ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.07 р.                                                                             Справа № 7/299а

Суддя господарського суду Донецької області Малашкевич С. А. при секретарі судового засідання Волобуєвій А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду адміністративну справуЗа позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „Ресурс-комплект” м. Маріуполь Донецької області

До відповідача: Жовтневої міжрайонної державної податкової інспекції м. Маріуполь Донецької області

Третя особа: Суб’єкт підприємницької діяльності Каширін Дмитро Вікторович м. Маріуполь Донецької області

Про: визнання недійсними податкових повідомлень-рішень № /0 від 28.09.2006 р., № /0 від 28.09.2006 р.

за участюпредставника позивача: Криворучко В.Ж. –представ. за довір;

представника відповідача: Мороз О.О. –гол.держ.под.інспек.юр.від.;

представника третьої особи: Криворучко В.Ж. –представ. за довір;

Встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Ресурс-комплект” м. Маріуполь звернулось з позовом до Жовтневої міжрайонної державної податкової інспекції м. Маріуполь про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень № /0 від 28.09.2006р., № /0 від 28.09.2006 р.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неправомірність прийняття податковим органом оспорюваних повідомлень-рішень. На його думку, витрати по сплаті послуг експедирування були віднесені до складу валових витрат відповідно до приписів податкового законодавства,  теж саме стосується і включення до складу податкового кредиту, ПДВ за відповідними податковими накладними, виданими суб’єктом підприємницької діяльності Каширіним Д.В., який надавав такі послуги.

Відповідач проти позовних вимог заперечує, вважає, що рішення ним прийнято правомірно, на підставі акту перевірки позивача, яким були встановлені порушення норм чинного законодавства.

Ухвалою господарського суду від 28.11.2006 р. до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на боці позивача був залучений суб’єкт підприємницької діяльності Каширін Дмитро Вікторович м. Маріуполь.

Третя особа надала пояснення, того, що нею дійсно надавалися позивачу експедиторські послуги, що підтверджується відповідними документами, зокрема актами приймання-сдачі послуг, договорами експедирування, які відповідно до висновків акту перевірки № 1814/17-2/ від 18.10.2006 р. та висновку юридичного відділу Жовтневої МДПІ є належними доказами надання послуг експедирування.

Судом досліджені наступні документи, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень: податкові повідомлення-рішення № /0 від 28.09.2006 р., № /0 від 28.09.2006 р., акт перевірки № 1557/23-2/30735810 від 20.09.2006 р., свідоцтво про державну реєстрацію від 10.02.2000 р., довідка управління статистики № 30735810, довідка про взяття облік платника податків № 1918/28 від 14.02.2000 р., свідоцтво № 08489353 від 14.02.2000 р., акт перевірки № 1814/17-2/ від 18.10.2006 р., договори експедирування вантажу, додаткові угоди до них, рахунки,  акти приймання-сдачі наданих послуг, лист від 22.11.2006 р., лист № 42205/10/10 від 13.11.2006 р., лист № 701 від 20.11.2006 р., залізничні накладні та інші, копії яких додані до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи суд встановив.

Між позивачем та Суб’єктом підприємницької діяльності Каширіним Дмитром Вікторовичем (третя особа) укладені договори експедирування вантажів та додаткові угоди до них, згідно з якими третя особа (Експедитор) своїми силами та за свій рахунок виконує для Товариства з обмеженою відповідальністю „Ресурс-комплект” (Клієнт) певні роботи, пов’язані з експедируванням вантажу.

Відповідно до ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” позивачем було віднесено до складу валових витрат—витрати по придбанню експедиційних послуг від СПД Каширіна Д.В.

Також, Товариство з обмеженою відповідальністю „Ресурс-комплект” включило до складу  податкового кредиту з ПДВ відповідних періодів податок на додану вартість, нарахований у зв’язку з придбанням експедиторських послуг, згідно виданих Каширіним Д.В. податкових накладних.

