ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И

"16" січня 2007 р.                                                           Справа № 8/377-АП-06

Господарський суд Херсонської області у складі судді  Хом"якової В.В. при секретарі Зибцевій А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Відкритого акціонерного товариства "Херсонський комбінат хлібопродуктів"

до Державної податкової інспекції у м.Херсоні

про  визнання нечинним акту індивідуальної дії

за участю представників сторін:

від  позивача - представник Плесняєва-Іващенко С.М., дов. №2243/10 від 15.11.06., гол. бухг. Букацель Л.І., дов. №2266/10 від 14.11.06.

від  відповідача - заст. нач. Саюшкіна Н.І., дов. №9/9/10-139 від 10.01.06.

Відкрите акціонерне товариство "Херсонський комбінат хлібопродуктів" (позивач) звернулось до суду з позовною заявою про визнання нечинним акту індивідуальної дії - податкового повідомлення-рішення від 24.02.06 № /0, прийнятого Державною податковою інспекцією у м. Херсоні (відповідач), за висновками акту перевірки від 13.02.06 № 433/23-7/00952367. Позивач вважає, що  дане рішення  не  відповідає  дійсним  обставинам  господарських відносин, суперечить нормам діючого законодавства, оскільки  право на податковий кредит, як вважає позивач, виникло у 2004 р. - квітні 2005 року на підставі податкових накладних, виданих особами, які були зареєстровані платниками податку на додану вартість і сплачували ПДВ до бюджету. Податкові накладні належним чином оформлені, продукція була оплачена позивачем в повному обсязі, та використана у власній господарській діяльності, що не заперечується  в акті перевірки. Враховуючи, що за змістом Закону України від 03.04.1997 р. № 168/98-ВР "Про податок на додану вартість" право на відшкодування податку на додану вартість виникає лише при фактичній надмірній сплаті податку на додану вартість, а факт сплати податку на додану вартість у складі ціни придбання не заперечується  перевіряючими, то висновок про порушення  підприємством вимог діючого законодавства не можна вважати обґрунтованим і достатнім для прийняття рішення про зменшення суми бюджетного відшкодування. Відповідно до п. 6.1 ст. 6 Закону України від 21.12.2000  № 2181 - Ш "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" у разі коли сума податкового зобов'язання розраховується контролюючим органом відповідно до ст. 4 зазначеного Закону, такий контролюючий орган надсилає платнику податків податкове повідомлення, в якому зазначаються підстава для такого нарахування, посилання на норму податкового закону, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок податкових зобов'язань, сума податку чи збору (обов'язкового платежу), належного до сплати, та штрафних санкцій за їх наявності, граничні строки їх погашення, а також попередження про наслідки їх несплати в установлений строк та граничні строки, передбачені законом для оскарження нарахованого податкового зобов'язання (штрафних санкцій за їх наявності). П. 1.2 ст. 1 вказаного Закону визначено, що податкове зобов'язання - це зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України. Зменшення суми бюджетного відшкодування не може здійснюватися у порядку, встановленому п. 6.1 ст. 6 Закону № 2181-Ш.

Державна податкова інспекція у м. Херсоні (відповідач) проти позову заперечує. Вказує на те, що при перевірці  в лютому 2006 року було виявлено, що постачальниками позивача в період, який перевірявся,  були ПП "Промсировина Агро", ПП "Телець", ТОВ "Теплотехніка" ДП "Флемінг+Вендельн Україна", ТОВ "Агротранс", ПП Григорян М.С., ТОВ "Діалог", ППКФ "Агроніта",  ПП Григорян М. С., ПП "Апогей Плюс", ТОВ "Пантеон".

Постачальники першого ланцюга - ТОВ "Пантеон", приватні підприємці Григорян М.С. та Горінова О. В. - не знаходяться за своєю юридичною адресою, що унеможливлює отримання доказів на підтвердження взаємовідносин із позивачем, а також доказів щодо факту повної сплати сум ПДВ до бюджету цими контрагентами. Приватне підприємство "Апогей Плюс", яке поставляло товар позивачу,  заявило про втрату документів, які б підтверджували дані взаємовідносини, документи не поновлені. В свою чергу, дані підприємства-постачальники а також підприємства ПП "Промсировина Агро", ПП "Телець", ТОВ "Теплотехніка" ДП "Флемінг+Вендельн Україна", ТОВ "Агротранс", ПП Григорян М.С., ТОВ "Діалог", ППКФ "Агроніта",  придбавали сільгосппродукцію у  інших постачальників, зокрема :

- ПП "Градос", сума ПДВ  складає 37174,69 грн. Згідно даних ДПІ у м. Києві ПП "Градос" не звітує,  держреєстрація ПП "Градос" підлягає скасуванню.

