458 грн. пеня.

В обґрунтування позовних вимог
зазначало, що заборгованість відповідача виникла за період з червня 2004 по
листопад 2005 по орендній платі на підставі договору оренди НОМЕР_1.

В січні 2006 року позивач уточнив
позовні вимоги і просив стягнути 4619,60 грн., з яких за 2004 рік
заборгованість за договором оренди НОМЕР_1 складає 1400 грн. та пеня 587,40
грн., а за 2005 рік за договором оренди НОМЕР_2 складає 2400 грн., та пеня
232,20 грн.

Рішенням господарського суду
Житомирської області від 08.02.2006 (суддя Тимошенко О.М.) позов задоволено.

Стягнуто з суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1 3800 грн. заборгованості по орендній платі, 646,40 грн.
пені, 102 грн. витрат по оплаті мита, 118 грн. втрат по оплаті
інформаційно-технічного забезпечення судового процесу.

Задовольняючи позов в частині
стягнення боргу господарський суд виходив з обґрунтованості позовних вимог в
цій частині.

Задовольняючи позов в частині
стягнення пені, господарський суд за своєю ініціативою стягнув пеню в розмірі
646,40 грн., і зазначив, що розрахунок пені за договором НОМЕР_2 відповідає
вимогам закону і становить 232,20 грн., проте, розрахунок пені за договором
НОМЕР_1 зроблений неправильно, оскільки розмір пені за період з 05.01.05 по
31.12.05 виходячи з облікової ставки НБУ 9% становить 348,55 грн.

Постановою Житомирського
апеляційного господарського суду від 19.12.2006 (судді: Ляхевич А.А.
-головуючий, Вечірко І.О., Зарудяна Л.О.) рішення змінено в частині стягнення
пені та судових витрат і прийнято нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто з суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1 3800 грн. заборгованості по орендній платі, 305,23 грн. пені,
90,64 грн. витрат по сплаті державного мита та 104,86 грн. витрат по оплаті
інформаційно-технічного забезпечення судового процесу.

В решті позову відмовлено.

Змінюючи рішення що стосуються
пені, апеляційний господарський суд, враховуючи вимоги п.6 ст. 232
Господарського кодексу України, стягнув 305,23 грн. за останні шість місяців.

В касаційній скарзі суб'єкт
підприємницької діяльності ОСОБА_1 просить скасувати постанову апеляційного
господарського суду та рішення господарського суду і прийняти нове рішення,
яким відмовити в позові, посилаючись на порушення норм та процесуального права.

Заслухавши  пояснення
представників сторін, перевіривши
повноту  встановлених  судом
обставин  справи  та їх
юридичну  оцінку,   Вищий
господарський   суд  України
вважає, що  касаційна  скарга не підлягає  задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи
01.01.2004 між підприємством Коростишівської райспоживспілки
"Кооперативний ринок" (орендодавець) та суб'єктом підприємницької
діяльності ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди НОМЕР_1, відповідно до
умов якого позивач передає, а відповідач приймає в тимчасове платне
користування торгові місця ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до п. 2.1 договору
термін оренди складає 12 та 3 ("Гастрономія") місяців, але не більше
одного календарного року. Якщо жодна зі сторін у термін до 31.12.2004 не
заявить про намір його розірвати, цей договір автоматично пролонгується на
новий термін.

Господарськими судами досліджено,
що предметом договору оренди НОМЕР_1 від 01.01.2004 року були торгові місця
НОМЕР_3 та НОМЕР_4, оскільки укладеною між сторонами угодою від 01.02.2004 було
розірвано зазначений договір в частині оренди торгових місць ІНФОРМАЦІЯ_1.

Розмір орендної плати за місяць за
кожне торгове місце складав 100 грн.

Як вбачається з матеріалів справи
01.01.2005 між підприємством Коростишівської райспоживспілки
"Кооперативний ринок" (орендодавець) та суб'єктом підприємницької
діяльності ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди НОМЕР_2, предметом якого
була оренда торговий місць НОМЕР_3 та НОМЕР_4, розташованих за адресою:
АДРЕСА_1. Термін договору сторонами визначено з 01.01.2005 по 31.12.2005 (але
не більше одного календарного року).

Відповідно до п.3.1 договору розмір
орендної плати склав 100 грн. н місяць за кожне торгове місце.

Відповідно до акту приймання
основних засобів в оперативну оренду від 01.01.2005 підприємство
Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" передало, а
суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_1 прийняла основні засоби, а саме
кіоски металеві НОМЕР_3 та НОМЕР_4, відповідно до умов договору оренди НОМЕР_2.

