ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"04" травня 2007 р.
Справа №  02/505а

Господарський суд Черкаської області
в складі: головуючого судді Пащенко А.Д.,
із секретарем судового засідання Давиденко В.Г.

за участю представників: позивача:
ОСОБА_2 -за довіреністю,  відповідача:
Житнікова Т.І. -за довіреністю, третьої
особи: Борисов Ю.Б. -за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Черкаси справу

за позовом приватного підприємця ОСОБА_1

до виконавчого комітету Черкаської
міської ради,

третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:
Управління містобудування та архітектури Черкаського міськвиконкому,

про визнання
протиправним та скасування рішення та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Заявлено вимогу про визнання
протиправним та скасування рішення Виконавчого комітету Черкаської міської ради
НОМЕР_1 від 10 січня 2007 року “Про демонтаж самочинно встановлених
рекламоносіїв” за визначеними у вказаному рішенні адресами та про зобов'язання
відповідача розглянути заявки позивача від 07.11.2005 року на надання дозволів
на розміщення реклами і надати позивачу мотивоване рішення. В обґрунтування
позовних вимог  (а.с. 2, 3, 86, 87)
позивач вказує на те,  що оспорюване
рішення відповідача прийняте з порушенням вимог чинного законодавства, порушує
права  власності позивача на рекламні
конструкції, оскільки відповідачем не було завчасно повідомлено позивачу про
прийняття такого рішення і  рекламні
конструкції знищені;  заявка позивача на
розміщення рекламних  конструкцій  не розглядалася протягом більше року, тому
позивач, в очікуванні обіцяного дозволу,
встановив рекламні конструкції;
позивач вважає, що відповідачу не надано право приймати рішення про
демонтаж рекламних конструкцій, оскільки Законом України “Про місцеве
самоврядування” встановлено лише право органів місцевого самоврядування
надавати дозволи на їх розміщення.

Позивач та його представник у
судовому засіданні 04.05.2007 року позовні вимоги підтримав частково, просив
визнати протиправним і скасувати оспорюване рішення відповідача  НОМЕР_1 від 10.01.2007 року “Про демонтаж
самочинно встановлених рекламоносіїв” та пояснив, що оспорюване рішення
відповідача прийняте без законних підстав, оскільки в пункті 13 статті 30  Закону України “Про місцеве самоврядування”
встановлено лише право органів місцевого самоврядування надавати дозволи на їх
розміщення і відсутнє право  демонтувати,
знищувати рекламні щити, які є власністю позивача,  оспорюване рішення грубо порушує права
позивача, так як прийняте без попередження позивача про демонтаж, в зв'язку з
чим  частина рекламних щитів були
пошкоджені і не підлягають відновленню. В частині вимоги про зобов'язання
відповідача розглянути заявки позивача на надання дозволів на розміщення
реклами  позивач пояснив, що не може
надати докази вручення таких заявок відповідачу, так як вони у позивача не  збереглися.

Відповідач  у відзиві на позов від 31.01.2007 року
заперечив проти  вимоги позивача про
надання дозволів на розміщення реклами з мотивів пропуску позивачем строку
позовної давності для звернення з таким позовом до суду; вимогу позивача про
визнання протиправним та скасування рішення НОМЕР_1 від 10 січня 2007 року
відповідач не визнає з тих підстав, що рекламоносії позивачем встановлено без
необхідних дозволів, а слова: „власника яких встановити неможливо” у
оспорюваному рішенні не стосуються позивача, так як згідно даного рішення
відповідачем проводиться демонтаж рекламоносіїв не тільки позивача, а й інших.

Управління містобудування та
архітектури Черкаського міськвиконкому не подало суду письмового пояснення по
предмету спору.  Представник третьої
особи  у судовому засіданні пояснив, що
рішення про демонтаж рекламоносіїв приймалися на підставі п.8.7 Рішення
Черкаської міської ради як таких, власника яких встановити неможливо, оскільки
на демонтованих рекламоносіях не було маркування і відповідач не знав, кому
вони належать, хоча  позивачу особисто
повідомлялося про демонтаж рекламних щитів, які він встановив  без дозволу, тобто незаконно, і продовжує
встановлювати;  що такі дії завдають
збитків місцевому бюджету, порушують правила розміщення рекламоносіїв.