-   ПП "Агрот" та ПП "Продекс"  не знаходяться за своїми юридичними адресами.

- ТОВ "СТК-Центр", свідоцтво платника ПДВ ТОВ "СТК-Центр" Святошинським районним судом м. Києва у квітні 2005 року визнано недійсним.

- Приватний підприємець Цеп Р.Г. не подає звітності з 1999 року, ПП "Пром Дорекс", податкової звітності не подає з червня 2002 р.

-  ПСП "Агрофірма Сиваш", сума ПДВ складає 16305,25 грн. За даними Генічеської МДПІ у квітні 2005 року  ПСП "Агрофірма Сиваш" не мала взаємовідносин з ПП "Промсировина-Агро", яке було постачальником позивача і стверджує про одержання продукції від ПСП “Агрофірма “Сиваш”.

-  ПП Макаров, який затриманий органами УСБУ у Херсонській області у першому кварталі 2005 року. За таких обставин неможливо отримати докази на підтвердження взаємовідносин ТОВ "Діалог" з ПП Макаровим і, таким чином, факт віднесення суми ПДВ по даній операції до податкового кредиту.

-  ТОВ "Есквайр" за даними ДПІ у Приморському районі м. Одеси, на обліку якої перебуває ТОВ "Есквайр", дане товариство не є платником ПДВ.

- ПП "Санфорт Люкс" за даними ДПІ у Дніпровському районі м. Києва, не знаходиться за юридичною адресою, що унеможливлює отримання доказів на підтвердження даних взаємовідносин, а також доказів щодо факту повної сплати сум ПДВ до бюджету,

- МПП "Прогрес-К" не знаходиться за юридичною адресою,

- ТОВ "Агротехнологія". За даними ДПІ у м. Суми ТОВ "Агротехнологія" не мало взаємовідносин з ПСП "Тонус" (постачальником позивача)

-  ПП "МКС", яке за даними ДПІ у м. Херсоні ПП "МКС" зняте з податкового обліку 06.02.06р.,

- ПП "Фортуна-Трейд",   установчі документи ПП "Фортуна-Трейд" передано до суду для скасування державної реєстрації,

- ПФ "Сьогодні" відповідно акту ДПІ від 10.02.06р. № 401/23-7 ПФ "Сьогодні" не знаходиться за юридичною адресою.

Відповідач звертає увагу суду на те, що відповідно до Закону України "Про податок на додану вартість" право на відшкодування ПДВ виникає лише при фактичній надмірній сплаті податку, а не з самого факту існування зобов'язання по сплаті ПДВ в ціні товару. На думку відповідача сума ПДВ має бути врахована у ціні товару всіма учасниками господарської операції. Тобто, при встановленні надмірної сплати податку підприємство має право на відшкодування ПДВ. Податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу  валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації. Суми податку на додану вартість зараховуються до Державного бюджету України, а зараховані суми використовуються у першу чергу для бюджетного відшкодування ПДВ згідно з цим Законом. Тобто,  законодавцем чітко передбачено, що однією з обов'язкових підстав включення сум до податкового кредиту з ПДВ, є сплата цих сум до Державного бюджету України. Висновок про те, що відшкодуванню підлягають лише суми, які були сплачені до бюджету випливає з самої суті поняття податку, його основної функції формування доходів Державного бюджету України (п.19 ст.1, ст.9 Бюджетного кодексу України), а також з поняття платника податку як особи, яка згідно п.1.3 ст. 1 Закону про ПДВ зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем.

