СУД
РІШЕННЯ

"04" травня 2007 р.

Справа №  4/47

Господарський суд Кіровоградської області в
складі судді Хилька Ю.І. розглянув у судовому засіданні справу  №
4/  47

за позовом :  фізичної особи - суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1  м.Умань
Черкаської  області

до
фізичної  особи- суб'єкта  підприємницької діяльності  ОСОБА_2
АДРЕСА_1 Кіровоградської  області

про стягнення   6876 грн. 48 коп.  заборгованості  за поставлений товар  та 1000 грн. витрат  на
надання юридичної  допомоги.

Представники сторін:

від позивача - участі не брав;

від відповідача - участі не брав;

СУТЬ  СПОРУ:

Заявлено  позов про
стягнення  з  відповідача
фізичної  особи- суб'єкта  підприємницької діяльності  ОСОБА_2
заборгованості  в  розмірі 4524 грн. 06 коп. за  отриманий товар,  1809 грн. 62 коп. втрат від інфляції та  542 грн. 80 коп. 3% річних на загальну суму  6876 грн. 48 коп.,  витрат на
надання послуг  юриста в  розмірі 1000 грн. ,   витрат на сплату  державного мита в розмірі  102 грн. та
витрат на оплату інформаційно-технічних послуг в розмірі 118 грн.
на  користь  позивача - фізичної особи - суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1.

При розгляді  справи оголошувалась перерва  до  14
год. 28.04.2007 року  та  до  12
год. 04.05.2007 року. В судовому засіданні
28.04.2007 року  сторони  заявили про можливість  закінчити розгляд справи за  наявними
матеріалами, клопотання  про
витребування  будь-яких  документів
додатково не заявляли, тому
суд   вважає за можливе  розгляд справи провести в порядку ст.75 ГПК
України на підставі наявних матеріалів, підстави для відкладення  розгляду справи передбачені ст.77 ГПК України
відсутні. Сторони в повній мірі скористались своїми  процесуальними правами на участь в судовому
засіданні.

Дослідивши  матеріали
справи та  правовідносини  між учасниками спору і  надавши
їм правову оцінку, господарський
суд -,

ВСТАНОВИВ:

Між сторонами спору  ІНФОРМАЦІЯ_1
року  виникли правовідносини,
пов'язані з  купівлею-продажем    продуктів
харчування (товарів), які
позивач   відпустив  відповідачу згідно  до видаткової накладної  №НОМЕР_1 року
за  довіреністю  серії НОМЕР_2 року  через повноважного представника  відповідача
ОСОБА_3. на загальну суму 10359 грн. 06 коп.

Письмової угоди сторони не
укладали, як пояснив в судовому засіданні представник   позивача
між сторонами було досягнуто
усної домовленості  про
відстрочення  оплати вартості  отриманого товару на  7 днів виходячи з  необхідності
підтримання   добрих   ділових відносин. Передачу та отримання
товару  було  також
відображено в податковій
накладній  №НОМЕР_3 року (а.с.19),
яку  було складено   працівником позивача  ОСОБА_4. та
отримано   відповідачем (а.с.20).

Однак оплату  за
отриманий товар відповідач  провів
лише частково, сплативши  на
розрахунковий  рахунок  позивача
5431 грн. в період з   01.07.2003
року  по
09.03.2004 року включно, у зв'язку
з чим  виникла  заборгованість в розмірі   4524 грн. 06 коп.

