ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"08" травня 2007 р.

Справа  № 9/48-07-1192

За позовом:  СПД ОСОБА_1

До відповідача:
ВАТ „Ізмаїлавтотранс”

Про
спонукання до підписання акту передачі по договору оренди

за зустрічною позовною заявою:
Відкритого акціонерного товариства "Ізмаїлавтотранс"

до відповідача: Суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_1

про визнання недійсним договору від
26.08.2005р.

Суддя  Бакланова Н.В.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_2. дов.
НОМЕР_1.

Від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:  Позивач -СПД ОСОБА_1 звернувся з позовом до
відповідача ВАТ „Ізмаїлавтотранс” про зобов'язання виконати умови договору
оренди від 26.08.2005р. та усунення перешкод в обслуговуванні автобусного
маршруту на строк дії договору оренди мікроавтобуса  тобто по 20.07.2007р.

У ході розгляду справи позивач
уточнив позовні вимоги та просить суд зобов'язати відповідача підписати акт
прийому-передачі та прийняти транспортний засіб для виконання договору оренди.

Відповідач ВАТ
„Ізмаїлавтотранс”  позов не визнає з
підстав викладених у відзиві, та в свою чергу звернувся з зустрічним позовом до
Суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 про визнання
недійсним договору оренди від 26.08.2005 р.

Ухвалою господарського суду
Одеської області від 11.04.2007р. зустрічний позов по справі №9/48-07-1192 від
Відкритого акціонерного товариства "Ізмаїлавтотранс" до Суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 про визнання недійсним
договору від 26.08.2005р. прийнято та об'єднано для спільного розгляду з
первісним.

У ході розгляду справи
оголошувались перерви з 05.03.2007р. по 28.03.2007р., з 28.03.2007р. по
25.04.2007р., з 25.04.2007р. по 08.05.2007р. в порядку ст.77 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

26.08.2005р. між СПД ОСОБА_1
та  ВАТ „Ізмаїлавтотранс”  було укладено договір оренди, згідно якого
відповідач зобов'язувався прийняти  в оренду
пасажирський мікроавтобус ГАЗ -322132, реєстраційний номер НОМЕР_2, яким
позивач володіє на підставі генеральної довіреності від 20.07.2004р.

Як стверджує позивач, автобус
відповідав всім технічним характеристикам та вимогам.  Головною умовою укладення договору оренди
була та обставина, що у випадку якщо позивач виграє тендер, то автобус позивача
і буде обслуговувати автобусний маршрут. В зв'язку з цими умовами позивач
стверджує, що він передав відповідачу в оренду транспортний засіб безкоштовно.

В листопаді 2005р. відбувся міський
тендер, на якому відповідач переміг та отримав право на обслуговування
автобусного маршруту НОМЕР_3після чого, згідно раніше досягнутої домовленості
та раніше укладеного договору оренди транспортного засобу позивача, за
ініціативою відповідача між сторонами було укладеного договір НОМЕР_4на
обслуговування автобусного маршруту автотранспортним засобом позивача.

За пропозицією відповідача вказаний
договір було укладено строком на 6 місяців
по 26.05.2006р., за умови подальшого продовження договору до закінчення
строку оренди мікроавтобуса.

Позивач наполягає, що за весь час
обслуговування автобусного маршруту НОМЕР_3 з його боку не було жодного
порушення умов договору, що давали би підстави для розірвання з ним договору
або не продовження строку його дії.

Крім того, позивач повідомив, що
24.05.2006р. представник відповідача викликав його до себе та вручив
лист-повідомлення НОМЕР_5, в якому повідомив, що в зв'язку з тим, що
закінчується строк договору по обслуговуванню автобусного маршруту НОМЕР_3,
позивачу необхідно здати подорожний  лист
до відділу експлуатації підприємства, а також було запропоновано в місячний
термін здати відповідачу тимчасовий реєстраційний талон на його автомобіль,
який позивач отримував в МРЕВ на ім'я ВАТ „Ізмаїлавтотранс”.

В обґрунтування позовних вимог
позивач посилається на ст.ст. 525, 526
Цивільного кодексу України, ст. 651 Господарського кодексу України,
згідно яких одностороння відмова від виконання або одностороння зміна його умов
не допускається, та зобов'язання повинно виконуватися належним чином.