Господарськими судами встановлено,
що  договір оренди НОМЕР_1 та договір
оренди НОМЕР_2 є договорами оренди торгових місць, які укладені відповідно до
п. 20 Правил торгівлі на ринках, затверджених наказом МВС України, ДПА України,
Держкомстандартизації метрології та сертифікації України від 26.02.2002 №
57/188/84/105.

Відповідно до п. 13 цих Правил
торгівельне місце -це площа, відведена для розміщення необхідного для торгівлі
інвентарю (вагів, лотків) та здійснення продажу продукції з прилавків (столів),
транспортних засобів, причепів, візків, у контейнерах, кіосках, палатках тощо.

При цьому судовими інстанціями
правомірно зазначено, що правовідносини між адміністрацією ринку та суб'єктом
підприємницької діяльності регулюються наведеними Правилами і не регулюються
земельним законодавством, у зв'язку з чим доводи відповідача про те, що
об'єктом оренди була земельна ділянка є недоречними.

Відповідно до ст.193 ГК України та
ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином
відповідно до умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не
допускається.

Матеріали справи свідчать про те,
що господарські суди, як першої, так і апеляційної інстанції всебічно, повно і
об'єктивно розглянули в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності;
належним чином проаналізували зобов'язальні відносини сторін,  разом з тим встановили неналежне
виконання суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 зобов'язань за договорами
оренди торгових місць НОМЕР_1 та НОМЕР_2 та керуючись нормами матеріального
права, які регулюють питання  щодо
виконання  зобов'язань по сплаті орендної  плати, підставно і обґрунтовано задовольнили
позовні вимоги  і стягнули заборгованість
по орендній платі за період з червня 2004 по листопад 2005 роки в сумі 3800
грн.

Штрафними санкціями в розумінні ст.
230 Господарського кодексу України визначаються господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплати у разі порушення ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктами 6.1 договорів оренди
НОМЕР_1 та НОМЕР_2 сторони передбачили, що у разі прострочення сплати орендних
платежів орендар сплачує пеню в розмірі 0,5 % від суми боргу за кожний день
прострочення.

Відповідно до п. 6 ст. 232
Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Оскільки укладеними між сторонами
договорами оренди не передбачалось стягнення пені за весь період прострочення,
судові інстанції правомірно стягнули з відповідача пеню в сумі 305,23 грн. за
останні шість місяців з 01.07.2005 по 05.12.2005 року розмір якої за договором
НОМЕР_1 становить - 127,73 грн., а за договором НОМЕР_2 становить 177,50 грн.

Посилання скаржника в касаційній
скарзі на порушення норм процесуального права не приймаються до уваги,
враховуючи слідуюче.

Дійсно господарський суд
Житомирської області розглянув справу без участі відповідача, але фактично
судом другої інстанції відповідно до ст. 105 ГПК України справа була розглянута
по суті, як судом першої інстанції, із з'ясуванням всіх обставин справи за
наявними у справі доказами і фактично прийнято нове рішення, хоча в
резолютивній частині постанови рішення було змінено.

Відповідно до протоколу судового
засідання 14.12.2006 було оголошено перерву щодо слухання справи до 19.12.2006.
СПД ОСОБА_1 не повідомила суд про неможливість її явки до суду. При цьому, як
вбачається з протоколу судового засідання вона і її представник були присутні в
засіданні 14.12.06 і брали участь разом з представником позивача щодо розгляду
справи і дослідження доказів як суду в першій інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи,
під час розгляду справи в апеляційній інстанції слухання справи відкладалось
декілька раз, а саме ухвалами від 27.06.06, 25.07.06, 01.08.06, 31.10.06 та
14.12.06. В попередніх судових засіданнях брали участь як сам відповідач, так і
його два представники за довіреністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2. Проте ОСОБА_3
представник відповідача за довіреністю НОМЕР_5 в судове засідання від
19.12.2006 не з'явився, поважності доказів щодо його відсутності в матеріалах
справи не має.

Враховуючи неодноразове відкладення
слухання справи, Житомирський апеляційний господарський суд правомірно
керуючись ст. 99 та ст. 101 ГПК України закінчив розгляд апеляційної скарги за
відсутності відповідача та його представників.

За таких обставин, прийнята у
справі постанова апеляційного суду
відповідає матеріалам справи та вимогам закону, підстав для її
скасування не вбачається.

Доводи касаційної скарги не
спростовують правильних висновків суду апеляційної інстанції, у зв'язку з чим
підстав для задоволення касаційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 1115,
1117, 1119,  11111
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд
України

П О С Т А Н О
В И В :

Касаційну  скаргу
суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 залишити без  задоволення, а постанову від 19.12.2006  Житомирського апеляційного господарського
суду у справі № 2/3643 без змін.

Головуючий
Н.Кочерова

С у д д і
В. Рибак

М.Черкащенко