Відповідач позовні  вимоги
заперечив  повністю та  пояснив, що
за поставлений товар  згідно
до  видаткової накладної  №НОМЕР_1 року він розрахувався  повністю як шляхом  перерахування
грошових коштів на розрахунковий
рахунок  позивача так і  сплатою
готівкою повноважному
представнику  позивача, який
безпосередньо  проводив  поставку товару. На даний час заборгованість
відсутня  повністю. Однак, провести
документальне  підтвердження   факту
проведеного розрахунку
відповідач не може, оскільки у
відповідності  до  ст.315
наказу  Головного  архівного управління  при Кабінеті Міністрів України  №41 від 20.07.1998 року   Про затвердження Переліку типових
документів  зареєстрованого  в Міністерстві  юстиції України  17 вересня 1998 р. закінчились терміни
зберігання  бухгалтерських  документів підприємця, що відносились до
спірного  періоду і вказані
документи  було знищено в жовтні  2006 року. Також закінчився передбачений  ст. 15 Закону України  “Про
порядок погашення   зобов'язань
платників  податків  перед бюджетами  та державними
цільовими  фондами  №21/81 від 21.12.2000 року  термін зберігання податкових накладних
протягом  1095 днів. В судове
засідання  28.04.2007 року відповідач
надав  до суду  клопотання
про залучення  до справи  в порядку
ст.ст. 22, 32, 36 ГПК України
документів, які на його погляд є
доказом  відсутності  у нього заборгованості: податкову накладну від
ІНФОРМАЦІЯ_1 року пр передачу товару на суму
1524 грн 05 коп.  позивачу в
якості  повернення товару, накладну  №НОМЕР_4 року
на суму   1524 грн. 05 коп. про
повернення товару  позивачу  через ОСОБА_4., ксерокопії виписок з касової
книги  аркуш 16 за №№НОМЕР_5 року   аркуш
26 , відНОМЕР_6,  від  НОМЕР_7, довідку про відсутність   заборгованості з податків і зборів
(обов'язкових платежів) що контролюються
Добровеличківською  МДПІ №НОМЕР_8
року та   акт звірки  взаєморозрахунків.

Заслухавши представника позивача,
дослідивши матеріали справи тапроаналізувавши
правовідносини, що  виникли
між  учасниками  спору, господарський  суд
приходить  до  переконання, що  позовні вимоги  підлягають
до   часткового  задоволення, з відповідача  підлягає
до  стягнення     3000 грн. 01 коп. основної  заборгованості.

Такий   висновок
господарський  суд зробив  на підставі
наступного.

За
приписом   ст.265  Господарського  кодексу
України до  правовідносин
поставки,  які не  врегульовані цим  кодексом, застосовуються  відповідні
положення  Цивільного  кодексу
України про  договір  купівлі-продажу.

Таким  чином,
господарський суд вважає, що
між  сторонами  виникли
правовідносини, що
підпадають  під  дію
глави  54  Цивільного
кодексу  України.

Так, згідно  ст.712 Цивільного  кодексу України  за
договором  поставки  продавець (постачальник),  який
здійснює  підприємницьку  діяльність зобов'язується  передати у
встановлений  строк (строки)  товар
у  власність  покупця для
використання  його  у підприємницькій  діяльності
або в  інших  цілях, не
пов'язаних  з особистим,  сімейним
або  іншим подібним
використанням,  а  покупець
зобов'язується  прийняти  товар
і  сплатити  за
нього  певну  грошову
суму.  До договору  поставки
застосовуються  загальні  положення
про  купівлю-продаж,  якщо
інше  не встановлено  договором,
законом  або не випливає  з
характеру  відносин  сторін.

Як вбачається  із
матеріалів  справи,   відповідач
прийняв  товар, але не  виконав
свої  зобов'язання  по
оплаті  поставленого товару.

Суд вважає, що між сторонами
досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору, наявні договірні відносини у
відповідності до вимог ст.ст. 11, 639,655,691 ЦК України  підтверджують що це  саме
договір купівлі-продажу. Специфікація товару, ознаки, якість, ціна,
вартість - визначені в   видатковій  та
податкових накладних (а.с. 19-20).

На користь відносин купівлі-продажу
свідчить і застереження в документах на отримання  товару
про ціну з ПДВ.

Згідно ст.526 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк. Саме
невиконання умов договору з боку відповідача і стало причиною звернення
позивача до суду за захистом свого порушеного права.

