ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2007 р.                                                                                                     Справа № 11/137-07

за позовом     Вінницького обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів,

м. Вінниця

до                    приватного підприємства «Рег Він Агропродукт», смт. Тростянець

про                  стягнення  17 383 грн. 14 коп..

Cуддя      В. Матвійчук

при секретарі судового засідання Т.Поліщук, за участю представників сторін:

від позивача                Л. Філіпова  за довіреністю;

від відповідача            Д. Балтак за довіреністю.

СУТЬ   СПОРУ:

Заявлено позов про  стягнення з  приватного підприємства «Рег Він Агропродукт»заборгованості в розмірі  17 383 грн. 14 коп. за не створення робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до встановленого нормативу.

Позов мотивовано тим, що в порушення ст. 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів” відповідач не забезпечив встановленого нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів.

Відповідач в запереченнях не погоджується з позовними  вимогами  та зокрема вказує, що  відповідно до змісту статті 250 ГК України адміністративно-господарські санкції, до кола яких відносяться і штрафні санкції, передбачені статтею 20 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів”, можуть бути застосовані до суб‘єкта господарювання  протягом шести місяців з дня виявлення порушення,  але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб‘єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Оскільки звітним періодом сплати штрафних санкцій  в даній справі є 2005 рік, то штрафні санкції повинні бути сплачені відповідачем не пізніше 15 квітня 2006 року. Позивачем позов пред‘явлено лише 21.03.2007р., тобто поза межами встановленими ст.. 250 ГК України, а отже, припис статті вказаної норми має бути застосовано до спірних правовідносин.

Оцінивши подані сторонами докази та заслухавши пояснення представників сторін судом встановлено наступне .

Стаття 19 Закону  України від 21.03.1991 р. № 875-ХП “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” в редакції чинній у 2005 році (далі Закон) встановлює для підприємств (об‘єднань), установ і організацій нормативи робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів.

Частиною першою статті 18 названого Закону передбачено, що працевлаштування інвалідів здійснюється органами Міністерства праці України, Міністерства соціального захисту населення України, місцевими радами, громадськими організаціями інвалідів.

Відповідальність за незабезпечення зазначених нормативів відповідно до частини другої статті 19 цього Закону покладається на керівників підприємств. А в разі, коли кількість працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, то відповідальність покладається на підприємства у вигляді щорічної сплати штрафних санкцій, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на підприємстві за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом.

Аналіз зазначених положень Закону про захист інвалідів дає підстави для висновку про те, що обов‘язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов‘язком підбирати і працевлаштовувати інвалідів на створені робочі місця. Такий обов‘язок покладається на органи працевлаштування, що перелічені в частині першій статті 18 цього Закону. Це підтверджується  і змістом абзацу другого пункту третього Положення про Фонд соціального захисту інвалідів (затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1434 від 26 вересня 2002 року), згідно з яким  завданням Фонду є здійснення контролю за додержанням підприємствами нормативів робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів, а також підпункту третього пункту четвертого та підпункту третього пункту п‘ятого цього Положення, якими Фонду  надано право здійснювати контроль за своєчасним перерахуванням підприємствами штрафних санкцій за недодержання ними нормативів робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів та здійснювати  перевірки підприємств щодо додержання ними нормативів робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Відповідно до Закону  України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”  відповідачеві встановлено норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі 4% від загальної чисельності працюючих, що становить 4 робочих місця.

Як свідчить звіт  про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2005 рік відповідачем  було працевлаштовано 3 інвалідів, а саме:

-          Федорука А. І. інваліда  3 групи – який перебував у штаті підприємства протягом 5 місяців 2005 року;

-          Решітника І.Б. інваліда  2 групи –який перебував у штаті підприємства протягом 2 місяців;

-          Мартошенко Ю.Г. інваліда 3 групи - який перебував у штаті підприємства протягом 5 місяців.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що  відповідач подавав до Тростянецького районного центру зайнятості звіт форми 3-ПН за квітень 2005 року,  в якому зазначені вакансії для працевлаштування інвалідів.

Наведене свідчить про те, що  відповідачем було  забезпечено норматив щодо  створення робочих місць для працевлаштування  інвалідів.

Виходячи зі змісту ст. 238 Господарського кодексу України за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Як вбачається з наведеної норми, адміністративно - господарські санкції відрізняються від інших санкцій, що застосовуються до суб'єктів господарювання, наявністю у цих відносин особливого суб'єкта, такого як державний орган виконавчої влади або виконавчий орган місцевого самоврядування.

Згідно з приписом пункту 4 Порядку сплати підприємствами (об'єднаннями), установами і організаціями штрафних санкцій до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, акумуляції, обліку та використання цих коштів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 № 1767, суми штрафних санкцій перераховуються підприємствами в дохід державного бюджету на рахунки органів Державного казначейства, відкриті в установах Національного банку за балансовим рахунком № 3510 або в установах комерційних банків за балансовим рахунком № 2510. Штрафні санкції сплачуються підприємствами самостійно не пізніше 15 квітня року, що настає за звітним.

Відповідно до змісту статті 250 ГК адміністративно-господарські санкції, до кола яких відносяться і штрафні санкції, передбачені статтею 20 вищевказаного Закону, можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим і суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської і діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Про порушення відповідачем нормативу працевлаштування інвалідів у 2005 році позивачу стало відомо  зі звіту відповідача форми № 10-ПІ,  який позивачем отримано 31.01.2007р., тоді як з позовом до суду звернувся тільки 27.03.2007р., тобто після збігу 6-ти місячного строку встановленого ст. 250 ГК України.

Про необхідність застосування ст.250 ГК України до спірних правовідносин і вказує Верховний Суд України у постанові №21/221 від 18.10.2005 року.

З огляду на вищевикладене в його сукупності,  суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача штрафних санкцій за не створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, а тому в позові слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 70,71, 79, 86, 94, 128, 158, 163,167,255, 257 Кодексу адміністративного судочинства, -

ПОСТАНОВИВ:

В позові Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування інвалідів  про   стягнення з  приватного підприємства «Рег Він Агропродукт» заборгованості в розмірі  17 383 грн. 14 коп. за не створення робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до встановленого нормативу відмовити.

Заява  про  апеляційне  оскарження  постанови  суду  подається протягом десяти днів з дня її проголошення.  Апеляційна  скарга  на  постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти  днів  після  подання  заяви про апеляційне оскарження.

Постанова виготовлена в повному обсязі  28.04.2007р.

Суддя