У судовому засіданні оголошувалася
перерва із 20.04.2007р. по 04.05.2007р.

Оцінивши докази у справі в їх
сукупності, заслухавши пояснення і доводи представників сторін та третьої
особи, суд  встановив наступне.

Виконавчий комітет Черкаської
міської ради прийняв рішення від 10.01.2007 року НОМЕР_1 “Про демонтаж
самочинно встановлених рекламоносіїв”,
яке оспорюється підприємцем ОСОБА_1 (далі “оспорюване рішення”).

У цьому рішенні вказано, що
воно  прийняте відповідно до пункту 13
статті 30 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”.  Також у ньому зазначено,  що згідно з пунктом 8.7. Правил розміщення
зовнішньої реклами у м. Черкаси, затверджених рішенням Черкаської міської ради
від 16.06.2005 року № 8-198,  демонтажу
підлягають самовільно розміщені спеціальні конструкції або рекламоносії (відсутність
дозволу) за вказаними у рішенні адресами.

Згідно частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України  у
справах про оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні
суди повинні перевіряти, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень,
та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2)          з використанням повноваження з метою,
з якою це повноваження надано;

3)          обгрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення ) дії;

4)          безсторонньо (неупереджено);

5)          добросовісно;

6)          розсудливо;

7)          з дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8)          пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод
та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9)          з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення;

10)          своєчасно,  тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 1 статті 16 Закону
України “Про рекламу” розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах
провадиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських,
селищних, міських рад, та в порядку, встановленому цими органами на підставі
типових правил,  що затверджуються
Кабінетом Міністрів України.

Постановою КМУ від 29 грудня 2003
року № 2067 затверджено “Типові
правила розміщення зовнішньої реклами”, у пункті 1 яких  вказано, що ці Правила регулюють відносини,
що виникають у зв'язку з розміщенням зовнішньої реклами у населених пунктах, та
визначають порядок надання дозволів на розміщення такої реклами. Відповідно
до  пункту 3 Правил зовнішня реклама
розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими
органами  сільських, селищних, міських
рад відповідно до цих Правил.

Відповідно до пункту 24 Типових
правил виданий в установленому порядку дозвіл є підставою для розміщення
зовнішньої реклами та виконання робіт, пов'язаних з розташуванням  рекламного засобу.

Черкаською міською радою на восьмій
сесії було прийнято рішення № 8-198 від 16.06.2005 року “Про затвердження
Правил розміщення зовнішньої реклами  у
м. Черкаси”, на виконання Закону України “Про рекламу”, відповідно до постанови
КМУ № 2067 від 29.12.2003 року.

Із матеріалів справи вбачається, що
позивач дійсно  встановив рекламні
конструкції  за вказаними у оспорюваному
рішенні адресами (за винятком  пункту
1.1.11,  де рекламний щит відсутній) без
відповідних дозволів, належним чином оформлених, тобто, позивачем порушено
порядок розміщення зовнішньої реклами.
Суду не подано доказів звернення до відповідача за отриманням дозволу в
установленому законом порядку. Позивачем не було оскаржено бездіяльність
відповідача після листопада 2005 року, коли,
за  доводами позивача, він
звертався до відповідача за отриманням дозволу на розміщення реклами.

Однак, суд вважає,  що прийняте відповідачем рішення НОМЕР_1 від
10.01.2007 року “Про демонтаж самочинно встановлених рекламоносіїв”,  яке оспорюється  позивачем, прийняте з порушенням вимог
Конституції України та чинного законодавства, виходячи із наступного.

Згідно частини 2 статті 19
Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування,
їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 13 пункту
“а”  статті 30 Закону України “Про
місцеве самоврядування в Україні”  до
власних (самоврядних) повноважень
виконавчих органів міських рад
відносяться повноваження по наданню дозволу в порядку, встановленому
законодавством,  на розміщення реклами.   Це положення відповідає приписам  статті 16 Закону України “Про рекламу”  та
пункту 3 Типових    правил розміщення
зовнішньої реклами щодо правомірності розміщення зовнішньої реклами у населених
пунктах  лише на підставі дозволів, що
надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад.

Разом з тим, у жодному із названих
законів не передбачено право виконавчого комітету міської ради демонтувати уже
встановлені рекламні конструкції.