У відповідності до ст.ст. 525, 526
ЦК України, ст. 193 ГК України одностороння відмова від  зобов'язання або одностороння зміна його умов
не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до
умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного  законодавства, а за відсутності таких умов та
вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 692 ЦК
України покупець зобов'язаний оплатити товар після його  прийняття або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого товару. У разі прострочення оплати товару
продавець має право вимагати оплати товару та сплати пені за  несвоєчасне виконання  грошового
зобов'язання..

Спір  фактично виник  через
небажання    відповідача  провести
оплату  поставленого  позивачем
товару. Укладений   між
сторонами  договір та  норми
діючого  законодавства  не містять підстав для  звільнення
відповідача від  обов'язку  виконати
зобов'язання  по  оплаті
поставленого  товару.  Однак, господарський суд не може погодитись з
тим, що  відповідач  прийняв товар на   суму
10359 грн. 06 коп,, оскільки
згідно до накладної   та  податкової
накладної  від ІНФОРМАЦІЯ_1
року  було  оформлено
повернення товару  позивачу   на суму
1524 грн. 05 коп.  через
ОСОБА_4.,  який  уповноважувався  позивачем
на  поставку  товару
відповідачу. При цьому
господарський  суд  звертає увагу на те, що    фактично недопоставка товару  була
оформлена  як   передача товару з  порушенням вимог  п.п. 1 і 2 Інструкції про порядок реєстрації
виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей,
зареєстрованої в Міністерстві  юстиції
України  12.06.1996р. за N 293/ 1318 (
надалі -інструкція),   сировина,
матеріали паливо... та інші  товарно-матеріальні
цінності, а також  нематеріальні активи,
грошові документи  і цінні папери  ( надалі - цінності) відпускаються покупцям
або передаються  безплатно тільки за
довіреністю одержувачів.  Вимоги вказаної
інструкції поширюються на підприємства, установи та організації, їхні
відділення, філії, інші відособлені підрозділи та представництва іноземних
суб'єктів господарської діяльності.

Довіреність на одержання цінностей від
постачальника за нарядом, договором, замовленням... або іншим документом, що
його замінює, видається довіреній особі під розписку і реєструється в журналі
реєстрації довіреностей ( п. 6 Інструкції). Цим же пунктом встановлений порядок
виписки довіреності.

Відповідно до вимог пунктів  12, 13 і 15 Інструкції забороняється  відпускати цінності у випадках  подання довіреності, виданої з порушенням
встановленого порядку заповнення або  з
незаповненими реквізитами.... Після  закінчення
відпуску цінностей служби, що здійснювали їх відпуск, здають довіреності разом
з  документами на відпуск останньої
партії цінностей працівникам, на яких покладено обов'язки з ведення
бухгалтерського обліку. Відповідальність за дотримання постачальником
встановленого порядку  відпуску за
довіреністю  цінностей  покладається на посадових осіб
підприємства-постачальника , які мають право підписувати  первинні документи на  відпуск цінностей.

Господарським судом   приймається
до уваги  пояснення  відповідача яке  фактично не спростовано позивачем про
те,  що
між  сторонами на умовах  ділового обороту було вироблено  порядок
передачі матеріальних  цінностей
без належного оформлення  всих  реквізитів
накладних, зокрема  в  накладній
№ №НОМЕР_1 року  значиться   одержувачем
ОСОБА_2. (а.с.21), а  довіреність
на  отримання товару виписана на   прізвище
ОСОБА_3., причому   вказана
накладна взагалі не підписана особою що проводила  відвантаження (поставку) товару, а лише
зазначено  її прізвище:ОСОБА_4. (а.с.22).
Аналогічним  чином   відповідачем
було оформлено і   недопоставку  товару
по цій  накладній без зазначення   довіреності
особи, що   отримує  товар, тому
господарський  суд   вважає за
можливе  визнати  факт
недопоставки  товару  відповідачу
на суму  1524 грн. 05 коп.  через ОСОБА_4.

