ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"14" травня 2007 р.
Справа № 19/4039

За позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" м. Київ

до Відкритого акціонерного товариства з постачання та газифікації "Хмельницькгаз" м. Хмельницький

про стягнення 307844, 76 грн.

суддя    Розізнана І.В.

Представники:

позивача: Мицько Р.М. - за довіреністю від 29.12.06р.

відповідача: Доценко О.І. - за довіреністю від 30.12.03р.

З перервою в судовому засіданні.

Повноважний представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні, посилаючись на те, що вони підтверджені поданими доказами. Просить суд стягнути з відповідача 4786, 64 грн. пені, 201588, 48 грн. інфляційних нарахувань, 50620, 41 грн. 3% річних.

Відповідач позов не визнає з слідуючих підстав, зокрема вважає, що ВАТ "Хмельницькгаз" є учасником взаєморозрахунків, порядок яких передбачений Законом України “Про заходи, спрямовані на стале функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу” та є підприємством, що внесене до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь в процедурі погашення заборгованості. Представники відповідача звертають увагу суду на те, що сума заборгованості, яка існувала у Відкритого акціонерного товариства з постачання та газифікації "Хмельницькгаз" перед позивачем не підлягає індексації, на неї не нараховується пеня, не нараховуються штрафні  санкції, оскільки відповідно до п. 10.5 Закону України “Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу” дана заборгованість є реструктуризованою.  Іншою підставою для відмови в позові відповідач зазначає проведення розрахунків з позивачем за спожитий газ відповідно до Постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України “Про затвердження алгоритму розподілу коштів, що надходять на розподільні рахунки газозбутових підприємств Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” за поставлений природний газ”.

Повноважні представники відповідача, посилаючись на ст. 233 Господарського кодексу України, ст.59, 83 Господарського процесуального кодексу України, подали клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій. Вважають, що нараховані штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками позивача. Просять суд врахувати те, що ВАТ “Хмельницькгаз” має стратегічно важливе значення для економіки та енергетичної безпеки держави, низький ступінь розрахунків за газ є наслідком неможливості відповідача вчасно розрахуватись з позивачем, оскільки кошти за природний газ, отриманий відповідачем для реалізації певній категорії споживачів надходять невчасно та не в повному обсязі. Вказує, що стягнення з відповідача всіх штрафних санкцій у повному обсязі призведе до погіршення фінансового становища ВАТ “Хмельницькгаз” та поставить під загрозу постачання природного газу на всю Хмельницьку область.

На виконання вимог суду Державне підприємство “Енергоринок” надало суду письмове пояснення, в якому повідомило суд про те, що Відкрите акціонерне товариство з постачання та газифікації "Хмельницькгаз" не брав участь у проведенні взаєморозрахунків відповідно до Закону України “Про заходи, спрямовані на стале функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу”. У розрахункового центру ДП “Енергоринок” відсутня інформація щодо погашення заборгованості Відкритим акціонерним товариством з постачання та газифікації "Хмельницькгаз" по договору від 24.12.03р. № 06/03-3129 перед ДК "Газ України" по механізмах, зазначених у вищевказаному законі.

Розглядом матеріалів справи встановлено наступне:

Між позивачем та відповідачем було укладено договір на постачання природного газу № 06/03-3129 від 24 грудня 2003 року, згідно умов якого позивач зобов'язується передати у власність відповідача в 2004 році природний газ, для потреб населення, з урахуванням можливих втрат газу, а відповідач зобов’язується прийняти та оплатити газ на умовах даного договору (п.1.1. договору).

Відповідно до актів подачі-приймання природного газу позивач протягом січня-грудня 2004 року передав відповідачеві, а відповідач прийняв природний газ в об'ємі 453067,481 тис. м3 на загальну суму 48298691,02 грн.

Пунктом 5.1 договору визначено, що оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично спожитий газ здійснюється до 10 числа, наступного за звітним місяця. Пунктом 5.1.1 передбачено, що остаточний розрахунок за можливі втрати газу здійснюється за підсумками року до 15 січня 2004 року.

Позивач в позовній заяві зазначив, що на момент звернення до суду основна заборгованість відповідача за поставлений протягом січня-грудня 2004 року природний газ становила 50849,21 грн.