Жовтневою міжрайонною державною податковою інспекцією у м. Маріуполь було проведено виїзну планову перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю „Ресурс-комплект” м. Маріуполь з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства. За результатами перевірки було складено акт № 1557/23-2/30735810 від 20.09.2006 р., в якому, окрім інших, встановлені порушення приписів: Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, а саме неправомірне віднесення до складу валових витрат вартості приданих експедиторських послуг від СПД Каширіна Д.В., не пов’язаних з веденням господарської діяльності; Закону України „Про податок на додану вартість”, в частині завищення податкового кредиту, оскільки до податкового кредиту був включений ПДВ, сплачений у зв’язку з придбанням експедиторських послуг, не пов’язаних з веденням господарської діяльності.

В зазначеному акті перевірки було визначено, що Каширіним Д.В. виконуються послуги експедирування для ТОВ „Ресурс-комплект” які вже були виконані ЗАТ „Ілліч-Сталь”, документів про фактичне придбання експедиторських послуг до перевірки не надано.

На підставі акту перевірки Жовтневою міжрайонною державною податковою інспекцією м. Маріуполь були прийняті:

-          податкове повідомлення-рішення № /0 від 28.09.2006 р. про визначення суми податкового зобов’язання з податку на прибуток підприємств в розмірі 197 465, 00 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 141 340, 00 грн., за штрафними санкціями в сумі 56 125,00 грн.;

-          податкове повідомлення-рішення № /0 від 28.09.2006 р. про визначення позивачу суми податкового зобов’язання з податку на додану вартість в сумі 6 000, 00 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 4 000, 00 грн., за штрафними санкціями в сумі 2 000, 00 грн.

Позовною вимогою Товариства з обмеженою відповідальністю „Ресурс-комплект” м. Маріуполь є визнання недійсними зазначених податкових повідомлень-рішень Жовтневої міжрайонної державної податкової інспекції у м. Маріуполь.

Вимоги позивача суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В акті перевірки зроблений висновок про порушення позивачем п. 5.1 п.п 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”. Зокрема, на думку перевіряючих, позивачем включені до складу валових витрат в період з 01.10.2004 р. по 31.03.2006 р., витрати в сумі 565373 грн. по сплаті експедиторських послуг СПД Каширіну Д.В., які не пов’язані з господарською діяльністю позивача. До такого висновку перевіряючи дійшли у зв’язку з тим, що вважають послуги, які виконувалися СПД Каширіним Д.В. та за які йому сплачено позивачем, були вже виконані для ТОВ “Ресурс-комплект” підприємством ЗАТ “Іліч-Сталь” м. Маріуполь, а документів про фактичне придбання експедиторських послуг від СПД Каширіна Д.В. до перевірки не надано.

Зазначені висновки перевіряючих спростовуються наданими позивачем документами, які у т.ч. використовувались під час податкової перевірки.

Позивачем, в перевіряємому періоді здійснювалася оптова торгівля металопродукцією, що відповідає видам господарської діяльності цього підприємства закріпленого в статутних документах та довідці Донецького обласного управління статистики № 30735810.

Перевіркою було встановлено, що позивачем був укладений контракт від 22.12.2004 р. № 128/20 з ЗАТ “Ілліч-Сталь” (постачальник) на поставку металопродукції виробником якої є ВАТ “Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча” м. Маріуполь. А також були укладені контракти, зокрема, з підприємствами: “Сталь-спецсплав”, “ТНК-Метал” та іншими на продаж їм отриманої від ЗАТ “Ілліч-Сталь” металопродукції.

Одночасно позивачем були укладені договори з СПД Каширіним Д.В. на послуги експедирування вантажів, зокрема, металопродукції виробництва ЗАТ “Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча” м. Маріуполь, асортимент якої співпадає з асортиментом яким здійснювалася оптова торгівля по вищевказаним договорам постачання.

