СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.07                                                                                 Справа № 14/42.

Суддя Лісовицький Є.А. розглянувши матеріали за позовом Державного підприємства “Луганськвугілля” в особі відокремленого  підрозділу “Управління якості та збагачення вугілля”, м. Луганськ

до Державного відкритого акціонерного товариства “шахта Білоріченська” Державної холдингової компанії “Луганськвугілля”, смт. Білоріченський, Луганської області

про стягнення   8282 грн. 77  коп.

при секретарі судового засідання  Андрущенко Г.М.

в присутності представників сторін:

від позивача –Котлярова Л.О., довіреність № 03/5-129 від 19.02.07.;

від відповідача -  Бугаєнко В.А., довіреність № 3 від 03.01.07.;

Представниками сторін подано клопотання про відмову від звукової фіксації судового процесу, яке судом задовольняється.

У справі оголошені перерви до 23.03.07.

Суть справи: позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 6652 грн. 18 коп., пені 905 грн. 01 коп., 3% річних 153 грн. 93 коп., інфляційних нарахувань 571 грн. 65 коп. за договором від 15.01.04. №8.

Відповідач визнає борг у сумі 2067 грн. 04 коп., проти решти позовних вимог заперечує з мотивів, викладених у відзиві.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представників сторін суд, -

В С Т А Н О В И В:

Сторонами у справі укладений договір № 8 від 15.01.04 згідно якого позивач зобов’язався надавати відповідачу послуги по визначенню якісних показників вугілля, а відповідач оплачувати надані послуги 100% передплатою. Даний договір діє до 31.12.04 і вважається продовженим на наступний рік, якщо ні одна із сторін не заявить про намір його розірвання за місяць до закінчення строку його дії.

Строк дії договору продовжений на 2005 рік і на 2006 рік.

Додатковою угодою № 2 від 10.03.05 сторони дійшли згоди, що вартість послуг за договором визначається відповідно до калькуляції від 10.03.05.

При наданні послуг відповідач не завжди оплачував послуги передплатою. Але позивач виставляв йому рахунки, які суд розцінює як вимогу про оплату. Дані рахунки підлягали оплаті у семиденний строк після отримання відповідно до ст.530 ЦК України.

Позивач вирішив збільшити вартість послуг, що надаються, у зв’язку зі збільшенням мінімальної заробітної плати.

Тому він склав нову калькуляцію робіт від 10.01.06 та листом від 31.01.06 № 18/18 повідомив відповідача про своє бажання.

Відповідач не погодився зі збільшенням вартості послуг, у актах приймання-передавання виконаних робіт зазначив про це.

У пункті 3.4 договору № 8 від 15.01.04 сторони дійшли згоди, що відповідач сплатить борг 14098 грн. 16 коп., який існував на 01.01.04.

З урахуванням цієї суми, відповідач сплатив вартість послуг наданих за договором, крім сум, за надані послуги згідно акту виконаних робіт від 28.02.06 (частково) і від 31.03.06.

Позивач виставив відповідачу рахунки № 25 від 28.02.06 на 1840 грн. 94 коп. і № 29 від 31.03.06 на 4949 грн. 28 коп.

Позивач зарахував як передплату по рахунку № 25 від 28.02.06 частину коштів, сплачених відповідачем згідно платіжного доручення № 10187 від 09.12.05 у сумі 32 грн. 64 коп., і кошти згідно платіжного доручення № 986 від 18.01.06 у сумі 105 грн. 40 коп., що визнано сторонами та відображено у актах звірення розрахунків від 21.03.07 і 22.03.07.

Позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 6652 грн. 18 коп., пені 905 грн. 01 коп., 3% річних 153 грн. 93 коп., інфляційних нарахувань 571 грн. 65 коп.

Оцінивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та цього кодексу.

Статтею 651 ЦК передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за  згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 654 ЦК України зміна  або  розірвання  договору  вчиняється в такій самій формі,  що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено  договором  або  законом  чи  не  випливає  із звичаїв ділового обороту.

