ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2007                                                                                             Справа № 27/254

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:                   головуючого судді –Тищик І.В.- доповідач,

суддів –Сизько І.А., Верхогляд Т.А.

при секретарі –Чоха Є.О.

за участю представників

позивача –Гармаш Л.М.

відповідача-1 Штишенко М.К.

відповідача-2 –не з’явився

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Дніпропетровську, м. Дніпропетровськ на рішення господарського суду Дніпропетровської  області від 19.10.2006 року у справі № 27/254

за позовом Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Дніпропетровську, м. Дніпропетровськ

до  державного підприємства „Виробниче об’єднання Південний машино-будівний завод ім. О.М.Макарова”, м. Дніпропетровськ

приватного підприємства „Гарант”, м. Дніпропетровськ

про визнання договору недійсним,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 19.10.2006р. у справі №27/254 (суддя Татарчук В.О.) в позові про  визнання недійсним договору №1954-р/131 від 03.11.2003р., укладеного між відповідачами, як такого, що суперечить інтересам держави, на підставі ст. 49 ЦК України відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано недоведеністю в діях ПП „Гарант” при укладанні та виконанні спірного договору мети завідомо суперечної інтересам держави та суспільства.

Не погодившись з рішенням господарського суду, позивач –СДПІ у м. Дніпропетровську, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначене рішення суду.

При цьому апеляційна скарга посилань на порушення норм чинного законодавства, яких припустився господарський суд при винесенні рішення, не містить; скаржник повністю повторює доводи позовної заяви.

Відповідач-1 у запереченнях на апеляційну скаргу послався на законність і обґрунтованість рішення господарського суду;  необґрунтованість і безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просив залишити рішення без змін, апеляційну скаргу -  без задоволення.

Відповідачем-2 заперечення на апеляційну скаргу надані не були; представник відповідача-2 у судове засідання не з’явився; повістка про виклик у судове засідання надсилалася підприємству за адресою, що являється юридичною адресою підприємства згідно державного реєстру та Статуту приватного підприємства (п.8 ст. 35 КАСУ).

Розгляд справи здійснюється за правилами Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАСУ) відповідно до п.6 Розділу VІІ Прикінцеві та перехідні положення цього Кодексу.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини  ухвали.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню в силу наступного:

03.11.2003р. між ДП „Південний машинобудівний завод” (покупець) та приватним підприємством “Гарант” (продавець) був укладений договір купівлі-продажу пального за №1954-р/131; сторонами за договором було досягнуто згоди за всіма істотними умовами договору купівлі-продажу товарів (найменування, кількість, вартість), що вбачається з договору, податкових та видаткових накладних.

Умови угоди було виконано обома сторонами в повному обсязі. Відповідно до вказаних документів ПП „Гарант” було поставлено, а ДП „Південний машинобудівний завод” - прийнято та оплачено пальне (дизпаливо та бензин А-76) на загальну суму 37972,84 грн. (в тому числі ПДВ –6328,81грн.), що підтверджується платіжним дорученням №4777 від 05.11.2003р.

Скаржник вважає, що зазначена угода підлягає визнанню недійсною, як така, що укладена з метою, яка за відомо суперечить інтересам держави та суспільства.

В силу ст.49 ЦК УРСР (норми якої діяли на час виникнення спірних правовідносин) недійсною є угода, укладена з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, яка порушує основні принципи існуючого суспільного ладу.

Якщо угода укладена з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання угоди обома сторонами –в доход держави стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання угоди однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею і все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї з сторін все одержане нею за угодою повинно бути повернуто другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується в доход держави.

Таким чином, правові наслідки такої угоди залежать від наявності умислу – у обох сторін чи однієї, від виконання угоди –обома сторонами чи однією.

В обґрунтування умислу у ПП „Гарант” скаржник посилається на те, що оспорювана угода укладалася ним з наміром приховати отримані за угодою грошові кошти від оподаткування, про що свідчить рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська у справі №2-2191, відсутність підприємства за юридичною адресою, відсутність відповідного дозволу на виготовлення печаток та штампів у дозвільній системі Ленінського РВ.

Дані посилання скаржника не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів.

Матеріали справи не містять доказів того, що в період укладання та виконання спірної угоди підприємством не подавалася податкова звітність та не сплачувалися податки. Натомість матеріалами справи посвідчуються факт декларування відповідачем-2 податкових зобов’язань з податку на додану вартість у жовтні та листопаді 2003р. (саме за податковий період, в якому укладався та виконувався спірний договір).

Не підтверджується наявність такої мети і рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.04.2005р. по справі №2-2191.

Вказаним рішенням визнаються недійсними установчі та засновницькі документи ПП „Гарант” з 22.05.2003р. у зв’язку з перереєстрацією на підставну особу, первинні та податкові документи з реквізитами ПП „Гарант” за підписом Овсянкіна Ігоря Валентиновича.

У рішенні районного суду відсутні обставини, встановлені на підтвердження того, що укладаючи спірну угоду, сторони діяли з метою, яка суперечила інтересам держави та суспільства, внаслідок чого, у даному випадку не можуть бути застосовані приписи ч. 4 ст. 35 ГПК України (ст.72 КАС України).

Надаючи оцінку рішенню районного суду, колегія суддів враховує, що мотивувальна частина рішення (на яку посилається скаржник) у справі №2-2191 є оцінкою наданих суду доказів, а не фактом, який не потребує доказування.

З матеріалів справи убачається, що засновником і власником ПП „Гарант” являлася Кононова Л.П. і саме її підписи (а не Овсянкіна І.В., первинні документи за підписом якого визнані недійсними Ленінським районним судом) містяться на спірному договорі, податкових та видаткових документах. Доказів, якими б спростовувались дані обставини, позивачем не надано.

Сам факт скасування установчих та засновницьких документів підприємства не тягне за собою недійсності всіх угод, укладених таким підприємством з моменту його державної реєстрації і до моменту виключення останнього з державного реєстру.

Не можуть свідчити про наявність у відповідачів умислу при укладенні договору купівлі-продажу такі обставини як відсутність за юридичною адресою відповідача-2 та неотримання останнім дозволів на виготовлення печаток і штампів; рівно як не можуть дані обставини являтися і підставою для визнання угоди недійсною, оскільки твердження про підписання первинних документів невстановленими особами та скріплення їх підробною печаткою підприємства ґрунтуються лише на припущеннях позивача.

Необґрунтованим вважає колегія суддів і твердження позивача про те, що податкова декларація за листопад 2003 року містить показники, які не підтверджені первинними документами, позаяк здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів чинним законодавством покладено на податкові органи, які наділені відповідними повноваженнями щодо реалізації своїх функцій та завдань, як то: правом проведення перевірок фінансово-господарської діяльності суб’єктів господарювання за відповідні звітні періоди, донарахування сум податків у випадку заниження останніх, застосування штрафних (фінансових) санкцій тощо.

За викладених обставин наявність при укладенні спірної угоди у відповідача-2 умислу на приховування доходів від оподаткування та мети, яка б суперечила інтересам держави та суспільства, не можна вважати доведеною.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду прийнято за всебічним, повним та об’єктивним розглядом в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, внаслідок чого підстави для скасування останнього відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 160, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.10.2006 року у справі № 27/254 залишити без змін, а апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Дніпропетровську - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом одного місяця до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий                                                                           І.В.Тищик

Судді                                                                                        І.В.Сизько

Т.А.Верхогляд