Заявою від 28 листопада 2006 року позивач заявив додаткові позовні вимоги і просить визнати нечинними також податкові повідомлення-рішення ДПІ у м. Херсоні від 11 травня 2006 року № /1, від 25 липня 2006 року № № /2    від 5 жовтня 2006 року № /3, які були надіслані позивачу  за результатами  розгляду скарг підприємства в адміністративному порядку і які не змінили  суму зменшення бюджетного відшкодування, та розмір донарахованих  зобов'язань з ПДВ, штрафних санкцій. Відповідно до пп.5.2.2. п.5.2. ст.5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»за результатами розгляду скарги платника податків контролюючий орган зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення, про що повідомити платника податків. Пунктом п. 5.3. Порядку направлення органами державної податкової служби України податкових повідомлень платникам податків, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 21.06.2001 р. № 253 (у редакції наказу Державної податкової адміністрації України від 27.05.2003 р. № 247) у разі, якщо за результатами розгляду скарги сума податкового зобов’язання залишається без змін, раніше надіслане податкове повідомлення не відкликається, а з метою доведення до платника податків граничного строку сплати податкового зобов’язання податковим органом складається та надсилається платнику податків податкове повідомлення, при цьому через дріб проставляється номер скарги, щодо якої воно складене (1 –для першої, 2 –для другої тощо). Згідно з  п. 1.9. ст. 1 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»податкове повідомлення є письмовим повідомленням контролюючого органу про обов'язок платника податків сплатити суму податкового зобов'язання, визначену контролюючим органом. Таким чином,  вимоги позивача про скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ із дробами “1”, “2”, „3” прийняті за висновками  одного того ж акту перевірки, тому клопотання про сумісний розгляд правомірності цих податкових повідомлень–рішень є підставним та підлягає задоволенню.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд

В С Т А Н О В И В :

При проведенні у лютому 2006 року посадовими особами податкової інспекції у м. Херсоні перевірки обґрунтованості відшкодування податку на додану вартість відкритим акціонерним товариством "Херсонський комбінат хлібопродуктів" у липні, серпні, вересні, жовтні, листопаді, грудні 2004 р., січні, березні, квітні 2005 року встановлено порушення п.1.3, п.1.8 ст.1, пп.7.4.1 п.7.4, пп.7.7.5 п.7.7 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.97 № 168/98-ВР, а саме: завищення сум ПДВ, яке підлягає відшкодуванню з бюджету на суму 923407 грн. 22 коп. Ці порушення зафіксовано актом перевірки від 13.02.06 № 433/23-7/00952367. На момент перевірки підприємству відшкодовано з держбюджету ПДВ на суму 215503 грн. 36 коп.

Посадові особи податкового органу встановили, що позивач одержував продукцію від постачальників, серед яких були суб'єкти підприємницької діяльності - приватні підприємці Григорян М.С,   Горинова О.В., ТОВ "Пантеон" - перевірити  яких  податкова  інспекція не може, оскільки ці суб’єкти підприємницької діяльності не знаходяться за своєю юридичною адресою, що унеможливлює отримання доказів на підтвердження взаємовідносин із позивачем, а також доказів щодо факту повної сплати сум ПДВ до бюджету цими контрагентами. Разом з тим, податкова інспекція надала матеріали, з яких вбачається, що на час здійснення господарських операцій з позивачем ПП Григорян М.С. звітував з податку на додану вартість до податкової інспекції, останню декларацію з ПДВ із показниками здійснення оподатковуваної діяльності надав за лютий 2006 року, ПП Горінова О.В. звітувала за 2005 рік, анульовано її свідоцтво платника ПДВ 19.12.05 у зв'язку з обсягом продажу товарів менших ніж визначено у законі. ТОВ «Пантеон»останню податкову декларацію подало за лютий 2006 року.

Всі інші безпосередні постачальники комбінату - ПП "Промсировина Агро", ТОВ "Діалог", ПП "Телець", ТОВ "Теплотехніка", ДП "Флемінг+Вендельн Україна", ТОВ "Агротранс", ППКФ "Агроніта", «Благовест" є підприємствами, до яких  у податкової інспекції ніяких претензій щодо сплати або несплати ПДВ немає. Але дані суб'єкти господарювання були посередниками, одержували сільгосппродукцію від інших підприємств, які  по ланцюгу, простеженому до виробника, мали стосунки з юридичними особами, що не знаходились на момент зустрічних перевірок  за своєю юридичною адресою (наприклад, ПФ «Сьогодні», МПП “Прогрес-К”, ПФ “Продекс”), або звітували без показників фінансово-господарської діяльності (ПП «Пром-Дорекс»), не звітували до податкових органів про нарахування податку на додану вартість і відповідно не сплачували цей податок (ПП «Санфорт люкс», ПП «Градос», ТОВ «СТК-Центр»), або взагалі не було зареєстровано платником ПДВ (ТОВ «Есквайр»), чи втратили документи. які б підтверджували взаємовідносини з постачальниками позивача, документи не поновлені (ПП "Апогей Плюс", ПП «Агрот»), або визнані недійсними установчі документи (ТОВ «СТК-Центр»).