Відповідно до умов договорів по експедируванню вантажів, СПД Каширін Д.В. (експедитор) зобов’язався, здійснювати роботи з контролю відповідності продукції ТУ та ДЄСТ; контролю вантажних робіт; відповідності пакування та маркування, діючим стандартам; наявності відповідної сертифікованої  документації на зазначену продукцію; диспетчерський супровід вантажу до станції вантажоотримувача.

Умови договорів, як поставки металопродукції так і надання експедиторських послуг, були виконані сторонами в повному обсязі: продукція відвантажена та отримана покупцями, експедиційні послуги надані, розрахунок проведений. Виконання договорів постачання металопродукції відповідачем не заперечується. В акті перевірки, також, зазначається про виконання умов договору постачання між позивачем та ЗАТ “Ілліч-Сталь” від 22.12.2004 р. № 128/20.

Разом з тим, відповідач вказує  на відсутність документів, що підтверджують фактичне надання послуг по договорам на експедирування вантажу СПД Каширіним Д.В. Проте, відповідачем хоча і вказано про відсутність під час перевірки документів, що підтверджують фактичне виконання робіт (надання послуг), в акті перевірки відсутні посилання на  порушення п.п 5.3.9 п. 5.3.с ст. 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, який не допускає включення до складу валових витрат будь-яких витрат не підтверджених первинними документами, ведення яких є обов’язковим за правилами податкового обліку.

Крім того, позивачем надавалися перевіряючим, про що зазначено в додатку № 5 до акту перевірки, акти приймання-здачі наданих послуг за договорами експедирування вантажу. Такі акти підписані сторонами договорів – позивачем та СПД Каширіним Д.В., скріплені печаткою цих суб’єктів підприємницької діяльності, мають дату складання, посилання на номер договорів та додаткових угод до них, за якими виконувалися роботи, перелік та кількість відвантаженої металопродукції та вартість виконаних робіт. В актах зазначено, що роботи за договорами виконані в повному обсязі, сторони претензій одна до одної не мають. Перелічені акти, згідно ст. 9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” мають усі необхідні ознаки первинних бухгалтерських документів, які повинні відображатися в бухгалтерському обліку сторін, зокрема, позивача. Відповідачем, взагалі оцінки зазначеним актам при здійсненні перевірки не надано, причин за якими такі документи не взяті до уваги в акті перевірки не викладено.

Отже в акті перевірки, при висвітленні порушення  є суперечливі висновки щодо фактичних обставин господарських операцій та первинних документів, по їх виконанню, а також відображенню цих операцій в податковому обліку, позивача.

Посилання відповідача в акті перевірки на норму Закону України „Про транспортно-експедиторську діяльність” стосовно того, що факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення, є помилковим і не приймається судом до уваги, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 929 Цивільного кодексу України договір транспортного експедирування, це договір, відповідно до якого одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та розвантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що договір експедирування не завжди передбачає обов’язок експедитора виконувати послуги щодо безпосереднього перевезення вантажу.

За договорами, укладеними між третьою особою та позивачем, послуги з перевезення вантажів не надавались, тому не можуть підтверджуватися єдиним транспортним документом, на що вказує відповідач

За перелічених обставин, вказання в акті перевірки  про ненадання позивачем документів, що підтверджують зв’язок отриманих експедиторських послуг з господарською діяльністю, є безпідставним.

Під господарською діяльністю, п. 1. 32 ст. 1 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” розуміє будь-яку діяльність особи, направлену на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі, коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

Як вказувалося вище і не заперечується, а навпаки підтверджується відповідачем, експедиторські послуги надавалися у зв’язку з укладеними позивачем договорами постачання металопродукції, за якими останній виступав як покупцем, так і продавцем такої продукції. Отже, фактично послуги, перелік яких визначений в договорах про експедирування вантажу потрібні були та надавалися для забезпечення контролю за дотриманням умов, укладених договорів постачання металопродукції і запобіганню порушень таких умов та виникненню збитків від неналежного виконання.