Позивач стверджує, що він
неодноразово намагався передати транспортний засіб орендарю, однак він постійно
відмовлявся від цього. 12.03.2007 р. позивач ще раз направив на адресу
відповідача лист з актом прийому-передачі, але отримав відмову.

Відповідач позовні вимоги не
визнає, мотивуючи наступним.

Дійсно, між ВАТ „Ізмаїлавтотранс”
та СПД ОСОБА_1 було укладено договір оренди від 26.08.2005р. строком на 1 рік
та 11 місяців.

Згідно вказаного договору
орендодавець -СПД ОСОБА_1 передає, а орендар ВАТ „Ізмаїлавтотранс” приймає
транспортний засіб в користування -автомобіль ГАЗ 322132 держ.НОМЕР_2 згідно
акту прийому-передачі. Однак, акт прийому-передачі  відсутній, на неодноразові звернення ВАТ
„Ізмаїлавтотранс”  щодо оформлення акту
прийому-передачі СПД ОСОБА_1 відмовлявся.

Після проведення тендера між
сторонами було укладено договір НОМЕР_4 від 24.11.2005р. на обслуговування
автобусного маршруту строком на 6 місяців, позивач знав, що строк договору
закінчується 24.05.2006р., при укладенні договору будь-яких претензій з боку
позивача не було, протоколу розбіжностей також позивачем не пред'являлось, про
закінчення строку договору позивача було повідомлено листом НОМЕР_5 від
24.05.2006р.

Щодо договору оренди транспортного
засобу, як просить позивач, прийняти рішення яким зобов'язати ВАТ
„Ізмаїлавтотранс”  належним чином
виконати свої зобов'язання по договору оренди автомобіля ГАЗ 322132 держ.
НОМЕР_6 з використанням його для перевезення пасажирів, відповідач зазначає, що
враховуючи рішення господарського суду Одеської області від 01.11.2006р. по
справі №9/281-06-8056, в якому суд відмовив в задоволенні позовних вимог, так
як позивач не оформив і до цього часу акт прийому-передачі транспортного
засобу, ВАТ „Ізмаїлавтотранспорт” не може оформити документи належним чином по
договору оренди, тому що юридично не користується даним транспортним
засобом.

Крім того, ВАТ „Ізмаїлавтотранс”
вважає, що даний договір оренди повинно бути визнано недійсним виходячи з  наступного.

Згідно п. 1 договору оренди,  а також ст. 759 Цивільного кодексу України,
орендодавець передає, а орендар приймає транспортний засіб у тимчасове
користування за актом прийому-передачі, який є однією з істотних умов договору
оренди, який СПД ОСОБА_1 не оформив у відповідності з діючим законодавством.

Згідно ст. 765 Цивільного кодексу
України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування
негайно або у строк, встановлений договором найму.

В даному випадку строк передачі
майна договором не встановлений, з чого ВАТ „Ізммаїлавтотранс” робить висновок,
що транспортний засіб за актом прийому-передачі повинен бути переданий негайно
після укладення договору оренди, що СПД ОСОБА_1 зроблено не було.

На думку позивача за зустрічним
позовом, це є порушенням однієї із істотних умов договору, а також ст. 765
Цивільного кодексу України.

В зв'язку з цим ВАТ
„Ізмаїлавтотранс” стверджує, що оскільки передача майна є однією з істотних
умов договору оренди, а порушення вказаних умов є підставою для визнання
договору недійсним, договір оренди від 26.08.2005р. повинний бути визнаний
недійсним.

Заслухавши пояснення представників
сторін, оцінивши наявні в матеріалах та досліджені в судовому засіданні докази,
суд прийшов до наступних висновків.

Для правильного та всебічного вирішення даного спору, суд вважає за
необхідне звернутися до правової природи договірних правовідносин та підставами
правомірності застосування того або іншого нормативно-правового акту при
вирішенні спірних питань, які виникли з орендних відносин.

До орендних відносин між суб'єктами господарювання застосовуються
відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом України.

Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс
України. Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові
відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій
самостійності їх учасників.

