ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

"20" березня 2007 р.                                                                Справа №  02/215

Господарський суд Черкаської області в складі   головуючого судді  Пащенко А.Д.,

із секретарем судового засідання Олененко С.П.,

за участю представників:  позивача:  Камолова Л.І. –за довіреністю,

відповідача:  Крайніков В.Є. –директор,   Ксенженко М.Д. –за довіреністю,

розглянувши  у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси  справу

за позовом Національного університету харчових технологій   в особі Смілянського технікуму харчових технологій

до  закритого акціонерного товариства  "Смілапромбуд"

про  стягнення 3 755 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення 3 755 грн. збитків, завданих  в результаті завищення вартості виконаних підрядних робіт за договорами № 6 від 18.05.2004 року та № 20 від 03.08.2004 року в зв’язку із включенням до актів виконаних робіт сум на сплату загальнообов’язкових відрахувань до фондів соціального страхування, в той час як відповідач перебуває на спрощеній системі оподаткування,  являється платником єдиного податку у розмірі 6% від суми виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) і внески до фондів сплачувати не повинен.

Представник позивача у судовому засіданні  пояснила, що позов заявлений за вимогою КРУ  у Черкаській області, яке вважає, що  підрядник завищив  вартість робіт, чим завдав  збитки в сумі 3 755 грн.

Відповідач –ЗАТ "Смілапромбуд" –у відзиві на позов та представники у судовому засіданні заперечили проти  позовних вимог, вважаючи їх заявленими безпідставно, оскільки кошториси та акти виконаних робіт складені згідно ДБН Д 1.1-4-2000 по загальній схемі ціноутворення в будівництві, в зв’язку із наявністю в той час  спірних питань у застосуванні Указу Президента України від 03.07.1998р. № 727 та Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне забезпечення”, тобто єдиний податок в розмірі 6% не нараховувався, що підтверджується даними актів  на виконані роботи за червень, липень, серпень 2004 року.  Відповідач пояснює, що  підрядник недоодержав від замовника (позивача) кошти в сумі 686 грн., але працівники КРУ не залучали підрядника під час проведення перевірки  і не звернули  увагу на викладене підрядником.

Оцінивши докази у справі в їх сукупності,  вислухавши пояснення  представників сторін, суд  встановив наступне.

Смілянський технікум харчових технологій, що є структурним підрозділом  Національного університету харчових технологій, та товариство з обмеженою відповідальністю "Промбудсервіс" уклали  договори підряду № 6 від 18.05.2004 року та № 20 від 03.08.2004 року на виконання робіт по ремонту покрівлі гуртожитку технікуму, за умовами яких  відповідач, як підрядник, виконав  за завданням  замовника (позивача) роботу по ремонту покрівлі, а позивач   прийняв і оплатив ці роботи.

Відповідно до листа державного реєстратора від 14.02.2007 року № 31 ТОВ “Промбудсервіс” припинено 16.11.2004 року у зв’язку із реорганізацією шляхом приєднання за рішенням від 03.09.2004 року загальних зборів акціонерів ЗАТ "Смілапромбуд", яке визначене правонаступником всіх прав та обов’язків реорганізованого ТОВ “Промбудсервіс”.

На підставі вказаної інформації  ухвалою суду від 27.02.2007 року  відповідача ТОВ “Промбудсервіс” замінено його правонаступником -  ЗАТ "Смілапромбуд", яке є відповідачем у даній справі.

Позивач стверджує у позовній заяві, що йому завдано збитків в сумі 3755 грн. в результаті завищення підрядником вартості виконаних підрядних робіт за договорами № 6 від 18.05.2004 року та № 20 від 03.08.2004 року в зв’язку із включенням ним до актів виконаних робіт сум на сплату загальнообов’язкових відрахувань до фондів соціального страхування, на обов’язкове державне пенсійне страхування та інших, в той час як відповідач перебуває на спрощеній системі оподаткування і являється платником єдиного податку у розмірі 6% від суми виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), тобто  кошти до  фондів сплачуватися не повинні.

Суд вважає такий висновок  безпідставним та необґрунтованим, виходячи із наступного.

Чинним законодавством України встановлена господарсько - правова відповідальність учасників господарських відносин за правопорушення у сфері господарювання.   Відповідно до статті 224 Господарського Кодексу України    учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов’язання, повинен відшкодувати завдані цим збитки.  Згідно статті 623 ЦК України боржник, який порушив зобов’язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.  Розмір збитків, завданих порушенням зобов’язання, доказується кредитором.

Отже,  системний аналіз  правових норм щодо застосування такої  господарської санкції як стягнення збитків, дає підстави стверджувати,  що для покладення  відповідальності на того, хто наніс збитки, повинна бути сукупність  чотирьох умов: вчинення правопорушення, наявність реальної шкоди,  причинний зв’язок між протиправною поведінкою (вчиненням правопорушення) і збитками,  вина  відповідача.

Суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факту вчинення відповідачем порушення господарського зобов’язання (чи встановленої вимоги щодо здійснення господарської  діяльності). Сам по собі Акт перевірки контрольно-ревізійного управління  не може бути таким доказом.  Як вбачається із  відповіді КРУ у Черкаській області на запит суду та із пояснень  спеціаліста у судовому засіданні,  вказана сума 3 755 грн. взята із кошторису,  що не може свідчити про сплату саме цієї суми,  оскільки  підставою для сплати коштів  є довідка про вартість виконаних робіт,  а не кошторис.   У  матеріалах справи відсутні докази участі представника підрядника  під час проведення перевірки, не  дана оцінка запереченням підрядника,  не спростовано його доводи щодо відсутності завищення вартості виконаних робіт.

Суд вважає помилковими доводи про те, що підприємства, які знаходилися на спрощеній системі оподаткування, не  повинні були сплачувати внески до фондів,   виходячи із наступного.

Відповідно до статті 15 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІУ “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” (далі –Закон)платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону.

В пункті 1 статті 14 Закону вказано, що роботодавцями є підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об'єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних  осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру.

Згідно з пунктом 6 частини 2 статті 17 Закону страхувальник зобов'язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Відповідно до статті 18 Закону №1058 страхові внески є цільовим загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом. Страхові внески не включаються до складу податків, інших обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування. На ці внески не поширюється податкове законодавство. Страхові внески не можуть зараховуватися до Державного бюджету України, бюджетів інших рівнів, не підлягають вилученню з Пенсійного фонду або з Накопичувального фонду і не можуть використовуватися на цілі, не передбачені цим Законом. Законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Указом Президента України від 03.07.1998р. ”Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва” в редакції Указу Президента України від 28.06.1999 №746/99 регулюються відносини, пов’язані зі сплатою податків, зборів інших обов’язкових платежів, що складають систему оподаткування. Страхові ж внески, як зазначалося вище, не відносяться до складу податків, інших обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування, тому дія цього Указу не поширюється на відносини, пов’язані з нарахуванням і сплатою страхових внесків.

Згідно статті 33 ГПК України кожна особа повинна довести ті обставини,  на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Суд прийшов до висновку, що позивач не довів і належними доказами не підтвердив наявність збитків і нанесення їх позивачу саме відповідачем.  Отже,  за викладених  обставин позов задоволенню не підлягає.

На підставі ст. 49 ГПК України  судові витрати повністю покладаються на  позивача і не відшкодовуються.

Виходячи з викладеного, керуючись  ст. ст. 49, 82-85  ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У  позові відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Київського  міжобласного апеляційного  господарського суду.

Суддя                                                                                                        А.Д.Пащенко

Рішення підписане суддею  26.03.2007 року