Відповідач, після подачі позовної заяви до суду, сплатив позивачу 50849,21 грн. основного боргу, а тому позивачем в судовому засіданні 24.01.07р. був поданий розрахунок боргу в якому зазначено, що 31.10.2006 року відповідачем погашена сума основного боргу.

Аналізуючи надані докази, оцінюючи їх у сукупності, судом приймається до уваги наступне.

Згідно ст. 2, ст. 3.1 Закону України “Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу” цей Закон регулює відносини, пов'язані з проведенням комплексу заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу. Дія цього Закону поширюється на підприємства паливно-енергетичного комплексу, а також інших учасників розрахунків, які мають або перед якими є заборгованість, що виникла внаслідок неповних розрахунків за енергоносії.   Для участі у процедурі погашення  заборгованості  шляхом застосування механізмів, визначених цим Законом, орган управління підприємства паливно-енергетичного комплексу приймає відповідне рішення. Підприємство паливно-енергетичного комплексу, яке прийняло рішення про участь у процедурі погашення заборгованості, підлягає реєстрації шляхом внесення цього підприємства до Реєстру. Порядок ведення та користування даними Реєстру визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. ст. 10.1, 10.5 Закону України “Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу” державним, комунальним підприємствам, а також господарським товариствам, у статутних фондах яких частка держави становить більше ніж 50 відсотків, які відносяться до підприємств паливно-енергетичного комплексу та внесені до Реєстру, дозволяється без отримання додаткових погоджень з державними органами, уповноваженими управляти зазначеними підприємствами, за взаємною згодою, провести реструктуризацію кредиторської та/або дебіторської заборгованостей терміном до десяти років з дати укладення відповідних договорів про реструктуризацію заборгованості з відстрочкою погашення заборгованості до двох років дії таких договорів та сплатою протягом наступних років щомісячно рівними частками.   Реструктуризована заборгованість не підлягає індексації, на неї не нараховуються пеня, штрафні та інші фінансові санкції, крім випадків розірвання договору про реструктуризацію заборгованості, укладеного відповідно до цього Закону.

Відповідач не подав суду доказів укладення договорів на реструктуризацію заборгованості. Натомість, згідно письмового пояснення від 03.03.07р., наданого на вимогу суду Державним підприємством “Енергоринок”, відповідач не брав участь у проведенні взаєморозрахунків відповідно до Закону України “Про заходи, спрямовані на стале функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу”.

Враховуючи викладене, судом не приймаються дані заперечення відповідача як   підстави для відмови в позові.

Пунктом 5.1 договору № 06/03-3129 від 24.12.2003 року визначено, що оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично спожитий газ здійснюється до 10 числа, наступного за звітним місяця. Пунктом 5.1.1 передбачено, що остаточний розрахунок за можливі втрати газу здійснюється за підсумками року до 15 січня 2004 року.

Відповідно до п. 6.2 договору в разі неоплати або несвоєчасної оплати за спожитий газ у строки, зазначені у п.п. 5.1, 5.1.1 даного договору, відповідач сплачує позивачу, крім суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення,  пеню в розмірі 0,1% від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу, а за прострочення оплати понад тридцяти днів відповідач додатково сплачує на користь позивача штраф в розмірі 7 відсотків від суми заборгованості.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Постановою  Кабінету Міністрів України і Національного  Банку України                 від 13 листопада 1998 р. N 1785 ”Про вдосконалення розрахунків за спожитий природний газ” вирішено відкрити   в   уповноважених  банках  розподільні  рахунки газозбутовим і газотранспортним підприємствам Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та консолідований розподільний рахунок дочірній компанії "Торговий дім "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" для зарахування коштів, що надходять за використаний природний газ від усіх категорій споживачів, та здійснення розрахунків за поставку та транспортування природного газу. Пунктом 1 даної постанови передбачено, що кошти, що надійшли протягом операційного дня від споживачів природного газу, установи банків зараховують на розподільні рахунки газозбутових і газотранспортних підприємств постачальників природного газу. Ці кошти установи банків розподіляють згідно з алгоритмом розподілу коштів з розподільних рахунків газозбутових і газотранспортних підприємств та перераховують на консолідований розподільний рахунок. Алгоритм розподілу коштів розробляється Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" та затверджується Національною комісією регулювання електроенергетики за погодженням з Державною податковою адміністрацією і доводиться до  установ банків не пізніш як за 5 днів до початку його використання.

Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України “Про затвердження алгоритму розподілу коштів, що надходять на розподільні рахунки газозбутових підприємств Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” за поставлений природний газ” визначено  послідовність  дій   підприємств   та банків, що їх обслуговують, при надходженні коштів на розподільні рахунки підприємств за поставлений природний газ від населення,   бюджетних   установ,  підприємств комунальної теплової енергетики, котелень промислових підприємств (в  частині відпуску теплової енергії населенню та бюджетним установам), яким поставляється природний газ. Даною постановою передбачено, що газозбутові підприємства - постачальники  природного  газу ( в даному випадку відповідач) відкривають розподільні рахунки в уповноважених банках (балансовий рахунок N 2603 "Розподільні рахунки суб'єктів господарської діяльності") для обов'язкового зарахування коштів, що надходять за  поставлений споживачам природний газ, з якими ці підприємства мають договори на постачання газу. Кошти з розподільних рахунків газозбутових підприємств (крім частки, необхідної для компенсації за послуги з транспортування та постачання газу) перераховуються на консолідований розподільний рахунок ДК "Торговий дім "Газ України" або на поточні рахунки ВАТ "Укрнафта", ДАТ "Чорноморнафтогаз" та інших власників газу, в разі укладення з ними договорів. Газозбутове підприємство повинне мати лише один  розподільний рахунок. Не допускається зарахування коштів за поставлений природний газ на інші рахунки. Кошти, які надходять на розподільні рахунки газозбутових підприємств, того ж дня перераховуються уповноваженими банками:  на поточні рахунки газозбутових підприємств в частині оплати за надані послуги з транспортування та постачання газу споживачам відповідно до тарифів, затверджених у встановленому порядку. Для всіх газозбутових підприємств, крім підприємств Закарпатської, та Чернівецької областей, кошти перераховуються згідно з нормативом, який визначається газозбутовим підприємством за вказаною в цій постанові формулою. Дочірня компанія "Торговий дім "Газ України" НАК "Нафтогаз України" відкриває консолідований розподільний рахунок в уповноваженому банку для зарахування коштів, які надходитимуть за спожитий природний газ із розподільних рахунків газозбутових підприємств, і повідомляє про його відкриття уповноважені банки, в яких відкрито розподільні рахунки газозбутових підприємств. На підставі п.5 цього алгоритму газозбутове підприємство чи  філія ДК "Торговий дім "Газ України" здійснює розрахунок і надає банку, що обслуговує його розподільний рахунок, довідку про нормативи відрахувань, передбачених цим пунктом не пізніше ніж за 5 днів до початку місяця за формою, що додається (додаток 1 чи додаток 2). Довідки про нормативи перерахування коштів, що надійшли на розподільні рахунки газозбутових підприємств чи філій ДК "Торговий дім "Газ України", погоджуються Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України".  Відповідальність за додержання алгоритму розподілу коштів з  консолідованого розподільного рахунку ДК "Торговий дім "Газ України" несе керівник ДК "Торговий дім "Газ України" НАК "Нафтогаз України".

Відповідач стверджує, що розрахунки між сторонами під час дії даного договору здійснювались відповідно до даного Алгоритму. Дія зазначеного алгоритму розповсюджувалась на зарахування кошти, які надходили за двома договорами № 06/03-3129 ( газ для населення) та № 06/03-3130 ( газ для бюджетних організацій). Відповідач стверджує, що  договірних зобов’язань з іншими категоріями споживачів, визначених в п. 1  Постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України “Про затвердження алгоритму розподілу коштів, що надходять на розподільні рахунки газозбутових підприємств Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України”  у відповідача не було.

Згідно наданих відповідачем суду доказів, а саме інформації перерахування коштів з розподільного рахунку відповідача на рахунок позивача, наданої філією “Відділення Промінвестбанку в м. Хмельницькому” АК Промінвестбанку на запит відповідача 05.03.2007 року, в період з січня 2004р. по 15 січня 2005 р. на консолідований розподільний рахунок позивача за спожитий газ населенням та бюджетними організаціями надійшло 37712705, 47 грн.  Перерахування в такій сумі були здійсненні банком на підставі довідок про нормативи розподілу коштів, що надійшли на розподільний рахунок газозбутового підприємства ВАТ “Хмельницькгаз”  у 2004 році (12 довідок), які затвердженні НАК “Нафтогаз України”.