Поряд з цим, господарський суд не
може  визнати  доведеними факти   передачі
невстановленим особам  грошових
коштів  в рахунок  погашення
заборгованості в розмірі  3000
грн, які   відповідач намагається   довести шляхом  дослідження записів в його   касовій книзі, оскільки  згідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд   приймає тільки
ті  докази, які  мають значення для  справи. Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути підтверджені
певними засобами  доказування, не
можуть  підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Надані  відповідачем
ксерокопії виписок з касової книги
аркуш 16 за №№НОМЕР_5 року   аркуш  26 , відНОМЕР_6,  від
НОМЕР_7 та  досліджені в судовому
засіданні  оригінали  цих записів не   мають інформації  про те, кому
саме, за чиїм дорученням передавались
грошові кошти, на виконання якого зобов'язання і таке інше. Касова
книга  оформляється в  односторонньому порядку  працівниками
відповідача і не може бути доказом передачі   позивачу
грошей без надання відповідних
видаткових касових  ордерів.

А
довідка про відсутність
заборгованості з податків і зборів (обов'язкових платежів) що
контролюються  Добровеличківською  МДПІ №НОМЕР_8 року та  не підписаний сторонами   акт звірки
взаєморозрахунків взагалі не має будь-якого  відношення до
вирішення  спору.

Господарський суд виходить з оцінки
доказів по справі в їх сукупності враховуючи наступне.

З пояснення  відповідача від  16.03.2007 року   вбачається, що   відповідачем
в жовтні 2003 року   знищено всі
бухгалтерські  документи, але акт на знищення
документів не складався (а.с.56). Однак,
вже   10.04.2007 року  через канцелярію суду   відповідач
направляє   акт знищення первинних
бухгалтерських документів від ІНФОРМАЦІЯ_2року (а.с.68). Причому, враховуючи
вимоги    наказу  Головного
архівного управління  при Кабінеті
Міністрів України  №41 від 20.07.1998
року   Про затвердження Переліку типових
документів  зареєстрованого  в Міністерстві  юстиції України  17 вересня 1998 р. строки зберігання  цих документів ще  не
закінчились, враховуючи, що пунктом
2.9 вказаного наказу  обчислення
термінів зберігання документів проводиться
з

1
січня  року,  який
іде  за  роком
завершення їх діловодством.

Наприклад,  обчислення
терміну   зберігання   справ,
завершених діловодством у 1998 р., починається з 1 січня 1999 р.  А відповідно
3-х річний  термін  зберігання
бухгалтерських  документів  по проведених в  2003 році
розрахунках повинен розпочинатись з 01.01.2004 року і настати  не раніше
01.01.2007 року. Знищення бухгалтерських документів  ІНФОРМАЦІЯ_2 року  суд
визнає неправомірним. Крім того,
на  думку суду,   термін
зберігання  бухгалтерських
документів  не може  бути
меншим строку позовної давності встановленого   ст.257 Цивільного кодексу України  тривалістю у три роки.

Крім того,  згідно
п.3.6. наказу  Організації,  в
яких  не  створюються
документи   НАФ, знищують  їх,
якщо  практична  потреба в них відпала й терміни їх  зберігання за цим Переліком вичерпані, за
погодженням з державними  архівними
установами, а згідно до:

п.3.7. Відібрані до знищення та
включені до  відповідних  актів
документи  передаються  організаціям,
які  займаються  заготівлею
вторинної    сировини.    Здавання
документів     оформляється  приймально-здавальними накладними;

п. 3.8. Знищення документів без
попереднього затвердження описів справ
постійного  зберігання,  а також порушення встановлених цим    Переліком
термінів  зберігання   документів
є   незаконними   і
спричиняють відповідальність згідно з чинним законодавством.

