ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"17" травня 2007 р.
Справа № 13-3/2-05-159А

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Шевченко В.В.

суддів: Бєляновського В.В., Мирошниченко М.А.

при секретарі судового засідання: Волощук О.О.

за участю прокурора: не з’явився

та представників сторін:

від ДПІ: Подлісовська Н.В. –за дорученням

від АТЗТ:  не з’явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі

апеляційну скаргу Акціонерного товариства закритого типу „Завод „Оптикон”, м. Балта, Одеської області

на постанову господарського суду Одеської області

від 15 лютого 2007  року

у справі  № 13-3/2-05-159А

за позовом  Прокурора Балтського району Одеської області в інтересах держави в особі Балтської міжрайонної державної податкової інспекції Одеської області, м. Балта, Одеської області

до Акціонерного товариства закритого типу „Завод „Оптикон”, м. Балта, Одеської області

про стягнення 3942 грн. 41 коп. податкового боргу

та за зустрічним позовом Акціонерного товариства закритого типу „Завод „Оптикон”, м. Балта, Одеської області

до Балтської міжрайонної державної податкової інспекції Одеської області, м. Балта, Одеської області

про скасування податкових повідомлень - рішень

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2004 року прокурор Балтського району Одеської області (далі прокурор) звернувся до господарського суду Одеської області з позовом в інтересах держави в особі Балтської міжрайонної державної податкової інспекції Одеської області (далі ДПІ) до Акціонерного товариства закритого типу „Завод „Оптикон” (далі АТЗТ) про стягнення (з урахуванням заяв про зміну позовних вимог) податкового боргу по податку на додану вартість в сумі 2638 грн. 31 коп. та 1304 грн. 10 коп. податкового боргу по податку на прибуток.

Позовні вимоги ґрунтувалися на наявності податкового боргу у зазначених сумах, узгодженого шляхом винесення та направлення АТЗТ податкових повідомлень –рішень № 11-23-93784532/149 та № 12-23-93784532/150 від 27 січня 2003 року.

25.02.2005 р. АТЗТ звернувся до суду з зустрічним позовом до ДПІ про визнання недійсними податкових повідомлень –рішень № 11-23-93784532/149 та № 12-23-93784532/150 від 27 січня 2003 року.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовувалися невідповідністю назви АТЗТ назві підприємства, зазначеного в акті перевірки.

Рішенням господарського суду Одеської області від 20.05.2005 р., залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 16.08.2005 р. зустрічний позов АТЗТ задоволений, а у задоволенні первісного позову –відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2006 р. касаційна скарга прокурора Балтського району Одеської області задоволена частково та рішення господарського суду Одеської області від 20.05.2005 р. і постанова Одеського апеляційного господарського суду від 16.08.2005 р. –скасовані, а справа направлена на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою господарського суду Одеської області від 15.02.2007 р. (суддя Панченко О. Л.) адміністративний позов прокурора задоволений у повному обсязі та з АТЗТ до бюджету стягнуто 2638 грн. 31 коп. податкового боргу по податку на додану вартість та 1304 грн. 10 коп. податкового боргу по податку на прибуток, а також судовий збір у розмірі 39 грн. 42 коп. У задоволені зустрічного позову АТЗТ – відмовлено.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що внаслідок проведеної перевірки актом № 4-23- від 23.01.2003 р. ДПІ виявила у АТЗТ податковий борг у вищеназваній сумі, а тому підставне та обґрунтовано направила останньому повідомлення – рішення № 11-23-93784532/149 та № 12-23-93784532/150 від 27 січня 2003 року. Оскільки, податковий борг АТЗТ не погасив, то відповідно до Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 21.12.2000 р. № 2181-Ш (зі змінами та доповненнями) названий борг підлягає стягненню з останнього до бюджету в судовому порядку, а зустрічні позовні вимоги АТЗТ задоволенню не підлягають.

В апеляційній скарзі АТЗТ просить постанову місцевого суду скасувати, оскільки вона прийнята без достатніх на це підстав, не відповідає фактичним обставинам і матеріалам справи, ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, а в позові прокурора –відмовити.

У запереченнях на апеляційну скаргу ДПІ просить постанову місцевого суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. В судовому засіданні представник ДПІ заперечення на апеляційну скаргу підтримав.

Прокурор та АТЗТ були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду справи, але їх представники в судове засідання не з’явилися та не скористалися своїм правом на участь в розгляді справи апеляційним судом.

Обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, заслухавши пояснення представника ДПІ, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваної постанови, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга необґрунтована і не підлягає  задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і правильно встановлено судом першої інстанції ДПІ обґрунтовано та на законних підставах була здійснена документальна комплексна перевірка бухгалтерської звітності та дотримання податкового законодавства за період ІV квартал 1999-2000 років –ІІІ квартал 2002 року, за результатами якої було складено акт від 23.01.2003 року № 4-23-.

Згідно акту перевірки ДПІ від 23.01.2003 р. № 4-23- назва перевіреного підприємства –Акціонерне товариство закритого типу завод „Оптікон” спільна діяльність „Радуга”, що зареєстровано 28.04.1999 р. Балтською МДПІ за № 247, свідоцтво платника податків ПДВ від 22.04.1999 р. № 21477319, індивідуальний податковий номер .

