СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
Справа № 13/86-АП-07
Господарський суд Херсонської
області у складі судді  Закуріна М. К. при секретарі Фінаровій
О.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
за позовом - суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1,
до - Державної  податкової
інспекції у м. Нова Каховка,
за участю представників:
позивача -ОСОБА_2 (представника за
відповідача -Ткаченка О.С.
(головного державного інспектора юридичного відділу),
визнання дій Державної податкової інспекції у м. Нова Каховка по проведенню
перевірки підприємницької діяльності позивача 5 травня 2006 року
Відповідно до позовної заяви вимоги
ґрунтуються на незаконності проведеної Державною податковою інспекцією у м.
Нова Каховка перевірки щодо контролю за здійсненням розрахункових операцій у
сфері готівкового та безготівкового обігу за таких підстав: 1) на думку
позивача працівники відповідача, котрі проводили перевірку, перед її
здійсненням зобов'язані були пред'явити посвідчення  та направлення на перевірку, проте ними цього
не зроблено, а тому це є порушенням розпорядження ДПА України  від 20 травня 1997 року № 89-р „Про
посвідчення на перевірку”; 2) позивач також зосереджує увагу на положеннях
статті 11-1 Закону України „Про державну податкову службу в Україні”, за якою
встановлено підстави та порядок проведення планових та позапланових перевірок.
За його твердженнями цією статтею встановлена заборона на проведення планових
виїзних перевірок за окремими видами зобов'язань перед бюджетом. Крім того,
оскільки позивачу невідомо яка проводилась перевірка: планова чи позапланова;
то ним зроблені припущення про проведення позапланової перевірки, проте її
проведення є незаконним, так як позапланова перевірка може здійснюватись лише
за рішенням суду, якого не існувало.
Відповідачем зазначені вимоги не
визнаються з посиланням на законність проведеної перевірки з тих підстав,
що  положення статті 11-1 Закону України
„Про державну податкову службу в Україні” не розповсюджуються на порядок
проведення перевірок по контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері
готівкового та безготівкового обігу відповідно до Закону України „Про
застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг” та перевірок по контролю за дотриманням вимог Закону
України „Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового,
коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів”, оскільки
останні закони є спеціальними по відношенню до першого, так як статтями 11-1 та
11-2 визначено підстави, порядок та умови проведення органами державної податкової
служби планових і позапланових перевірок своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків та зборів (обов'язкових платежів), до яких
перевірки з питань контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері
готівкового та безготівкового обігу  та
дотриманням законодавства про обіг алкогольних напоїв і тютюнових виробів не
відносяться. Відповідач також вказує на наявність направлень у працівників, що
здійснювали перевірку, на безпосереднє проведення перевірки. На думку
відповідача, ним не порушено порядку проведення перевірок, оскільки для
проведення перевірок такого виду не потребується в обов'язковому порядку
рішення суду.

Розгляд справи проведено в судовому
засіданні, що відбулося 6 березня поточного року з оголошенням перерви до 15 березня.
При цьому під час розгляду справи за клопотанням позивача були допитані в
якості свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

12 лютого позивачем були збільшені
позовні вимоги, а саме скасуванням рішення відповідача НОМЕР_1 від 12 липня
2006 року про застосування штрафних санкцій в сумі 3462,25 грн та НОМЕР_2 від
тієї ж дати про застосування штрафних санкцій в сумі 1000 грн. Дане клопотання
судом відхилено оскільки таке збільшення позовних вимог унеможливлене частиною
1 статті 51 Кодексу адміністративного судочинства України. Так, за цією статтею
під збільшенням розміру позовних вимог слід розуміти збільшення суми позову за
тією ж вимогою, яку було заявлено у позовній заяві. Тому збільшення розміру
позовних вимог не може бути пов'язано з пред'явленням додаткових позовних
вимог, про які не йшлося  в позовній
заяві.

Відповідно до частини 2 статті 124
Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що
виникають у державі. Кодекс адміністративного судочинства України визначає
повноваження адміністративних судів щодо розгляду справ адміністративної
юрисдикції, порядок звернення до адміністративних судів і порядок здійснення
адміністративного судочинства.

За змістом статті 2 вказаного
Кодексу, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть
бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового
провадження.