За актом перевірки від 13.02.06 № 433/23-7/00952367 податковою інспекцією прийнято податкове повідомлення-рішення від 24.02.06 № /0 яким визначено суму завищення  бюджетного відшкодування у розмірі 923407 грн. 22 коп. по ПДВ, визначено  податкове зобов'язання в розмірі 215503 грн. 36 коп. та застосовано штрафну санкцію у розмірі 50% від фактично відшкодованої суми ПДВ - 107751 грн. 67 коп.

Дане податкове повідомлення-рішення оскаржено позивачем в адміністративному порядку, але  залишено без змін  ДПА в Херсонській області, ДПА України.

Суд вважає позовні вимоги обґрунтованими  і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону про ПДВ податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов’язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом. Статтею 7 Закону про ПДВ передбачено порядок обчислення та сплати ПДВ, у т.ч. і податкового кредиту. Згідно пп. 7.4.1, 7.4.5  п. 7.4 ст. 7 Закону про ПДВ податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 6.1 ст. 6 та ст. 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними. Згідно ж з пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 вказаного Закону датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій:

- або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

- або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Таким чином, Закон про ПДВ не забороняє включати до податкового кредиту і суми нарахованого ПДВ за правилами першої із подій, визначеному у зазначеному підпункті. Єдиною підставою для нарахування податкового кредиту є податкова накладна за умови її відповідності вимогам законодавства. Державна податкова інспекція вважає неправомірним включення позивачем до податкового кредиту сум податку на додану вартість, підтверджених податковими накладними контрагентів позивача, місцезнаходження яких не встановлено або тих, що одержували продукцію від інших поставників, які   не платили податки  або установчі документи яких визнано недійсними, або було невідомо їх місцезнаходження.

Позивачем на підтвердження обґрунтованості віднесення до складу податкового кредиту сум ПДВ були надані податкові накладні, які не мали недоліків та порядок заповнення яких відповідав встановленому чинним законодавством. Відповідно до пп. 7.2.4 п. 7.2 ст. 7 Закону право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому ст. 9 Закону. Позивачем було отримано від приватних підприємці Григорян М.С,   Горинова О.В., ТОВ "Пантеон", ПП „Апогей Плюс”, ПП "Промсировина Агро", ТОВ "Діалог", ПП "Телець", ТОВ "Теплотехніка", ДП "Флемінг+Вендельн Україна", ТОВ "Агротранс", ППКФ "Агроніта"   належним чином оформлені податкові накладні на всю кількість продукції, придбаної відповідно до укладених угод. Постачальники позивача були зареєстровані платниками ПДВ та мали право на видачу податкових накладних.

Посилання відповідача на п. 1.8 статті 1 Закону України "Про податок на додану вартість" суд вважає необгрунтованим, оскільки  ця норма визначає, що бюджетне відшкодування - це сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом. Зазначений пункт дає загальне розуміння поняттю "бюджетне відшкодування" і є відсильною нормою, оскільки безпосередньо не встановлює порядок визначення суми бюджетного відшкодування, а відсилає до інших норм цього Закону. Іншою такою нормою Закону України "Про податок на додану вартість" є підпункт 7.7.1 пункту 7.7 статті 7, який в період, до якого відносяться спірні правовідносини, передбачав, що суми податку, що підлягають сплаті до бюджету  або відшкодуванню з бюджету, визначаються як різниця між загальною сумою податкових зобов'язань, що виникли у зв'язку будь-якою поставкою товарів (робіт, послуг) протягом звітного періоду, та сумою податкового кредиту звітного періоду, на  підставі підпункту 7.7.3 пункту 7.7 статті 7 цього ж Закону відшкодуванню платнику податку з Державного бюджету   України підлягає сума, яка при її визначенні згідно з підпунктом 7.7.1 має від'ємне значення. Таким чином, сума бюджетного відшкодування напряму залежить від правильності визначення суми податкового зобов'язання та податкового кредиту, а не навпаки.