За перелічених обставин, слід визнати, що витрати понесені позивачем у зв’язку із сплатою вказаних експедиторських послуг, в повній мірі підпадають під визначення п. 5.1 ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” поняття валових витрат і згідно п.п. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 цього ж закону, повинні включатися до складу валових витрат у відповідних звітних періодах. А додаткові обмеження, встановлені перевіряючими в акті, щодо віднесення таких витрат до складу валових витрат позивача, крім тих, що зазначені в Законі України „Про оподаткування прибутку підприємств” , суперечать п. 5.11 ст. 5 цього ж Закону.

Це ж саме стосується й висновків відповідача в акті перевірки про виконання експедитором—СПД Каширіним Д.В. послуг начебто вже виконаних для позивача підприємством ЗАТ „Ілліч-Сталь”. Перевіряючими не наводиться, в акті перевірки, у судовому засіданні тощо, жодного документа, який би підтверджував фактичне виконання експедиторських послуг, передбачених договорами з СПД Каширіним Д.В. іншою особою, у тому числі ЗАТ „Ілліч-Сталь”. Відповідач робить такий висновок лише із загального аналізу умов контакту від 22.12.2004 р. № 128/20 постачання металопродукції. Проте, як вказувалося, експедиторські послуги, які надавалися СПД Каширіним Д.В., мали за мету саме здійснення контролю за належним виконанням зазначеного контракту (контроль за належним оформленням документації, навантаженням, відповідності якості продукції, диспетчерське супроводження вантажів, тощо). Отже, належне виконання контрактів постачання металопродукції, відсутність претензій збоку покупців продукції, у тому числі по якості, оформленню документації, строкам постачання, тощо—свідчить, у сукупності з актами приймання-передачі виконаних експедиторських послуг, про фактичне і належне надання цих послуг позивачу СПД Каширіним Д.В.

Не беруться до уваги посилання відповідача на те, що на свій запит ним була отримана відповідь від директора ПКТП „Стальспецсплав”—одного з покупців металопродукції за договором з позивачем, з якої слідує, що СПД Каширін Д.В. не приймав участі в поставці продукції цьому контрагенту. З пояснень третьої особи—СПД Каширіна Д.В., які підтверджуються позивачем, а також за змістом самих зобов’язань, що виникли за договорами експедиторських послуг, встановлено, що послуги, передбачені договорами надавалися при відвантаженні металопродукції на території ВАТ ММК ім. Ілліча та ЗАТ „Ілліч-Сталь”, а не при її прийманні кінцевими покупцями. Тобто кінцеві покупці металопродукції, у т.ч. ПКТП “Стальспецсплав” не міг бути обізнаний про виконання умов договорів на експедиторські послуги. Щодо відсутності прізвища експедитора в прийомних документах від ЗАТ „Ілліч-Сталь”, слід зауважити, що експедитору для виконання доручення не обов’язково мати повноваження представника позивача, оскільки відсутність таких повноважень не позбавляє його права надавати відповідні послуги уповноваженим прийняти продукцію представникам позивача, з якими він прибуває до постачальника для виконання взятих на себе зобов’язань.

Зазначені обставини відповідачем не перевірені, належними доказами не спростовані.

Окрім того, зустрічною перевіркою СПД Каширіна Д.В. (акт перевірки № 1814/17-2/6 від 18.10.2006 р.) відповідач дослідив взаємостосунки зазначеного суб’єкта з позивачем за договорами про надання експедиторських послуг та не встановив будь-яких порушень податкового законодавства, визнав обґрунтованими відображення у прибутках підприємця доходів, отриманих від надання експедиторських послуг, а також фактичне підтвердження наданих послуг актами приймання-передачі, про які йшлося вище у цій постанові.

До того ж, слід зауважити, що зазначені договори про надання експедиторських послуг не визнані недійсними у зв’язку з їх фіктивним характером, тому відповідач не міг посилатися на такі обставини як на доведені.