В послідуючому кошти, що надійшли на  консолідований розподільний рахунок позивача у сумі 37712705, 47 грн. як стверджує відповідач, що не заперечується позивачем, були зараховані позивачем на підставі довідок відповідача про стан перерахування коштів на консолідований рахунок ДК “Газ України” від споживачів по фондах ОДА по ВАТ “Хмельницькгаз” за період з січня по грудень 2004 року, в рахунок проведення розрахунків по іншим договорам ( в тому числі по договорам № 06/03-3129 ( газ для населення) та № 06/03-3130 ( газ для бюджетних організацій)). Однак на думку відповідача такі зарахування створюють  інші правовідносини між сторонами та не впливають на розрахунки, що велись по договору № 06/03-3129 від 24.12.2003 року. Оскільки на виконання умов договорів № 06/03-3129 ( газ для населення) та № 06/03-3130 ( газ для бюджетних організацій) на рахунок позивача надійшло 37712705, 47 грн. перерахованих з розподільного рахунку відповідача, а також проведений розрахунок згідно протоколів взаєморозрахунків та на підставі заяв по зарахування однорідних вимог на суму 1451135, 31 грн. по договору № 06/03-3130 ( газ для бюджетних організацій) та на суму 18532179,18 грн. по договору № 06/03-3129 ( газ для населення) при спожитому газові на суму 52005610,99 грн., відсутні підстави стверджувати про несвоєчасність проведених розрахунків.

Суд частково погоджується з позицією відповідача з врахуванням наступного.  Пунктом 5.1 договору на постачання природного газу № 06/03-3129 від 24 грудня 2003 року визначено, що оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично спожитий газ здійснюється до 10 числа, наступного за звітним місяця. Пунктами 5.3., 5.4 договору передбачено, що в платіжних дорученнях відповідач повинен обов’язково вказувати номер договору, дату його підписання, призначення платежу. За наявності заборгованості у відповідача за даним договором позивач зараховує кошти, що надійшли від відповідача, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по даному договору, незалежно від вказаного в платіжному дорученні призначення платежу. Кошти, які надійшли від відповідача, будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості по даному договору. У зв’язку з вищевикладеним, позивач повинен був провести зарахування коштів, що надійшли на консолідований розподільний рахунок позивача в порядку визначеному п.п. 5.3, 5.4 договору. Судом не приймаються заперечення позивача з приводу того, що зарахування кожного місяця в певній сумі проводилось на підставі довідок, що надавались відповідачем, оскільки як вбачається з наявних в справі доказів, зарахування позивачем проводилось раніше, а ніж оформлялись довідки. Так, як вбачається з наданого позивачем розрахунку боргу, зарахування позивачем в рахунок виконання умов договору № 06/03-3129 від 24 грудня 2003 року проведено 31.01.2004 року, а довідка складена 12.02.2004 року; зарахування проведено 29.02.2004 року, довідка складена 10.03.2004; зарахування проведено 31.03.2004 року, довідка складена 13.04.2004 року; зарахування проведено 31.05.2004 року; довідка від 14.06.2004 року, зарахування проведено 30.06.2004 року, довідка від 13.07.2004 року і так дальше.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до   звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 527 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. З даних доказів вбачається, що зарахування позивачем коштів проводилось раніше, а ніж була про це вказівка відповідача.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що на виконання умов договору № 06/03-3129 від 24 грудня 2003 року відповідачем проведений розрахунок у сумі більшій, а ніж отримано газу. Зарахування коштів, що надійшли, за погодженням сторін в рахунок виконання зобов’язань по іншим договорам не слугує підставою вважати відповідача таким, що прострочив виконання грошового зобов’язання.

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки позивачем всупереч вимог ст.ст. 33, 34 ГПК України не доведено суду прострочення виконання зобов’язань відповідачем, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. А тому в позові необхідно відмовити.

У відповідності до ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати необхідно покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ВИРІШИВ:

В позові Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" м. Київ до Відкритого акціонерного товариства з постачання та газифікації "Хмельницькгаз" м. Хмельницький про стягнення 307844, 76 грн. відмовити.

Суддя