ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" квітня 2007 р.
Справа  № 15/67-07-1287А

11 год. 56 хв.                                                                                   м. Одеса

Господарський суд Одеської області у складі:

головуючого судді                         Петрова В.С.

при секретарі                                  Стойковій М.Д.

За участю представників сторін:

від позивача –             Берлінський Ю.Є.;

від відповідача –         Тесліна Н.О.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Приватного малого підприємства „Петрол-Форвардінг” до Березівської міжрайонної державної податкової інспекції Одеської області про визнання рішення недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Приватне мале підприємство „Петрол-Форвардінг” звернулось до господарського суду Одеської області з адміністративним позовом про визнання недійсним рішення Березівської міжрайонної державної податкової інспекції Одеської області про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 30.11.2006 р. № /0 на суму 20676,75 грн., посилаючись на неправомірність застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій у зв'язку з відсутністю порушень позивачем вимог Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 12 лютого 2007 р. відкрито провадження в адміністративній справі № 15/67-07-1287А та призначено попереднє засідання.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 27 лютого 2007 р. у справі № 15/67-07-1287А закінчено підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

Відповідач з позовом не згоден з підстав, викладених у письмових запереченнях на  позов (а.с. 25-27), посилаючись при цьому на правомірність застосування штрафних (фінансових) санкцій та просить суд в задоволенні позову відмовити.

У зв’язку з набранням 01 вересня 2005 р. чинності Кодексом адміністративного судочинства України господарський суд Одеської області зазначає, що згідно п. 6 розділу VII Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України до початку діяльності окружного адміністративного суду адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішуються відповідним господарським судом за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд встановив наступне.

25 листопада 2006 р. співробітниками ДПА в Одеській області проведено перевірку АЗС щодо контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері готівкового та безготівкового обігу суб’єктами підприємницької діяльності, яка розташована за адресою: смт. Іванівка, пров. Південний, б/н  та належать позивачу.

За результатами перевірки ДПА в Одеській області складений акт № 0001544 від 25 листопада 2006 р., яким встановлені порушення позивачем вимог п. 1, п. 13 ст. 3 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”.

Відповідно до вказаного акту перевірки позивачу було запропоновано прибути до Березівської МДПІ Одеської області 04.12.2006 р. о 10 год. 00 хв. та вказано, що у разі неявки керівника або особи, що його заміщає, питання про розгляд та застосування штрафних санкцій та розгляд справи про адміністративне правопорушення будуть розглянуті без їх участі.

Проте, 30.11.2006 р. Березівською міжрайонною державною податковою інспекцією Одеської області було прийнято рішення № /0 про застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 20 676,75 грн., яке було направлено на адресу відповідача супровідним листом № 10031/10/23-60 від 05.12.2006 р.

Так, позивач звернувся до Березівської МДПІ Одеської області з письмовими запереченнями № 43 від 15.12.2006 р. до акту перевірки  № 0001544 від 25.11.2006 р., але відповіді на заперечення позивача відповідач не надав.

Як встановлено судом, підставою для прийняття відповідачем оскаржуваного позивачем рішення про застосування штрафних (фінансових) стали виявлені ДПА в Одеській області під час перевірки порушення, а саме: виявлено факт непроведення розрахункової операції через реєстратор розрахункових операцій на суму 35,5 грн. та факт незабезпечення відповідності суми готівкових коштів, вказаних у денному звіті реєстратора розрахункових операцій на суму 4 135,35 грн.

Так, згідно акту перевірки сума готівкових коштів на місці проведення розрахунків встановлює 5720,65 грн., а згідно показників „Х”-денного звіту РРО –1585,3 грн. Таким чином, перевіркою було встановлено суму невідповідності в розмірі 4135,35 грн.

Відповідно до ст.2 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” місцем проведення розрахунків є місце, де здійснюються розрахунки із покупцем за продані товари (надані послуги) та зберігаються отримані за реалізовані товари (надані послуги) готівкові кошти, а також місце отримання покупцем попередньо оплачених товарів (послуг) із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо.

Як, зазначає позивач, на момент перевірки окремо від касового апарату знаходились грошові кошти в розмірі 3945,85 грн., які є сумою виручки за попередній день. Також відповідно до пояснень позивача підприємство має цілодобовий режим роботи, при цьому касовим днем вважається час з 08 год. 00 хв. поточного дня до 08 год. 00 хв. наступного дня. Обнульовання касового апарату та зняття Z-звіту за добу проходить при перезміні. Здача виручки за добу проводиться матеріально-відповідальною особою –директором АЗС. Але, у зв’язку з тим, що перевірка була проведена 25.11.2006 р. в суботу, тобто день, який є небанківським та вихідним для відповідальної за здачу виручки особи –директора АЗС, виручка за попередній день зберігалася на АЗС.