Згідно до визначення наданого у
пункті 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, справа
адміністративної юрисдикції -переданий на вирішення адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства,
в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Виходячи з вищевикладеного суд
приходить до висновку що за юридичною природою даний спір має публічно-правовий
характер та на нього поширюється просторова сфера дії Кодексу адміністративного
судочинства України. А тому, враховуючи суб'єктний склад оспорюваних
правовідносин та нормативно-правовий припис пункту 6 Прикінцевих та Перехідних
положень КАС України, за яким до початку діяльності окружного адміністративного
суду адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до
Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішуються
відповідним господарським судом за правилами КАС України, даний спір
підвідомчий господарським  судам України.

Крім викладеного з матеріалів
справи слідує, що 5 травня 2006 року працівниками Державної податкової
інспекції у м. Нова Каховка старшими державними податковими
ревізорами-інспекторами Микитюк О.А. та Раілко В.В.  проведена перевірка торгівельного місця
-кіоску, що розташований по вулиці АДРЕСА_1, та який перебуває в користуванні
позивачки, з питань контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері
готівкового  обігу та безготівкового
обігу, за результатами якої складено відповідний акт перевірки  НОМЕР_3.

За змістом даного акту перевірка
здійснена на підставі серед іншого статті 11 Закону України „Про державну
податкову службу в Україні” та Законів України „Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” і
„Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів”.

Під час проведення цієї перевірки
податковим органом встановлено факт проведення розрахункових операцій без
застосування реєстратора розрахункових операцій на суму 31,70 грн, що є
порушенням пунктів 1 та 2 статті 3 Закону України „Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування
та послуг”, невідповідність суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків
сумі готівкових коштів, яка зазначена
поточному звіті реєстратора розрахункових операцій на суму 692,45 грн,
що є порушенням  пункту 13 названої
статті 3 Закону, а також роздрібна торгівля тютюновими виробами за цінами,
вищими від максимальних роздрібних цін, встановлених виробником.

Крім цього, з акту перевірки
вбачається, що при перевірці була присутня ПП ОСОБА_1, яка зауважень до акту не
висловлювала. При цьому працівниками податкового органу отримано пояснення
від  продавця кіоску ОСОБА_4, котра також
підтвердила зазначені обставини щодо реалізації товару.

Допитана в якості свідка ОСОБА_4
підтвердила факт проведеної працівниками податкового органу перевірки, проте,
заявивши, що вона здійснювалася не двома, а трьома особами. При цьому ця третя
особа не надавала свого посвідчення на проведення перевірки. Особи, що
здійснювали перевірку, також не надавали можливості ознайомитись з
направленнями на перевірку. Свідок ОСОБА_3 також підтвердив ці обставини.

Наказом Державної податкової
інспекції у м. Нова Каховка НОМЕР_4 від квітня 2006 року вирішено проводити
позапланові перевірки суб'єктів господарської діяльності з метою  контролю за додержанням ними порядку
проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), оптової та роздрібної
торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами відповідно до графіків
перевірок, які складаються сектором оперативного контролю відділу
контрольно-перевірочної роботи. При цьому відповідальними за проведення
перевірок призначені серед інших старші державні податкові ревізори-інспектори
Микитюк О.А. та Раілко В.В.

Як вбачається з безпосереднього
графіку проведення перевірок на травень 2006 року ПП ОСОБА_1 зазначена в ньому
під номером 1.

Зазначеним особам відповідачем були
видані направлення на перевірку ПП ОСОБА_1 за НОМЕР_5 та НОМЕР_6.

Основні засади функціонування та
діяльності державної податкової служби в Україні визначені Законом України „Про
державну податкову службу в Україні” (надалі Закон № 509-ХІІ).

Зокрема, статтею 1 названого Закону
встановлено, що до системи органів державної податкової служби належать:
Державна податкова адміністрація України, державні податкові адміністрації в
Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, державні
податкові інспекції в районах, містах (крім міст Києва та Севастополя), районах
у містах.

Відповідно до пункту 1 частини 1
статті 8 Закону № 509-ХІІ Державна податкова адміністрація України серед іншого
виконує безпосередньо, а також організовує роботу державних податкових
адміністрацій та державних податкових інспекцій, пов'язану із здійсненням
контролю за додержанням порядку проведення готівкових розрахунків за товари
(послуги) у встановленому законом порядку, а також роботу пов'язану із
проведенням боротьби з незаконним обігом алкогольних напоїв та тютюнових
виробів, веденням реєстрів імпортерів, експортерів, оптових та роздрібних
торговців, місць зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів;
застосуванням у випадках, передбачених законодавством, фінансових санкцій до
суб'єктів підприємницької діяльності за порушення законодавства про виробництво
і обіг спирту етилового, коньячного, плодового, алкогольних напоїв і тютюнових
виробів.  Крім того, за пунктом 2 частини
1 статті 11  даного Закону здійснення
такого контролю віднесено до прав органів державної податкової  служби.

