ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И

18.01.2007                                                                Справа №  3/250-ПН-05

Господарський суд Херсонської області у складі судді  Ємленінової З.І. при секретарі Сокуренко Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом    товариства з обмеженою відповідальністю "Архстрой" м. Луганськ

до   відповідача-1    закритого акціонерного товариства "Укрбілліфт" м. Херсон

відповідача 2 - закритого акціонерного товариства "Херсонліфт" м. Херсон

про    визнання права власності та передачу майна

за участю  представників сторін:

від позивача -   директор  Мартиновський В.М.

заступник директора Рябоконь М.В.

від відповідача-1 - директор Шост  В.В.

від відповідача-2 - не прибув

Відповідно до розпорядження голови господарського суду Херсонської області №293 від 12.12.2006 року справу прийнято  до  провадження  судді Ємленінової З.І.

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся з позовом про визнання за ним права власності на ліфт ЛП 320/16, який знаходиться у приміщенні, що належить відповідачам. Крім того, позивач просить зобов'язати відповідача-2 повернути спірне майно, передане відповідачу-1 за договором відповідального зберігання від  18.09.2002року, посилаючись на те, що внаслідок недосягнення згоди між відповідачами щодо їхнього спільного майна позивач не має можливості вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Ухвалю суду від 07.10.2005 року зупинено провадження у справі  з метою перевірки факту наявності у відповідача-2 ліфтового обладнання та надіслано органам внутрішніх справ повідомлення з відповідними матеріалами.

Ухвалою від 27.11.2006 року поновлено провадження у справі у зв'язку із усуненням обставин, що зумовили її зупинення.

Представники сторін в засідання 13.12.2006року не з'явилися, тому розгляд  справи  відкладено  на 18.01.2007року.

Представники  позивача позовні вимоги підтримують та просять   визнати  право  власності на  комплектуючі і вузли  ліфта, які передавалися на зберігання відповідачу- 1 актом від  18.09.2002року а також  зобов'язати  відповідачів повернути  зазначене  майно.

Відповідач- 1 позовні вимоги   не  визнає  та стверджує, що  майном  позивача безпідставно  заволодів відповідач-2.

Відповідач-2 своїм  правом на судовий захист  не  скористався,  в засідання суду його представник не  з'явився  з  невідомих  причин, клопотання  про  відкладення розгляду справи  не  надіслав, тому відповідно до  ст.  75 ГПК України справа розглядається без  його  участі за наявними  в справі доказами, яких  достатньо для об'єктивного  вирішення спору.

Дослідивши матеріали  справи, заслухавши представників сторін  суд  дійшов до  висновку про  те, що  позовні вимоги задоволенню  не  підлягають  з  урахуванням  наступного.

При зверненні з  позовом, підставою  позовних  вимог  позивач зазначив ст.15,  220, 328 ЦК України та, посилаючись  на передачу майна на зберігання відповідачу-1, просив  визнати за ним  право  власності на ліфт  марки ЛП-320/16 вартістю 55.000грн.00коп. і зобов'язати  відповідача-2  передати  йому  ліфт  марки  ЛП-320/16.

В наступному, в засіданні 18.01.2007року, в усному порядку він  змінив  позовні вимоги та просив визнати  за ним  право  власності на  комплектуючі та  вузли  пасажирського  ліфта, зазначені в акті від 18.09.2002року і зобов'язати  відповідачів повернути  йому зазначене майно.

Дослідженням  матеріалів справи  встановлено, що  відповідно до  акту від 18.09.2002року, на який посилається позивач, МПП «Арно»передало, а ЗАТ «Укрбелліфт»(відповідач-1) прийняло на зберігання комплектуючі та  вузли  пасажирських  ліфтів відповідно до  зазначеної  в акті комплектовочної  відомості. Зазначений акт  підписано  керівниками МПП «Арно»і ЗАТ «Укрбелліфт»та скріплено  печатками.

Відповідно до  пункту 4 зазначеного  акту саме МПП «Арно» розпоряджається  обладнанням  на свій розсуд, про  що  повідомляє  відповідача-1. Видача товарно-матеріальних  цінностей  здійснюється за письмовою  заявкою власника з  оформленням  відповідних  документів.

З урахуванням викладеного, майно  передавалося  відповідачу-1 на зберігання  не  позивачем, а МПП «Арно», яке  є  його  власником і відповідно до  акту зберігання від  18.09.2002року саме йому відповідач-1 зобов'язався повернути  це  майно. Таким чином правовідносини  щодо  зберігання обладнання ліфтів виникли  між  відповідачем-1 та  МПП «Арно».

Термін  повернення майна  актом від 18.09.2002року  не  визначений. Матеріали  справи  свідчать  про  те, що  МПП «Арно»зверталося до  відповідача-1  з вимогою  про  повернення майна  листом від  30.11.2004року №2510. Позивач також  звертався до  відповідачів з  відповідними  вимогами  після 01.01.2004року, що  свідчить  про  те, що  правовідносини  сторін  щодо  зберігання майна продовжувалися   після 01.01.2004року, тому  відповідно до  п.4 Прикінцевих положень  Господарського  Кодексу України та п.4 Прикінцевих та перехідних  положень Цивільного  Кодексу України  зазначені  Кодекси застосовуються  до  правовідносин  сторін.