Стосовно визначення позивачу податкового зобов’язання з ПДВ слід зазначити таке.

Підпунктом 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” (Закон України „Про ПДВ”) податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Відповідач в акті перевірки вказує на порушення вищезазначеної норми та заниження, у зв’язку з таким, ПДВ в липні-серпні 2005 р. на 4 000, 00 грн., оскільки витрати по придбанню експедиторських послуг від СПД Каширіна Д.В. неправомірно, на думку перевіряючих, віднесені до податкового кредиту відповідних періодів та не пов’язані з веденням господарської діяльності позивача.

На помилковість та необґрунтованість висновків стосовно не використання позивачем в господарській діяльності отриманих від СПД Каширіна Д.В. послуг вказувалося в цій постанові вище. Отже, висновки відповідача про порушення позивачем п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України „Про ПДВ” безпідставні та недоведені. Тому податкове повідомлення-рішення про визначення позивачу податкового зобов’язання з ПДВ слід визнати недійсним.

Суд, також, враховує що податкові повідомлення-рішення які оскаржуються, оформленні з суттєвими порушеннями чинного законодавства, зокрема, п. 6.1 ст. 6 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, згідно якого в разі  визначення податкового зобов’язання контролюючим органом у відповідності із ст. 4 цього Закону, такий контролюючий орган направляє платнику податків податкове повідомлення, в якому зазначається підстава для такого нарахування, посилання на норму податкового закону, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок податкових зобов’язань  та інші відомості.

В податковому повідомленні-рішенні від 28.09.2006 р.№ /0 зазначено, що підставою для його прийняття був акт перевірки № 001557/2342/30735810 від 20.09.2006 р., проте акт, на який відповідач посилається у своїх запереченнях, як на доказ проведеної перевірки позивача і встановлених порушень, має інший номер.  В цьому ж рішенні відповідач вказує на начебто встановлення ним порушень п. 5.1.2 п. 5.1 ст. 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, тоді як зазначений Закон та його стаття 5, взагалі не мають підпункту 5.1.2. В рішенні не вказана норма права, на підставі якої, позивачу були нараховані штрафні санкції.

Податкове повідомлення-рішення від 28.09.2006 р.  №/0 про визначення позивачу податку на додану вартість, також, посилається як на підставу прийняття, на акт перевірки від 20.09.2006 р. № 001557/2342/30735810 який не вручався позивачу та не був наданий суду як доказ встановлених порушень. В цьому ж рішенні зазначено, що було встановлено порушення позивачем п. 17.1.2 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення  зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”. Проте будь яких доказів наявності та встановлення під час перевірки, такого порушення відповідачем не надано.

Керуючись, ст. 67 Конституції України, ст. 10, 11 Закону України “Про державну податкову службу в Україні”, ст. ст. 11, 71, 159, 160, 162, 163, ст. 1, 4, 5, 11 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість , ст. 4, 6, 17 „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд,

ПОСТАНОВИВ :

Задовольнити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „Ресурс-комплект” м. Маріуполь про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень № /0 від 28.09.2006 р., № /0 від 28.09.2006 р., прийнятих Жовтневою міжрайонною державною податковою інспекцією м. Маріуполь.

Визнати недійсними податкові повідомлення-рішення Жовтневої міжрайонної державної податкової інспекції у м. Маріуполь: № /0 від 28.09.2006 р. про визначення Товариству з обмеженою відповідальністю „Ресурс-комплект” м. Маріуполь суми податкового зобов’язання з податку на прибуток підприємства в розмірі 197 465, 00 грн.; № /0 від 28.09.2006 р. про визначення Товариству з обмеженою відповідальністю „Ресурс-комплект” м. Маріуполь суми податкового зобов’язання з податку на додану вартість в сумі 6 000, 00 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Сторонам у судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частини постанови.

Постанова викладена у повному обсязі 22.01.2007 р.

Суддя                                                                                              Малашкевич С.А.