Харківський апеляційний господарський суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И

Адміністративна                                                   Головуючий по 1-й інстанції

справа №АС-42/581-06                                         суддя – Яризько В.О.

Доповідач по 2-й інстанції

суддя –Олійник В.Ф.

23  січня  2006 р.                                                                м. Харків

Колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду у складі:

головуючого судді Олійника В.Ф., суддів Кравець Т.В., Істоміної О.А.

при секретарі –Крупі О.В.

за участю представників:

позивача –Крашенінніков В.В.

відповідача – Межова К.П., Ситнік С.М., Оришич В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові (вх. №4519 Х/2-5)

на постанову господарського суду Харківської області від 16 листопада 2006 року по адміністративній справі № АС-42/581-06

за позовом Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області

до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові

про визнання нечинним повідомленя,-

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2006 року Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області  (далі УДСО при ГУМВС України в Харківській області) звернулось в суд з позовом, який потім уточнив, до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові  (далі СДПІ по роботі з ВПП) про визнання частково нечинним податкового повідомлення-рішення СДПІ по роботі з ВПП  №/0 від 29.09.2006р. в частині застосування штрафної (фінансової) санкції з податку на додану вартість в сумі 3575,50 грн.

Постановою господарського суду Харківської області від 16.11.2006р. по адміністративній справі №АС-42/581-06 позов було задоволено, визнано частково нечинним податкове повідомлення-рішення СДПІ по роботі з ВПП №/0 від 29.09.2006р. в частині застосування штрафної (фінансової) санкції в сумі 3575,50 грн., стягнуто з державного бюджету на користь позивача державне мито в сумі 3,40 грн.

В апеляційній   скарзі СДПІ по роботі з ВПП  ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції та прийняття нової ухвали про відмову в задоволенні позову з посиланням на те,  що  суд  першої  інстанції неповно з'ясував суттєві обставини справи, дав невірну оцінку  зібраним  доказам,  висновки  суду  не відповідають обставинам справи, суд порушив норми матеріального та процесуального права,  внаслідок чого судом постановлено незаконну та необґрунтовану постанову.

Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та докази на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, правильність застосування господарським судом Харківської області норм матеріального та процесуального права та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 195 КАС України, заслухавши представників сторін, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення виходячи із наступного.

Як видно із матеріалів справи судом першої інстанції було встановлено, що згідно податкового повідомлення-рішення №/0 від 29.09.2006р. позивачу було донараховані зобов’язання з податку на додану вартість у сумі 12101,00 грн. та застосовані фінансові санкції на підставі п п.17.1.3  п.17.1. ст. 17 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” в сумі 9626,00 грн.

Позивачем сума основного зобов’язання та суму штрафної санкції в розмірі 6050,50 грн. не оскаржувалась. Крім того, сума основного зобов’язання в розмірі 12101,00 грн. була сплачена позивачем, що підтверджується  платіжним дорученням  №6859 від 27.09.2006р., яке міститься в матеріалах справи (а. с. 12).

Позовні вимоги УДСО при ГУМВС України в Харківській області  обґрунтовував тим, що СДПІ по роботі з ВПП згідно спірного податкового повідомлення-рішення донараховані зобов’язання в сумі 12101,00 грн. та застосовані штрафні санкції на підставі п.п. 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" в сумі 9626,00 грн.,  але позивач не погоджується із розрахунком штрафних санкцій, оскільки в порушення вимог п.п. 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" розмір застосованої штрафної санкції перевищує 50% загальної суми недоплати.

Відповідач проти позову заперечував та посилався на те, що  при розрахунку штрафних санкцій застосовувались норми наведені у п.п.17.1.3. п. 17.1 ст.17 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (із змінами та доповненнями) та п.п.6.1.3, пп.6.1.6 п.6.1 ст.6 Інструкції про порядок застосування штрафних (фінансових) санкцій органами державної податкової служби, затвердженої наказом ДПА України від 17.03.2001 р. № 110 (із змінами та доповненнями).

