ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:
Мачульського Г.М.

суддів:
Волковицької Н.О.

Шаргала В.І.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні

касаційну скаргу
Приватного підприємства "Стіл"

на  постанову
Дніпропетровського апеляційного господарського суду

від
21.02.2007р.

у справі
господарського суду
№ 15/298
Кіровоградської області

за позовом
Приватного підприємства "Стіл"

до

Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничої проектно-технологічної фірми "Кран-Сервіс"

про
стягнення штрафних санкцій

за участю представників

- позивача:
Смельняка О.М. (довіреність від 10.05.2007р.)

- відповідача:

Боровського В.А. (довіреність від 16.03.2007р.), -

В С Т А Н О В И В:

Оскарженою постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.02.2007р. (колегія суддів у складі: головуючого –судді Головка В.Г., суддів Логвиненко А.О., Стрелець Т.Г.) залишено без змін рішення Господарського суду Кіровоградської області від 07.12.2006р. (суддя Мохонько К.М.), яким позов задоволено частково, постановлено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничої проектно-технологічної фірми "Кран-Сервіс" на користь Приватного підприємства "Стіл" 6 000 грн. штрафу, 300 грн. сплаченого державного мита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В задоволенні решти позову постановлено відмовити.

В своїй касаційній скарзі позивач просить скасувати вказані судові рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись на порушення господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, а саме: ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України, ч.2 ст.233 Господарського кодексу України, ст.78, п.3 ч.1 ст.83 Господарського процесуального кодексу України, Роз'яснення президії ВАСУ від 18.09.1997р. №02-5/289.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач посилається на те, що він станом на 30.06.2006р. 0виконав роботи у повному обсязі, про що на адресу позивача була направлена претензія з вимогою виконати свої обов'язки згідно договору; 05.04.2007р. на виконання наказу Господарського суду Кіровоградської області відповідач перерахував позивачеві присуджені суми, виконавши рішення Господарського суду Кіровоградської області від 07.12.2006р., а відтак відповідач просить залишити рішення Господарського суду Кіровоградської області від 07.12.2006р. і постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.02.2007р. без змін, а касаційну скаргу Приватного підприємства "Стіл" –без задоволення.

Переглянувши у касаційному порядку судові рішення, колегія суддів Вищого господарського суду України, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, між сторонами був укладений договір на виконання робіт від 15.03.2006р. Згідно умов договору виконавець (відповідач) зобов'язувався виконати монтаж, електромонтаж, пусконалагоджувальні та інші підготовчо-експлуатаційні роботи по запуску в роботу крану мостового, а замовник (позивач) зобов'язувався прийняти виконані роботи та своєчасно їх оплатити; сума договору склала 30 000 грн.; замовник здійснює попередню оплату у розмірі 50% від загальної суми; остаточні розрахунки за виконані роботи проводяться замовником згідно рахунку-фактури на підставі підписаних сторонами актів виконаних робіт протягом 5 банківських днів з дати підписання актів; виконані роботи по договору приймаються замовником з обов'язковим складанням відповідного акту прийому-передачі виконаних робіт, який підписується уповноваженими представниками сторін; договір набирає чинності з моменту підписання сторонами та діє до 31.12.2006р.

Сторонами також укладена додаткова угода №1 від 20.06.2006р. до Договору в якій пункти 3.1 і 7.4 Договору викладені в наступній редакції: "п.3.1 –термін виконання виконавцем робіт по договору встановлюється до 01.07.2006р.; п.7.4 –в разі невиконання виконавцем своїх зобов’язань по договору, недотримання терміну монтажу, електромонтажу та пусконалагоджувальних робіт по п. 3.3 виконавець сплачує замовнику штраф у розмірі повної вартості робіт, передбачених чинним договором згідно п.2.1".

Відповідач в обумовлений договором строк до 01.07.2006р. не виконав повний обсяг робіт, передбачений договором, акт здачі-приймання був підписаний сторонами тільки 20.07.2006р. а реєстрація мостового електричного крану проведена 21.08.2006р.