В пункті 46 Типових  правил розміщення зовнішньої реклами
вказано,  що у разі порушення порядку
розповсюдження та розміщення реклами уповноважена особа органу,  який здійснює контроль  за додержанням цих Правил, звертається  до розповсюджувача зовнішньої реклами з
вимогою усунення порушень у визначений строк.
У разі невиконання цієї вимоги орган, який здійснює контроль, подає
інформацію спеціально уповноваженому
органу виконавчої влади  у сфері
захисту прав споживачів  у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів України.

Суду не подано доказів виконання
відповідачем вимог цих Правил,  не подано
доказів надіслання позивачу (що в даному випадку є розповсюджувачем реклами)
вимоги про усунення порушень у розповсюдженні реклами у встановлений строк.

Згідно частини 2 статті 71
Кодексу  адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних повноважень
обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності  покладається на
відповідача, якщо він заперечує  проти
адміністративного позову.

Суд вважає, що відповідач не довів
правомірність прийняття оспорюваного рішення, не довів  наявність достатніх правових підстав для
прийняття  такого рішення.

Посилання відповідача на пункт 8.7.
Правил розміщення зовнішньої реклами у м. Черкаси, затверджених рішенням
Черкаської міської ради № 8-198 від 16.06.2005 року, та на Положення про порядок
демонтажу, обліку, збереження, оцінки та реалізації засобів зовнішньої реклами
та інформації,  затверджене цим же
рішенням ради,  суд вважає безпідставним,  оскільки не може застосовуватися
нормативно-правовий акт, який суперечить закону чи Конституції України, навіть
якщо він не визнаний протиправним чи нечинним в установленому законом
порядку.

Одночасно суд зазначає, що навіть
якщо припустити можливість застосування відповідачем Положення про порядок
демонтажу, обліку, збереження, оцінки та реалізації засобів зовнішньої реклами
та інформації, затвердженого рішенням Черкаської міської ради № 8-198 від
16.06.2005 року,  то відповідач не довів
відповідність прийнятого ним рішення НОМЕР_1 від 10 січня 2007 року вимогам
вказаного Положення,  оскільки у цьому
Положенні (а.с. 72-73)  чітко виписано
порядок  розгляду питання про
необхідність демонтажу  об'єктів
зовнішньої реклами,  прийняття рішення з
цього питання,  його реалізації та
виконання.

Зокрема, відповідач не подав суду
доказів  винесення припису про
порушення  позивачем правил  розміщення зовнішньої реклами  та надіслання позивачу такого припису
замовленою кореспонденцією,  відсутнє
повідомлення позивачу про встановлений термін на самостійний демонтаж
рекламоносіїв самим позивачем,   як то
вимагається Положенням.

Виходячи із викладеного, суд
приходить до висновку, що оспорюване позивачем рішення виконавчого комітету
Черкаської міської ради   НОМЕР_1 від 10
січня 2007 року є протиправним і підлягає до скасування відповідно до пункту 1
частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України. В решті
вимог адміністративний позов підприємця
ОСОБА_1  не підлягає до
задоволення в зв'язку з недоведеністю
обґрунтованості його вимог.

На підставі частини 3 статті 94 КАС
України  на користь позивача підлягає
стягненню із  місцевого бюджету  м. Черкаси
судовий  збір  в сумі
1 грн. 70 коп.

Виходячи з викладеного, керуючись
статтями  94, 160-163 КАС України,
суд

ПОСТАНОВИВ:

1.
Позов задовольнити  частково.

2. Визнати протиправним та скасувати
рішення Виконавчого комітету Черкаської міської ради від 10 січня 2007 року
НОМЕР_1 «Про демонтаж самочинно встановлених рекламоносіїв».

3.          В решті позову відмовити.

4. Стягнути із  місцевого бюджету м. Черкаси через
Черкаське  відділення  Державного казначейства України на користь
приватного підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2)
витрати на сплату  судового збору  в сумі 1 грн. 70 коп.

Заява про апеляційне оскарження постанови
суду може бути подана до Київського
апеляційного адміністративного суду через господарський суд Черкаської
області протягом 10 днів з дня  складення
постанови в повному обсязі,  апеляційна
скарга на постанову суду подається протягом 20 днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.

Суддя
А.Д.Пащенко

Постанова складена в повному обсязі

14.05.2007 року