Так, вся наявна готівка за 25, 26 та 27 листопада 2006 р. була здана позивачем до каси банку 27.11.2006 року в понеділок, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою АППБ „Аваль” за 27.11.2006 р., відповідно до якої датою останнього руху по рахунку є 24.11.2006 р., тобто за вказані дні ніяких фінансових операцій по рахунку позивача не проводилось.

Вищезазначене підтверджується наявними в матеріалах справи прибутковим касовим ордером ПМП „Петрол” за 25.11.2006 р. і Z-звітом № 1836 за 25.11.2006 р., згідно яких сума виручки за попередній перевірці день –25.11.2006 р. складає 3945,85 грн. та відповідно занесена до фіскальної пам’яті РРО, а також письмовими поясненнями оператора - Істратової Т.М., в присутності якої проводилась перевірка.

При цьому слід зазначити, що чинним законодавством не заборонено зберігання на підприємстві інших грошових коштів, окрім виручки за поточний день.

Таким чином, при встановленні суми невідповідності наявних готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті реєстратора розрахункових операцій в розмірі  4135,35 грн., відповідачем неправомірно віднесено до суми невідповідності суму виручки за попередній день перевірці день в розмірі 3945,85 грн. У зв'язку з цим фактична сума невідповідності складає 189,50 грн.

Відповідно до п. 13 ст. 3 Закону України ”Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані забезпечувати відповідність сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті реєстратора розрахункових операцій, а у випадку використання розрахункової книжки –загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня.

Згідно ст. 22 Закону України ”Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг у разі невідповідності суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті, а у випадку використання розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня, до суб'єктів підприємницької діяльності застосовується фінансова санкція у п'ятикратному розмірі суми, на яку виявлено невідповідність.

Отже, виходячи з вищевикладеного, до позивача має бути застосовані фінансові санкції в розмірі 947,50 грн. (189,50 грн. х 5).

Щодо порушень позивачем, на думку відповідача, вимог п. 1. ст. 3 Закону України ”Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” суд зазначає наступне.

Як зазначено в акті перевірки ДПА в Одеській області, в порушення вимог п. 1. ст. 3 Закону України ”Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” позивачем не проведено розрахункову операцію на суму 35,50 грн. щодо закупівлі 10 літрів бензину А-92 через реєстратор розрахункових операцій.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що чек по вказаній  операції було вибито, але не отримано працівниками ДПА та зазначає, що підтверджується контрольно-касовою стрічкою. Проте, в підтвердження зазначеного позивач не надав жодних доказів, у зв’язку з чим такі посилання до уваги судом не приймаються. Так, відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до п. 1 ст. 3 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

Згідно п. 2 ст. 13 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.

Таким чином, з урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає що позивачем правомірно нараховано позивачу штрафні санкції за непроведення розрахункової операції через реєстратор розрахункових операцій на суму 35,50 грн.

Щодо решти частини застосованих відповідачем до позивача фінансових санкцій на суму 19 551,75 грн. (20 676,75 грн. - 1 125,00 грн.), то суд зазначає, що відповідач, заперечуючи проти позову, не довів суду правомірність застосування ним до позивача фінансових санкцій на суму 19 551,75 грн., у зв'язку з чим, на думку суду, відповідачем неправомірно застосовані до позивача фінансові санкції в розмірі 19 551,75 грн.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відтак, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що рішення відповідача № /0 від 30.11.2006 р. про застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 20 676,75 грн. підлягає визнанню недійсним в частині застосування до позивача фінансових санкцій на суму 19 551,75 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб’єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та й спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а згідно ст. 105 КАС України позивач має право вимагати скасування або визнання нечинним рішення відповідача –суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень, а також заявляти інші вимоги на захист прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин.

Відповідно до ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб’єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб’єктів владних повноважень.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює  докази,  які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому,  всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює  наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини,  що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх  представників, показань свідків, письмових  і речових  доказів,  висновків експертів.

Враховуючи вищевикладене та оцінюючи надані докази в сукупності, господарський суд вважає, що позовні вимоги Приватного малого підприємства „Петрол-Форвардінг” обґрунтовані частково та відповідають вимогам чинного законодавства, у зв’язку з чим підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов Приватного малого підприємства „Петрол-Форвардінг” до Березівської міжрайонної державної податкової інспекції Одеської області про визнання рішення недійсним задовольнити частково.

2.          Визнати недійсним рішення Березівської міжрайонної державної податкової інспекції Одеської області № /0 від 30.11.2006 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 20 676,75 грн. в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 19 551,75 грн.

3.          В решті частини позовних вимог відмовити.

Постанову суду може бути оскаржено в порядку передбаченому ст. 186 КАС України.

Постанова суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови складено 11.05.2007 р.

Суддя