Прострочення виконання обумовлених договором робіт послужила причиною звернення позивача до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача штрафу в сумі 30 000 грн.

Місцевий господарський суд задовольняючи позов частково виходив з того, що строк прострочення виконаних відповідачем робіт є незначним, збитків іншим учасникам господарських відносин не завдано, докази завдання значних збитків позивачу відсутні і розмір штрафу є завищеним. Також, як зазначено  в рішенні місцевого господарського суду, посилання відповідача на невиконання позивачем п.п.6.5, 6.6 Договору не підтверджуються належними доказами, відсутність у позивача актів прийому-передачі контрольних грузів не є підставою для відмови в позові; посилання відповідача на направлення позивачу претензії від 30.06.2006р., як на підставу звільнення його від відповідальності, не підтвердились в ході розгляду справи і позивач категорично заперечив проти надходження до нього претензії, а відтак місцевий господарський суд, посилаючись на приписи ст.ст.526, 546, 547, 549, 551, 837, 854 Цивільного кодексу України, ч.2 ст.233 Господарського кодексу України дійшов до висновків про наявність правових підстав для стягнення з відповідача штрафу в розмірі 6 000 грн.

Крім того, місцевий господарський суд відмовив в затвердженні поданої сторонами мирової угоди з підстав того, що мирова угода сторін містить пункти, які суперечать як ст.78 Господарського процесуального кодексу України (п.2.1) так і роз'ясненням президії ВАСУ (п.1 в частині визначення суми 15 580 грн. із заявлених до стягнення 30 000 грн., п.4).

Апеляційний господарський суд погодився з висновками місцевого господарського суду.

Відповідно до п.1 ст.1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що рішення або постанова господарського суду прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Приймаючи рішення місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій підлягає зменшенню із 30000 грн. до 6000 грн. у зв’язку з незначним строком прострочення виконання зобов’язання, не заподіянням цим збитків учасникам господарських відносин. В оскарженій постанові суду апеляційної інстанції зазначено, що в судовому засіданні представник позивача пояснив, що збитків на момент прийняття судом рішення у справі, у зв’язку з порушенням терміну виконання зобов’язання не завдано.

Відповідно до приписів ст.83 п.3 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Таким чином такі висновки судів ґрунтуються на положеннях чинного законодавства і на правильній юридичній оцінці фактичних обставин справи оскільки суди об'єктивно оцінили що даний випадок є винятковим, при цьому виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, врахували що зобов’язання виконано з простроченням що не завдало збитків учасникам господарських відносин. Також судами враховано невідповідність розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій наслідкам порушення.

Крім того, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів про те, що мирова угода сторін містить пункти, які суперечать як ст.78 Господарського процесуального кодексу України (п.2.1) так і роз'ясненням президії ВАСУ (п.1 в частині визначення суми 15 580 грн. із заявлених до стягнення 30 000 грн., п.4), а відтак, погоджується з висновками судів що вказана мирова угода затвердженню не підлягає.

Згідно пп..3.9.6. Роз’яснення Вищого арбітражного суду України від 18.09.97 р. N 02-5/289 “Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України” господарський суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана у відповідності з її умовами, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до виникнення нового спору. Також цим пунктом визначено, що мирова угода не може вирішувати питання про права і обов'язки сторін, які можуть виникнути у майбутньому.

Отже, при ухваленні рішень суди першої та апеляційної інстанцій дійшли вичерпних юридичних висновків щодо встановлених обставин справи і правильно застосували до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Рішення судів першої та апеляційної інстанції належним чином мотивовані і за своїм змістом та формою відповідають вимогам процесуального закону.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 п.1, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Приватного підприємства "Стіл" залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.02.2007р. у справі №15/298 Господарського суду Кіровоградської області –без змін.

Головуючий суддя                                                                Г.М. Мачульський

С у д д і                                                                                     Н.О. Волковицька

В.І. Шаргало