У додатковій угоді № 2 від 10.03.05 до договору № 8 від 15.01.04 зазначено, що вартість послуг може змінюватись при введенні нових розмірів мінімальної заробітної плати. Про зміну вартості позивач сповіщає відповідача.

Дане формулювання суд розцінює як бажання сторін при зміні мінімальної заробітної плати змінювати вартість послуг. Але конкретна сума (чи пропорція її визначення від базової) на яку збільшується вартість робіт сторонами в угоді не зазначена. Отже сторонам у кожному випадку зміни мінімальної зарплати після повідомлення про це відповідача слід укладати про це відповідну додаткову угоду з зазначенням нової вартості робіт.

Така угода укладена не була, тому слід керуватись вартістю робіт, встановлених у  додатковій угоді № 2 від 10.03.05 згідно калькуляції від 10.03.05.

Заперечуючи проти частини позовних вимог відповідач посилається на угоду від 01.06.05 про припинення зустрічних вимог між сторонами та акт звірення до неї від 12.05.05 відносно суми 2150 грн. 13 коп., яку, як він вважає, повинен був сплатити на його користь позивач за даним договором. Але з акту звірення від 12.05.05 видно, що ця сума –борг відповідача перед позивачем, а не навпаки. Також не надано доказів того, що ця сума взагалі має відношення до договору № 8 від 15.01.04. Тому дане заперечення оцінюється судом критично.

З урахуванням вартості робіт, встановлених сторонами за калькуляцією від 10.03.05 та зарахування позивачем передплати відповідача у сумі 138 грн. 04 коп. у  погашення боргу за рахунком № 25 від 28.02.06 за даним рахунком відповідач має сплатити позивачу 1005 грн. 27 коп., за рахунком № 29 від 31.03.06 –3073 грн. 75 коп.

Позивач зазначив, що рахунки на оплату вручені відповідачу наступного дня після виготовлення. Але доказів своїх тверджень не надав.

Відповідач зазначив, що дійсно отримав рахунки, але не наступного дня після виготовлення, а через декілька днів, точної дати не знає.

Таким чином, сторони визнають, що рахунки отримані відповідачем майже рік тому (у тому числі у актах звіряння), отже строк їх оплати наступив і сума основного боргу 4079 грн. 02 коп. підлягає стягненню.

Але суду без поважних причин не надані докази, що підтверджують конкретну дату вручення рахунків і, у зв’язку з цим, неможливо визначити конкретну дату початку прострочення відповідачем грошового зобов’язання.

Отже неможливо оцінити обґрунтованість нарахування позивачем пені, 3% річних та інфляційних нарахувань.

Тому дані позовні вимоги слід залишити без розгляду відповідно до п.5 ст.81 ГПК України.

В решті позовних вимог про стягнення 2573 грн. 16 коп. боргу слід відмовити за необґрунтованістю.

Відповідно до ст.49 ГПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно сумі задоволених позовних вимог.

З урахуванням викладеного, керуючись п.5 ст.81, ст.ст.49, 82, 84, 85 ГПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з Державного відкритого акціонерного товариства “шахта Білоріченська” Державної холдингової компанії “Луганськвугілля”, смт. Білоріченський, Лутугинський район, ідентифікаційний код 00176897 на користь Державного підприємства “Луганськвугілля” в особі відокремленого  підрозділу “Управління якості та збагачення вугілля”, м. Луганськ, вул.Лермонтова, 1-В, ідентифікаційний код 26410528   борг 4079 грн. 02 коп., витрати на сплачене держмито 49 грн. 98 коп. та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу 57 грн. 82 коп. Наказ видати.

3.          У стягненні 2573 грн. 16 коп. боргу відмовити.

4.          У решті позов залишити без розгляду.

У судовому засіданні 23.03.07 було оголошено лише вступну і резолютивну частину рішення. Дане рішення набирає законної сили після  закінчення  10-ти денного строку з дня його  підписання.

Дата підписання рішення 27 березня 2007 р.

Суддя                                                                                                            Є.А.Лісовицький