Безпосередньо правові засади
застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг визначені Законом України „Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”
(надалі Закон № 265/95-ВР).

Так, статтями 15 та 16 цього Закону
встановлено, що контроль за додержанням суб'єктами підприємницької діяльності
порядку проведення розрахунків за товари (послуги), інших вимог Закону
здійснюють органи державної податкової служби України шляхом проведення
планових або позапланових перевірок згідно із законодавством України.
Контролюючі органи мають право відповідно до законодавства здійснювати планові
або позапланові перевірки осіб, які підпадають під дію цього Закону. Планові
або позапланові перевірки осіб, що використовують реєстратори розрахункових
операцій, розрахункові книжки або книги обліку розрахункових операцій,
здійснюються у порядку, передбаченому законодавством України.

Крім того, за змістом Закону
України „Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового,
коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів” (надалі Закон
№ 481/95-ВР) ним визначаються основні засади державної політики щодо
регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі
спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим
виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем
виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими
виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також
посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і
тютюнових виробів на території України.

За статтею 16 Закону №
481/95-ВР  контроль за дотриманням його
норм здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах
компетенції, визначеної законами України.

Таким чином, на підставі викладених
правових позицій слідує висновок про наявність у податкових органів права на
проведення перевірок, які можуть носити плановий або позаплановий характер,
щодо контролю за додержанням суб'єктами підприємницької діяльності порядку
проведення розрахунків за товари (послуги), а також дотримання норм обігу
алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

В свою чергу слід зазначити, що,
дійсно, статтями 11-1, 11-2 Закону № 509-ХІІ передбачено підстави та порядок
проведення планових та позапланових перевірок. Проте, як слідує з назви статті
11-1: „Підстави та порядок проведення органами державної податкової служби
планових і позапланових виїзних перевірок своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків та зборів (обов'язкових платежів)”, а також з
визначення поняття планової, позапланової
перевірки, підстав їх проведення, що зазначені в тексті цієї статті, її
положення регулюють підстави та порядок проведення перевірок щодо своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів (обов'язкових
платежів).

В той же час, згідно до частини 7
статті 11-1 перевірки в межах повноважень податкових органів, визначених
Законом № 265/95-ВР вважаються позаплановими.

З цього приводу необхідно
зазначити, що системний аналіз статті 11-1 названого Закону надає можливість
стверджувати, що цією статтею законодавцем, при надані визначення як планових,
так і позапланових перевірок, передбачені конкретні підстави для їх проведення.

Зокрема, позаплановою виїзною
перевіркою вважається перевірка, яка не передбачена в планах роботи органу
державної податкової служби і проводиться за наявності хоча б однієї з таких
обставин: 1) за наслідками перевірок інших платників податків виявлено факти,
які свідчать про порушення платником податків законів України про
оподаткування, валютного законодавства, якщо платник податків не надасть
пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит
органу державної податкової служби протягом десяти робочих днів з дня отримання
запиту; 2) платником податків не подано в установлений строк податкову
декларацію або розрахунки, якщо їх подання передбачено законом; 3) виявлено
недостовірність даних, що містяться у податковій декларації, поданій платником
податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні
підтвердження на обов'язковий письмовий запит органу державної податкової служби
протягом десяти робочих днів з дня отримання запиту; 4) платник податків подав
у встановленому порядку скаргу про порушення законодавства посадовими особами
органу державної податкової служби під час проведення планової чи позапланової
виїзної перевірки, в якій вимагає повного або часткового скасування результатів
відповідної перевірки; 5) у разі виникнення потреби у перевірці відомостей,
отриманих від особи, яка мала правові відносини з платником податків, якщо
платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на
обов'язковий письмовий запит органу державної податкової служби протягом десяти
робочих днів з дня отримання запиту; 6) проводиться реорганізація (ліквідація)
підприємства; 7) стосовно платника податків (посадової особи платника податків)
у порядку, встановленому законом, податковою міліцією заведено
оперативно-розшукову справу, у зв'язку з чим є потреба у проведенні
позапланової виїзної перевірки фінансово-господарської діяльності такого
платника податків; 8) у разі, коли вищестоящий орган державної податкової
служби в порядку контролю за достовірністю висновків нижчестоящого органу
державної податкової служби здійснив перевірку документів обов'язкової
звітності платника податків або висновків акта перевірки, складеного нижчестоящим
контролюючим органом, та виявив їх невідповідність вимогам законів, що призвело
до ненадходження до бюджетів сум податків та зборів (обов'язкових платежів).
Позапланова виїзна перевірка в цьому випадку може ініціюватися вищестоящим
органом державної податкової служби лише у тому разі, коли стосовно посадових
або службових осіб нижчестоящого органу державної податкової служби, які
проводили планову або позапланову виїзну перевірку зазначеного платника
податків, розпочато службове розслідування або порушено кримінальну справу; 9)
платником подано декларацію з від'ємним значенням з податку на додану вартість,
яке становить більше 100 тис. гривень.