Позивачем  було додержано  встановлений порядок формування податкового кредиту за спірними господарськими операціями. Продукція, що була придбана позивачем за операціями, на підставі яких, на думку перевіряючих, безпідставно віднесено суми податку до податкового кредиту, була використана у власній господарській діяльності. Заперечень відповідача відносно правильності відображення позивачем податкових зобов'язань за період, який перевіряється не встановлено.

Таким чином, дії позивача по включенню спірних сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту та декларуванню бюджетного відшкодування повністю відповідають механізму, визначеному Законом про ПДВ.

Посилання податкової інспекції на те, що право на відшкодування податку на додану вартість виникає лише при фактичній надмірній сплаті податку на додану вартість, не спростовують викладеного. Враховуючи, що за змістом Закону України  " Про податок на додану вартість " право на відшкодування податку на додану вартість виникає лише при фактичній надмірній сплаті податку на додану вартість, а факт сплати податку на додану вартість у складі ціни придбання не заперечується відповідачем, то висновок про порушення  підприємством вимог діючого законодавства не можна вважати обґрунтованим і достатнім для прийняття рішення про зменшення суми бюджетного відшкодування. До того ж тільки всі  безпосередні постачальники позивача були зареєстровані як платники ПДВ, подавали податкову звітність за спірні періоди, доказів того, що вони не сплачували задекларовані податки немає. Анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість в подальшому або відсутність за юридичною адресою контрагентів позивача само по собі не тягне недійсність всіх угод, укладених  такими юридичними особами з моменту державної реєстрації, та не позбавляє правового значення виданих за такими господарськими операціями податкових накладних. Податкова інспекція не надала доказів виключення будь-кого з вищевказаних підприємств з Єдиного державного реєстру підприємств, установ, організацій.

Таким чином, доводи відповідача про те, що позивач не довів факту сплати податку на додану вартість до бюджету, є надуманими. Відповідно до положень статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку та  розмірах, встановлених законом. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може    бути примушений робити те, що не передбачене законодавством (частина 1 статті 19 Конституції України). Чинне законодавство України, зокрема й Закон України "Про податок на додану вартість", не встановлює  відповідальності покупця за несплату податків продавцями, або за недостовірність відомостей про них, за умови необізнаності покупця щодо такої. Відповідно до положень Закону України "Про податок на додану вартість” сума податку на додану вартість, що включена до ціни товару, є податковим зобов'язанням продавця товару, і саме продавець товару несе обов'язок по сплаті цього податку до бюджету. У даній справі такий обов'язок покладений податковою інспекцією на позивача, який є добросовісним платником податків, що суперечить вимогам чинного законодавства. Платник податку на додану вартість  відповідає за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту та своєчасність його внесення до бюджету відповідно до закону (п. 10.2 ст. 10 Закону). Таким чином несплата податку продавцем при фактичному здійсненні господарських операцій не впливає на податковий кредит покупця та суму бюджетного відшкодування. Отже, податкова інспекція не може зменшити від'ємне значення ПДВ, нарахувати податок на додану вартість та застосувати штрафні санкції на покупця при несплаті цього податку продавцем, оскільки чинне законодавство не встановлює підстав для такого нарахування та накладення штрафних санкцій.

Враховуючи викладене, податкові повідомлення рішення ДПІ у м. Херсоні    суд визнає нечинними.

Судові витрати в сумі  13 грн. 60 коп. відшкодовуються позивачу з Державного бюджету.

Керуючись ст.ст. 94, 159-163, 167   КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Позов задовольнити. Визнати нечинними податкові повідомлення-рішення  Державної податкової інспекції  у м. Херсоні: від 24 лютого 2006 року № /0, від 11 травня 2006 року № /1, від 25 липня 2006 року № № /2,  від 5 жовтня 2006 року № /3, якими визначено ВАТ “Херсонський комбінат хлібопродуктів” суму завищення  бюджетного відшкодування по ПДВ у розмірі 923407 грн. 22 коп., визначено  податкове зобов'язання в розмірі 215503 грн. 36 коп. та застосовано штрафну санкцію у сумі 107751 грн. 67 коп.

2. Відшкодувати відкритому акціонерному товариству ВАТ “Херсонський комбінат хлібопродуктів” (м. Херсон, вул.Порт Елеватор, 5, ) з Державного бюджету 13грн.60 коп. державного мита, виконавчий лист надіслати позивачу.

3. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

4. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня складення в повному обсязі.                               Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                  В.В. Хом"якова