Господарським зобов'язанням згідно зі статтею 173 Господарського  Кодексу України    визнається зобов'язання, що  виникає  між  суб'єктом  господарювання  та іншим  учасником відносин  у сфері  господарювання з  підстав, передбачених  Господарським та Цивільним Кодексами  України, в силу якого  один  суб'єкт (зобов'язана сторона)  зобов'язаний вчинити  певну дію  господарського  чи  управлінського  характеру на користь  іншого  суб'єкта (виконати  роботу, передати  майно, сплатити  гроші, надати  інформацію  тощо) або  утриматися від  певних  дій, а інший суб'єкт має  право  вимагати  від  зобов'язаної  сторони виконання  її  обов'язку.

Відповідно до  ст. 11 ЦК України  цивільні права та обов'язки  виникають  із дій осіб, що  передбачені актами  Цивільного  законодавства, а  також  із  дій осіб, що  не  передбачені цими  актами, але за аналогією  породжують  цивільні права та обов'язки.  Підставами  виникнення цивільних  прав та обов'язків, зокрема, є договори  та інші правочини.

Частиною  1 ст. 14 ЦК України встановлено, що цивільні обов'язки  виконуються в межах, встановлених  договором або  актом цивільного  законодавства.

Матеріали  справи  свідчать  про  те, що  правовідносини з  приводу зберігання ліфтового  обладнання виникли  між  відповідачем-1 та МПП «Арно». Позивачем не  доведено, право  власності  на обладнання, яке  передавалося  МПП «Арно» на зберігання відповідачу-1.

Той факт, що  позивач сплатив рахунок виписаний МПП «Арно»на обладнання платіжним  дорученням  №157 від 08.04.2004року не  може розцінюватися судом як  перехід до  нього  права власності саме на обладнання та комплектуючі ліфтів, яке  прийняте відповідачем-1 на зберігання від  МПП «Арно». Так, в платіжному дорученні №157 зазначено, що  відповідач сплачує МПП «Арно» 55.000грн.00коп., що  становить вартість  обладнання пасажирського  ліфта відповідно до  рахунку №91 від  06.04.2004року. Рахунок  №91 від 06.04.2004року  виписаний МПП «Арно»без  зазначення платника,  в ньому  зазначено  ціну та  вартість  обладнання пасажирського  ліфта (на 16 зупинок) в сумі 55.000грн.00коп. Однак позивач просить  (з урахуванням  уточнених  позовних  вимог) визнати  за ним право  власності на  зазначене в акті від 18.09.2002року  майно комплектуючих  та вузлів ліфтів, в якому відсутня ціна та вартість  майна, а тому не  відомо  чи є  це  майно саме тим, яке  сплачене  позивачем  МПП «Арно».

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право  власності  набувається на підставах не  заборонених  законом, зокрема із  правочинів.  Моментом набуття права власності відповідно до ст.334 ЦК України  є  передання, вручення   майна, якщо  інше  не  встановлено  договором або  законом. Позивачем не  надано будь-яких  документів які б  свідчили  про  наявність  договірних  відносин  між  ним та МПП «Арно»з  приводу переходу до  нього  права власності на майно, зазначене в акті  відповідального  зберігання від 18.09.2002року, його  обсяги, асортимент, вартість  та інше.  Не надано  ним і доказів передачі йому цього  майна МПП «Арно»за відповідними  документами: актами, товарно-транспортними  накладними чи іншими  товарно - розпорядчими  документами.

Таким чином, власником  комплектуючих  та вузлів  пасажирських  ліфтів, зазначених  в пункті 1 та комплектовочній відомості акту відповідального  зберігання від 18.09.2002року є  МПП «Арно», яким і заявлялися вимоги до  відповідача-1 листом від 30.11.2004року №2510   про  повернення переданого  на відповідальне  зберігання  його ліфтового  обладнання. При  цьому будь-яких  товарно-розпорядчих  документів, які б  свідчили  про  передачу  позивачу саме обладнання,   переданого  на зберігання відповідачу-1 МПП «Арно»   також  не  надавало.

За таких  підстав позовні вимоги  позивача про  визнання  за ним права власності  на  спірне  майно  задоволенню  не  підлягають.

З огляду на те, що   відповідно до  ст. 936 ЦК України  за договором зберігання зберігач повинен  повернути  річ поклажедавцеві, яким вона передавалася йому на зберігання, а поклажедавцем за  актом від  18.09.2002року є  не  позивач, а МПП «Арно»і позивачем не  доведено  перехід  до  нього  права власності, позовні вимоги  про  повернення комплектуючих  та вузлів ліфтів саме позивачеві задоволенню  не  підлягають.

Посилання відповідача-1 на те, що  зазначеним   в акті від 18.09.2002року майном неправомірно  заволодів відповідач-2 не  доведені  матеріалами  справи  та матеріалами  правоохоронних  органів, якими  неодноразово  здійснювалася  перевірка зазначених  фактів як  за заявами  відповідача-1 так і  за інформацією  суду. До  того ж, законом передбачено, що при зберіганні майна правовідносини  виникають між  поклажедавцем та зберігачем, яким відповідно до  акту від 18.09.2002року є  відповідач-1. Спірні питання з  відповідачем-2  відповідач-1 має  право  вирішувати  шляхом подання до  нього  окремого  позову в установленому законом порядку.

Судові витрати  відносяться на позивача.

В засіданні за згодою  представників сторін  оголошувалася  вступна та резолютивна частина рішення.

З урахуванням зазначеного,  керуючись ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Суддя                                                                       З.І. Ємленінова

Рішення оформлено  відповідно до

ст. 84 ГПК України  25.01.2007року.