Як слідує з матеріалів справи 25.12.1998 р. між АТЗТ та СП „Радуга” був укладений договір про сумісну діяльність зі строком дії договору до 31.12.1999 р.

Зазначеним актом перевірки встановлені порушення з боку АТЗТ при здійсненні сумісної діяльності за договором про сумісну діяльність з СП „Радуга” в період ІV кварталу 1999-2000 років –ІІІ кварталу 2002 року.

Так як, вищеназваний договір про сумісну діяльність на час проведення перевірки вже не був чинним (закінчився строк його дії), то АТЗТ вважає, що висновки ДПІ викладені в акті перевірки від 23.01.2003 р. № 4-23- є безпідставними та необґрунтованими.

З такими доводами АТЗТ погодитися не можна, оскільки п. 3.2 договору про сумісну діяльність саме на АТЗТ був покладений обов’язок вести окремий баланс сумісної діяльності, облік прибутків та збитків. При цьому, відповідно до п. 4.6 договору АТЗТ веде окремий бухгалтерський облік результатів сумісної діяльності і відображає на окремому балансі. Показники цього окремого балансу не включаються в баланс АТЗТ. У встановлені строки АТЗТ надає до ДПІ окремий баланс результатів сумісної діяльності і сплачує всі необхідні податки та обов’язкові платежі (п. 4.7 договору).

З матеріалів справи вбачається, що після закінчення терміну дії договору про сумісну діяльність АТЗТ продовжувало звітувати до податкового органу, здавати декларації та розрахунки, тобто продовжувало свою спільну діяльність і лише 24.09.2002 р. подало до ДПІ заяву про зняття з обліку, в якій зазначило, що бажає закрити спільну діяльність „Радуга” на підставі договору про спільну діяльність без створення юридичної особи.

Таким чином, співробітниками ДПІ було перевірено здійснення АТЗТ ведення податкового обліку за зазначеним договором про сумісну діяльність та оспорюваними податковими повідомленнями –рішеннями були нараховані податкові зобов’язання АТЗТ за названим договором, у зв’язку з чим протилежні доводи скаржника до уваги прийнятими бути не можуть, оскільки вони повністю спростовуються матеріалами справи.

Ретельно дослідивши матеріали справи, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку про те, що в порушення вимог п. п. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3, ст. 4, п. п.7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” від 03.04.1997 р. № 168/97-ВР (зі змінами та доповненнями) АТЗТ не включено до податкових зобов’язань ПДВ у розмірі 63 грн. з суми реалізації ізострічки; не включено до податкових зобов’язань з суми ПДВ від безоплатно переданих, згідно з актом передачі матеріальних цінностей, а саме 3753 грн.; неправомірно включений до податкового кредиту ПДВ у сумі 236 грн. не підтверджений податковими накладними та не відображений в бухгалтерському обліку, у зв’язку з чим ДПІ правомірно було донараховано АТЗТ податок на додану вартість у сумі 4052 грн. Крім того, в порушення вимог п. 4.1, п. п. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” від 22.05.1997 р. № 283/97-ВР (зі змінами та доповненнями) АТЗТ не включено до складу валового доходу 3000 грн. від реалізації продукції; не включено до складу валового доходу 19548 грн., а саме вартість безоплатно переданих матеріальних цінностей, у зв’язку з чим ДПІ правомірно було донараховано АТЗТ податок на прибуток у сумі 4800 грн. та здійснено зменшення від’ємного значення оподатковуваного податку на прибуток станом на 01.10.2002 р. на 5100 грн. в ході перевірки, за результатами якого було складено акт № 4-23- від 23.01.2003 р. на підставі якого прийняті податкові повідомлення –рішення № 11-23-93784532/149 та № 12-23-93784532/150 від 21.01.2003 р.

При викладених обставинах колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно та на законних підставах стягнув з АТЗТ до державного бюджету 2638 грн. 31 коп. податкового боргу по податку на додану вартість та 1304 грн. 10 коп. податкового боргу по податку на прибуток та залишив без задоволення зустрічний позов АТЗТ, оскільки він не підтверджується жодним доказом, що містяться у справі та не ґрунтується на матеріалах справи, а тому є недоведеним та безпідставним.

Таким чином, доводи викладені скаржником в апеляційній скарзі, не спростовують вищенаведені висновки суду першої інстанції, у зв’язку з чим колегія суддів вважає, що постанова місцевого суду прийнята з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відповідає фактичним обставинам і матеріалам справи, а підстави, передбачені ст. ст. 201, 202 КАС України, для її зміни чи скасування –відсутні.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу

адміністративного судочинства України, колегія суддів –

У Х В А Л  И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства закритого типу „Завод „Оптикон”, м. Балта, Одеської області –залишити без задоволення, а постанову господарського суду Одеської області від 15 лютого 2007 року у справі №  13-3/2-05-159А –без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя                                                           В. В. Шевченко

Судді                                                                                В. В. Бєляновський

М. А. Мирошниченко