У зв'язку з цим слідує висновок про
урегульованість підстав проведення позапланових перевірок, які спрямовані на
контроль своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та
зборів (обов'язкових платежів), саме частиною 6 статті 11-1 Закону.

При цьому, віднесення до
позапланових -перевірок, які здійснюються в межах повноважень податкових органів,
визначених Законом № 265/95-ВР, не означає, необхідність застосування названих
вище підстав, викладених в частині 6 статті 11-1 Закону № 509-ХІІ, оскільки за
текстом цієї статті, як зазначено вище, підстави проведення позапланових
перевірок направлених на контроль своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків та зборів (обов'язкових платежів) стосуються
лише позапланових перевірок, спрямованих на контроль сплати податків, зборів
(обов'язкових платежів).

В свою чергу, статтею 11-2 Закону №
265/95-ВР посадові особи органу державної податкової служби вправі приступити
до проведення планової або позапланової виїзної перевірки за наявності підстав
для їх проведення, визначених цим та іншими законами України, та за умови
надання платнику податків під розписку: 1) направлення на перевірку, в якому
зазначаються дата його видачі, назва органу державної податкової служби, мета,
вид (планова або позапланова), підстави, дата початку та дата закінчення
перевірки, посади, звання та прізвища посадових осіб органу державної
податкової служби, які проводитимуть перевірку. Направлення на перевірку є
дійсним за умови наявності підпису керівника органу державної податкової
служби, скріпленого печаткою органу державної податкової служби; 2) копії наказу
керівника податкового органу про проведення позапланової виїзної перевірки, в
якому зазначаються підстави проведення позапланової виїзної перевірки, дата її
початку та дата закінчення. Ненадання цих документів платнику податків або їх
надання з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, є
підставою для недопущення посадових осіб органу державної податкової служби до
проведення планової або позапланової виїзної перевірки.

У зв'язку із зазначеним судом
констатується помилковість думки позивача про необхідність здійснення перевірок
податковими органами, визначених Законом 265/95-ВР та Законом № 481/95-ВР із
дотриманням порядку та підстав, визначених в статтях 11-1 та 11-2 Закону №
509-ХІІ, в тому числі і щодо обов'язковості пред'явлення направлення на
перевірку.

Частиною 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

За таких обставин дії відповідача
по проведенню перевірки відповідають діючому законодавству, оскільки здійсненні
без порушенням вказаних вище норм, а тому в задоволенні позовних вимог слід
відмовити.

При цьому судом не приймаються до
уваги посилання позивача на проведення перевірки особами, які не мали права на
її проведення, через відсутність таких повноважень, оскільки, які зазначено вище
дії податкового органу відповідають законодавству.

Приймаючи до уваги той факт, що в
задоволенні позовних вимог відмовлено, сплачений позивачем судовий збір в
розмірі 3,40 грн державного мита підлягає
віднесенню на нього.

На підставі  зазначених правових норм і керуючись статтями
158-163, пунктом 3 Прикінцевих та Перехідних положень КАС України,

п о с т а н о в и в :

1. В задоволенні позовних вимог
відмовити.

2. Роз'яснити сторонам, що дана
постанова набирає законної сили  після
закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не
буде подано. Якщо буде подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна
скарга не буде подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова суду першої
інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі  подання апеляційної скарги судове рішення, якщо
його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду
справи. Заява про апеляційне оскарження постанови суду подається протягом
десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному
обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі.
Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без
попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у
строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
М.К. Закурін