ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2007 р.
№ 3/128

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого
Грейц К.В.,

суддів :
Бакуліної С.В.,
Глос О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційного подання
Прокурора Кіровського району м. Кіровограда

на постанову
від 21.12.2006 року Дніпропетровського апеляційного господарського суду

у справі
№ 3/128

господарського суду
Кіровоградської області

за позовом
Дочірнього підприємства “Кіровоградський облавтодор” Відкритого акціонерного товариства “Державна акціонерна компанія “Автомобільні дороги України”

до

1.          Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Світловодської міської ради;
2.          Світловодського відділу капітального будівництва

треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1.          Світловодська міська рада;
2.          Виконавчий комітет Світловодської міської ради

про
стягнення 864654,65 грн.

в судовому засіданні взяли участь  представники :

від позивача:
Бондар Р.В. (довіреність від 03.07.2006р. № 23)

від відповідача-1:
від відповідача-2:
від третіх осіб:
Андросов О.Л. (довіреність від 29.06.2006 року № 2)
не з’явились
не з’явились

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області (суддя Болгар Н.В.) від 06.11.2006 року, залишеним без змін постановою Дніпропетровського міжобласного апеляційного господарського суду (головуючий суддя –Євстигнеєв О.С., судді –Лотоцька Л.О., Бахмат Р.М.) від 21.12.2006 року, у справі № 3/128 в задоволенні позову відмовлено.

В касаційному поданні Прокурор Кіровського району м. Кіровограда просить скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.12.2006 року та прийняти нове рішення про повне задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.1212 ЦК України, ст.ст. 32, 42, 43, 99, ч.2 ст.101 ГПК України.

Відзиву на касаційне подання відповідачі та треті особи не надсилали.

Заслухавши пояснення представника позивача, який підтримав викладені в касаційному поданні доводи, заперечення на касаційне подання представника відповідача-1, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Позивач звернувся до суду з позовом до УЖКГ Світловодської міської ради про стягнення боргу в сумі 641361,44 грн., суми інфляційних втрат –165570,81 грн., трьох процентів річних –57722,21 грн. в якому зазначав, що у серпні та вересні 2001 року Світловодським дорожньо-експлуатаційним підприємством як Генпідрядником виконувався середній ремонт автодороги “Світловодськ-Недогарки” в інтересах УЖКГ Світловодської міської ради, що підтверджується актами приймання виконаних підрядних (ремонтних) робіт типової форми № КБ-2в, довідками про вартість виконаних підрядних робіт за вересень 2001 року типової форми № КБ-3, в яких замовником виступає відповідач, а генпідрядником –позивач. Вартість виконаних робіт відповідно до актів становить 921608 грн. Відповідачем виконані роботи були профінансовані частково у сумі 2579,20 грн. Згідно довідки УЖКГ виконавчого комітету Світловодської міської ради заборгованість за виконані роботи становить 613688,11 грн. Загальна заборгованість становить 641361,44 грн., оскільки відповідно до усної домовленості був виконаний ямковий ремонт по вул. Б.Хмельницького на суму 27673,33 грн. У відповіді на претензію вих.№ 213 від 17.03.2004 року відповідач визнав борг в сумі 641361,44 грн. Законодавством на підставі якого подається позов позивач зазначив ст.ст.526, 625, 854, 853 ЦК України, які регулюють правовідношення зобов’язання, зокрема, по договору підряду.

Остаточні вимоги про стягнення з Відділу капітального будівництва Світловодської міської ради збитків позивач заявив на підставі ст.649 ЦК УРСР, ст.1212 ЦК України, що вбачається з клопотання про зміну підстав позову, поданого в порядку ст.22 ГПК України (т.2 а.с.2-4).

Згідно ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов’язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов’язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов’язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про відмову в задоволенні позову, оскільки зобов’язальні правовідносини, які в даному випадку виникли з факту прийняття відповідачем виконаних позивачем підрядних (ремонтних) робіт, не регулюються статтею 469 ЦК УРСР та статтею 1212 ЦК України.

Касаційна інстанція вважає, що для виникнення зобов’язання з безпідставного збагачення необхідна наявність хоча б двох умов: перше - збільшення або збереження майна однією стороною, з одночасним зменшенням його у іншої сторони, друге - відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення (збереження). Ні першого ні другого апеляційним судом не встановлено. Не встановлено і того, що відповідач набув право на якусь річ, сукупність речей, майнові права або обов’язки, що належать позивачу (фактичне володіння майном не створює набуття в силу ст.ст.338, 341, 343 ЦК України). Також матеріали справи не містять даних, що позивач поніс видатки, які має нести особа, що зберегла майно. За таких обставин висновок суду про відмову у задоволенні позовних вимог є обґрунтованим.

Касаційна інстанція також звертає увагу на те, що зазначаючи в касаційному поданні, що засновником позивача є держава в особі Державної служби автомобільних доріг та того, що фінансування позивача здійснюється з державного бюджету, прокурор в касаційному поданні не довів того, що прийняттям оскаржуваної по справі постанови, якою залишено без змін рішення суду про відмову позивачу в позові, будь-яким чином порушено саме інтереси держави, а не інтереси госпрозрахункової юридичної особи загальнодержавної форми власності (т.1 а.с.34). Безпідставним є посилання на ст.87 Бюджетного кодексу України, яка містить перелік видатків, які здійснюються з Державного бюджету України, оскільки останні є коштами, що спрямовуються на здійснення програм та заходів, передбачених відповідним бюджетом, отже не підлягають зворотному відшкодуванню у бюджет шляхом стягнення з особи, яка стала учасником такої програми або заходу.

Беручи до уваги все наведене та вимоги чинного законодавства в їх сукупності, колегія суддів не вбачає підстав для скасування постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1118, п.1 ч.1 ст.1119, ст. 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України ,-

П О С Т А Н О В И В:

Касаційне подання прокурора Кіровського району м. Кіровограда від 25.01.2007 року № 326вих-07 на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.12.2006 року у справі № 3/128 залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.12.2006 року у справі № 3/128 –без змін.

Головуючий-суддя
К.Грейц

С у д д і

С.Бакуліна

О.Глос