Відповідач також зазначив, що для дотримання вимог щодо максимального (50%) та мінімального (десять неоподаткованих мінімумів доходів громадян) розміру штрафних (фінансових) санкцій:

- визначається сукупно сума недоплат за кожною з декларацій за всіма податковими періодами, в яких вони виявлені;

- визначається сукупно сума штрафних (фінансових) санкцій за всіма податковими періодами, у яких були виявлені суми недоплат та за якими нараховані такі штрафні (фінансові) санкції;

- здійснюється обрахування максимального та мінімального розміру штрафних (фінансових) санкцій від сукупної суми недоплат та порівнюється із фактично нарахованою сумою штрафних (фінансових) санкцій, визначеною сукупно за всі податкові періоди, в яких були виявлені суми недоплат.

Тобто, відповідач наполягав на тому, що якщо за результатами перевірки виявлено в окремих податкових періодах суми недоплат, то за кожний з таких податкових періодів нараховується штрафні (фінансові) санкції у порядку та розмірах, визначених п.п.17.1.3 п.17.1 ст. 17 Закону №2181 та п.п.6.1.3 п.6.1 ст.6 зазаначеної Інструкції (лист ДПА України від 14.02.2006р. за № 2749/7/23-1017/68 "Щодо порядку застосування до платників податків штрафних (фінансових) санкцій, передбачених Законом України від 21.12.2000р. №2181-111 "Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами").

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до вказаних вимог відповідачем була розрахована сума штрафних (фінансових) санкцій, застосованих  до позивача згідно спірного податкового повідомлення-рішення.

Згідно з п.п. "б" п.п. 4.2.2 п.4.2 ст.4 Закону України "Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника податків у разі якщо дані  документальних  перевірок результатів   діяльності платника  податків  свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових деклараціях.

Так, п.п.17.1.3 п.17.1 ст.17 вказаного Закону визначено, що у разі коли контролюючий орган самостійно донараховує суму  податкового  зобов'язання  платника  податків за підставами, викладеними у підпункті "б" підпункту 4.2.2 пункту  4.2  статті  4 цього Закону, такий платник податків зобов'язаний сплатити штраф у розмірі десяти відсотків від  суми  недоплати  (заниження  суми податкового   зобов'язання) за кожний з податкових  періодів, установлених для такого податку, збору (обов'язкового платежу), починаючи з податкового періоду, на який припадає така недоплата, та закінчуючи податковим періодом, на який припадає отримання таким платником податків податкового  повідомлення від контролюючого органу, але не більше п'ятдесяти відсотків такої суми  та  не  менше  десяти  неоподатковуваних  мінімумів доходів громадян  сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових періодів, що минули.

Тобто вказаною статтею визначені межі загального розміру санкції, а не окремо за кожний період, як трактує  відповідач.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку, що враховуючи, що сума зобов’язання згідно податкового повідомлення-рішення №/0 від 29.09.2006р. складає 12101,00 грн., то штрафні санкції на підставі п.п.17.1.3 п.17.1 ст.17 Закону України "Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" повинні складати 6050,50 грн.

За таких обставин суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги та визнав нечинним податкове повідомлення-рішення №/0 від 29.09.2006р. в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 3575,50 грн.

З такими висновками суду погоджується колегія суддів, оскільки до таких висновків господарський суд першої інстанції прийшов при повному та всебічному з’ясуванні обставин справи та дослідженні доказів на їх підтвердження. Постанова господарського суду є обґрунтованою та законною, відповідає вимогам діючого законодавства, а тому колегія суддів не знаходить підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги, оскільки заперечення, наведені в апеляційній скарзі, позбавлені фактичного та правового обґрунтування.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 195, 196, п.1 ст.198, 206, 209, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів апеляційного господарського суду одностайно,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові залишити без задоволення.

Постанову господарського суду Харківської області від 16 листопада 2006 року по адміністративній справі №АС-42/581-06 залишити без змін.

Дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Адміністративну справу №АС-42/581-06 повернути до господарського суду Харківської області.

Роз’яснити сторонам, що вони мають право на дану ухвалу подати касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Судді                                                               В. Олійник

Т. Кравець

О. Істоміна