Таким чином, господарський суд
прийшов до переконання,   що   позовні вимоги про стягнення  основного боргу  підлягають до часткового задоволення в
розмірі 3000 грн.01 коп.  (заявлено  4524 грн. 06 коп.-  недовоз товару  1524 грн. 05 коп.= 3000 грн.01 коп.).

Проаналізувавши обґрунтованість
позовних  вимог про стягнення   втрат від інфляції, господарський  суд не погоджується з  розрахунками
позивача, оскільки   позивачем
невірно  визначено  час за який
проводиться  нарахування  втрат від інфляції та 3% річних,  суму
основної  заборгованості, і як
наслідок - невірно визначено їх  розмір.

За приписом  ст. 625 Господарського   процесуального  кодексу України   боржник, який  прострочив
виконання  грошового зобов'язання,
на вимогу кредитора зобов'язаний
сплатити суму  боргу з урахуванням
встановленого індексу  інфляції за  весь час
прострочення, а  також три  проценти річних від  простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором чи законом.

Як вбачається з матеріалів  справи сторонами   фактично не було погоджено строків  проведення оплати за поставлений товар і
лише  НОМЕР_9  позивачем
заявлено претензію про проведення оплати отриманого   товару
в   7- денний  термін (а.с.16).

Направлення   претензії
позивачем  розцінюється  судом
як  дії в порядку  ст.530
Цивільного кодексу України згідно до якої  в разі
не встановлення   строку (терміну)
виконання  боржником обов'язку, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який   час.

З відповідача підлягає до стягнення
на користь  позивача втрати від інфляції
за період з   грудня 2006 року  по
березень 2007 року  в розмірі  66 грн.50 коп. та 3 % річних за  період з
01.12.2006 року по   30.04.2007
року включно, тобто за 150 дні   в
розмірі    36 грн. 98 коп.
Господарський  суд проводить нарахування   втрат від інфляції та 3% річних в  межах
заявленої до стягнення  суми, тому  судом не допускається  порушення
меж позовних вимог.

Проаналізувавши  обґрунтованість позовних вимог  про стягнення   витрат в
розмірі 1000 грн. за  отриману
юридичну допомогу, господарський суд
вважає їх  необґрунтованими та
таким, що не підлягають до задоволення
повністю, оскільки за приписом ст.44
Господарського процесуального кодексу України судові  витрати
складаються з ... послуг  адвоката
та саме   витрати на  такі
послуги можуть бути відшкодовані за рахунок  відповідача, а   відшкодування  витрат
на надання   юридичної   допомоги не може  бути
віднесено до  судових витрат.

Згідно ст. 49 ГПК України судові
витрати належить покласти на
відповідача  пропорційно  до розміру
задоволених позовних вимог.

Керуючись  ст.ст. 34, 44,49, 82,  84 ГПК
України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити  частково.

Стягнути з  фізичної
особи - суб'єкта  підприємницької
діяльності  ОСОБА_2   АДРЕСА_1 Кіровоградської  області АДРЕСА_2 ідент. код  НОМЕР_10,
розрахункові  рахунки  невідомі,
на користь  фізичної особи -
суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1
АДРЕСА_3  ІПН р/р
НОМЕР_11"Промінвестбанк" м. Умань, МФО НОМЕР_13, ІПННОМЕР_12

заборгованість  за
отриманий товар  в  розмірі
3000 грн.01 коп., втрати від
інфляції в розмірі   66 грн.50
коп.,   3% річних в розмірі   36 грн. 98 коп. на загальну суму  3103 грн. 49 коп.,    витрати на сплату   державного мита  в
розмірі 46 грн. 03 коп. та  53
грн. 10 коп. за  інформаційно-технічне  забезпечення
судового  процесу.

Наказ  видати.

В решті позовних вимог  відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Сторони у справі протягом цього
строку мають право подати апеляційну скаргу до апеляційного суду на вказане
рішення через господарський суд Кіровоградської області.

Суддя