СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23.03.07                                                                                 Справа № 9/141ад

Суддя А.Г.Ворожцов, розглянувши матеріали справи за позовом

Алчевського міського центру зайнятості –робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов’язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, м. Алчевськ Луганської області

до Державної виконавчої служби у м. Алчевську Луганської області, м.Алчевськ Луганської області

про стягнення 6661 грн. 83 коп.

в присутності представників сторін:

від позивача –Голубцова С.Ю., - гол. спец.-юрисконсульт, довіреність № б/н від 03.01.07;

від відповідача –Брильова Н.В., - ст. держ. викон., довіреність № б/н від 21.03.07

Суть спору: позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача збитків у розмірі 6661 грн. 83 коп.

Провадження у справі відкрито ухвалою господарського суду луганської області від 28.02.2007. у порядку положень Кодексу адміністративного судочинства України.

У судовому засіданні позивач письмовою заявою від 14.03.07р. № 02/2-368 змінив предмет позову та виклав його наступним чином:

1. Визнати незаконним безпідставне виправлення у постанові про відкриття виконавчого провадження від 05.07.06р. суми, яка належить до стягнення –6661,83 грн. на 666,18 грн.

2. Визнати бездіяльність ДВС у м. Алчевську під час виконавчого провадження, відкритого на підставі наказу № 3/175, виданого 14.03.06р. господарським судом Луганської області.

3. Витребувати з КП «Алчевське бюро технічної інвентаризації»інформацію щодо майна, яким володіє на праві власності ПБП «ОВО», розташованого за адресою: 94214, Луганська обл., м. Алчевськ, вул. Горького, 93.

4. Стягнути з ДВС у м. Алчевську на користь позивача 6661,83 грн.

Відповідач, ДВС у м. Алчевську, проти позову заперечує з огляду на наступне.

3 липня 2006 року до ДВС надійшла заява позивача про прийняття до примусового виконання наказу № 6/175 від 14.03.06р. господарського суду Луганської області про стягнення з приватного багато профільного підприємства «ОВО»на користь позивача 6661,83 грн.

05.07.06р. державним виконавцем було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій боржнику встановлено строк для добровільного виконання. Копії вказаної постанови направлено сторонам виконавчого провадження.

У зв’язку з невиконанням постанови у добровільному порядку, державним виконавцем були вчинені дії, направлені на примусове виконання рішення суду, а саме:

12.07.06р. накладено арешт на рахунок боржника, зазначений у виконавчому документі, але згідно з банківським повідомленням кошти на рахунку боржника відсутні.

З метою виявлення рухомого та нерухомого майна, належного боржнику на праві приватної власності, а також коштів, що знаходяться на рахунках в банківських установах та кредитних закладах, державним виконавцем були направлені запити до ДАІ, БТІ та ОДПІ м. Алчевська.

За виходом державного виконавця до підприємства боржника було встановлено, що за юридичною адресою це підприємство не знаходиться, господарська діяльність ним не здійснюється.

У зв’язку з неотриманням відповіді щодо наявності у боржника нерухомого та рухомого майна, державним виконавцем були направлені повторні запити до вказаних установ.

В обґрунтування позовних вимог позивач виклав наступне.

05.07.06р. Державною виконавчою службою у м. Алчевську Луганської області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі наказу № 3/175, виданого 14.03.06р. господарським судом Луганської області про стягнення з ПБП «ОВО»на користь Алчевського міського центру зайнятості коштів у сумі 6661 грн. 83 коп. У постанові про відкриття виконавчого провадження державний виконавець виправив правильно вказану суму, яка належить до стягнення –6661,83 грн. на 666,18 грн., що не відповідає дійсності.

За період з 05.07.06. по 07.02.06. ДВС у м.Алчевськ Луганської області не здійснила жодних виконавчих дій зі стягнення з боржника на користь позивача вищевказаної суми, крім направлення до ПІБ у м. Алчевську постанови від 12.07.06р. про накладення арешту на кошти, які знаходяться на рахунку боржника.

На думку позивача, через невиконання ДВС у м.Алчевськ Луганської області заходів щодо стягнення зазначеної суми, йому були заподіяні збитки (за первісним позовом) у сумі 6661 грн. 83 коп., які він просить стягнути з відповідача на свою користь, посилаючись на норми ст. ст.85, 86  Закону України «Про виконавче провадження».

В той же час, позивачем до суду наданий лист № 02/2-412 від 23.03.07. за яким позивач  вказує на те, що  вищевказана сума для нього є шкодою, що заподіяна відповідачем і просить стягнути її на підставі п.1 ст. 1166 ЦК України.

Відповідно до ст. 51 КАСУ вказаний лист приймається судом до розгляду та належними позовними вимогами слід вважати вимоги про стягнення з відповідача шкоди у сумі 6661 грн. 83 коп.

Водночас, відповідач вказує на те, що заявлена позивачем сума не є збитками та не заподіяна останньому з вини відповідача та посилається на ст. ст. 22, 1166 ЦК України.

Оцінивши матеріали справи, додатково надані та доводи сторін у їх сукупності, суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до ст.6 КАС України  кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів.

Як було вказано вище, на користь позивача, господарським судом  було видано наказ про стягнення ПБП «ОВО» на користь позивача коштів у сумі 6661 грн. 83 коп.

Вказаний наказ був прийнятий відповідачем до виконання і відрито виконавче провадження.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Щодо першої вимоги, то відповідач надав суду завірені копії постанови про відкриття виконавчого провадження та про арешт коштів боржника, де йдеться саме про стягнення на користь позивача суми у розмірі 6661,83 грн.

Щодо другої вимоги, то відповідач надав копії документів (заяви до БТІ, МРЕВ тощо), які спростовують твердження позивача про бездіяльність ДВС у м. Алчевську.

Третю вимогу суд вважає необґрунтованою, оскільки вона лежить у площині вимог Закону України «Про виконавче провадження»та стосується виконавчого органу в процесі виконання судового рішення.

Позивач обґрунтовує свої вимоги посиланням на ч.1 ст. 1166  ЦК України, яка передбачає загальні підстави відповідальності за заподіяну майнову шкоду. В той же час слід визначити, що вказана стаття передбачає наявність вини особи у заподіянні шкоди.

Окрім цього позивач посилається на ст. 86 Закону України «Про виконавче провадження», положеннями якої закріплено, що  стягувач має право звернутися з позовом до юридичної особи, яка зобов’язана провадити стягнення коштів з боржника, у разі невиконання рішення з вини цієї юридичної особи.

Відповідно до ч.1 ст. 181 КАСУ учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

В той же час ч.2 ст. 21 КАСУ  вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб’єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб’єктів публічно –правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Тобто діючим законодавством встановлений інший порядок судового оскарження дій або бездіяльності осіб державної виконавчої служби.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги такими що не підлягають задоволенню.

Згідно ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні, в  якому закінчився розгляд справи, оголошено вступну та резолютивну частини постанови та повідомлено представників сторін про те, що постанову у повному обсязі буде виготовлено протягом п’ятиденного строку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 17, 21, 51, 87, 94, 98, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України,   суд

п о с т а н о в и в:

1.          У задоволенні позову відмовити.

Постанова  набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява.  Обґрунтування  мотивів  оскарження  і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява  про  апеляційне  оскарження  та  апеляційна  скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява  про  апеляційне  оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення,  а в разі   складення   постанови  у  повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу -  з  дня  складення  в  повному  обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова складена у повному обсязі та підписана –27.03.07р.

Суддя                                                                                         А.Г. Ворожцов