Одною з основних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Домовленість сторін при укладенні договору оренди майна, яке не є
державною або комунальною власністю, представляє собою вільне волевиявлення
учасників договірних відносин як наслідок реалізації цивільних прав, наданих
цивільним законодавством, та має переважне право перед бажанням однієї із
сторін застосувати тільки положення законодавства, які на його думку порушують
його права.

Відповідно до ст.283 Господарського кодексу України за договором оренди
одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві)  за плату на певний строк у користування майно
для здійснення господарської діяльності.

Згідно ст.284 Господарського кодексу України істотними умовами договору
оренди є: об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації),
строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її
індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення
орендованого майна та умови його повернення або викупу.

Відповідність чи невідповідність
угоди вимогам законодавства має оцінюватися судом стосовно того законодавства,
яке діяло на момент укладення спірної угоди.

На момент укладення договору оренди
діяв Цивільний кодекс України від 16.01.2003р. та Господарський кодекс України
від 16.01.2003р..

Згідно Роз'яснень ВГСУ від 12.03.99
р. № 02-5/111 „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з
визнанням угод недійсними” (з подальшими змінами та доповненнями) вирішуючи
спори про визнання угод недійсними, суд повинен встановити наявність тих
обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання
відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону,
додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою та інші
обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно ст.638 Цивільного кодексу
України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови,
що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а
також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути
досягнуто згоди.

Відповідно до цієї норми  підставою для укладення договору є досягнення
сторонами згоди з усіх істотних умов договору, при цьому істотними умовами
договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні
або необхідні для договорів даного виду.

Відповідно до ст.765 Цивільного
кодексу України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у
користування негайно або у строк, встановлений договором найму. Ця стаття
закріплює обов'язок наймодавця надати наймачеві майно в стані, який відповідає
договору і призначенню майна. Ця умова договору найму є істотною. Без неї
договір не може вважатися укладеним.

Згідно ст.766 Цивільного кодексу
України якщо наймодавець не передає наймачеві майно, наймач має право за своїм
вибором: вимагати від наймодавця передання майна і відшкодування збитків або
відмовитися від договору найму і вимагати відшкодування завданих йому збитків.

Як вбачається з матеріалів справи,
ні орендар не вимагав передачі орендованого майна, ні орендодавець до подачі
позову не вимагав прийняти орендоване майно.

Крім того, аналіз положень договору
оренди дає можливість суду встановити факт відсутності істотних умов договору
оренди, передбачених законодавством.

Згідно ч.3 ст.215 Цивільного
кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але
одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом
недійсним.

Ст. 236 Цивільного кодексу України
передбачено, що правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його
вчинення.

Відповідно до ст.203 Цивільного
кодексу України правочин має бути спрямований на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Як встановлено розглядом справи,
необхідність укладення даного договору оренди була викликана необхідністю
укладення договору НОМЕР_4 на обслуговування автобусного маршруту, але цей
договір припинив свою дію в наслідок закінчення строку, на який він був
укладений.

На підставі вищевикладеного, суд
вважає, що первісний позов не підлягає задоволенню, а зустрічний позов слід
задовольнити.

Витрати по сплаті держмита та
інформаційно-технічному забезпеченню судового процесу віднести за рахунок
відповідача за зустрічним позовом, на підставі ст.ст. 44, 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 82-85 ГПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

1.          В задоволенні позову відмовити.

2.          Зустрічний позов задовольнити.

3.          Визнати недійсним договір оренди від
26.08.2005р., укладений  між СПД ОСОБА_1
та  ВАТ „Ізмаїлавтотранс”.

4.          Стягнути з СПД ОСОБА_1(АДРЕСА_1) на
користь  ВАТ „Ізмаїлавтотранс” (68600 м.
Ізмаїл вул. Чехова, 4 , код 03115040 р/р 1 ФАБ „Південний” в м.
Ізмаїлі МФО 328890) витрати по сплаті державного мита в сумі 85 /вісімдесят
п'ять/ грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в
сумі 118 /сто вісімнадцять/ грн.

Рішення набирає чинності в порядку
ст. 85 ГПК України.

Накази видати після набрання рішення
законної сили.

Суддя