ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2007 р.
№ 3/263-3472

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - судді                                                           Кривди Д.С.,

суддів                                                       Жаботиної Г.В., Уліцького А.М.

у відкритому судовому засіданні за участю представників сторін:

від позивача:         не з’явився

від відповідача:    Антонович О.В., Галіян І.М.

розглянувши  касаційну скаргу Приватного підприємства "Фірма "Інтер"

на постанову  Львівського апеляційного господарського суду  від 28.11.2006р.

у справі №  3/263-3472  Господарського суду Тернопільської області

за позовом  Приватного підприємства "Фірма "Інтер"

до Управління державного казначейства у Тернопільській області

до Державного казначейства України

до Тернопільської митниці

за участю Прокуратури Тернопільської області

про  стягнення 390000,51 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Фірма "Інтер" звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Управління державного казначейства у Тернопільській області, Державного казначейства України та до Тернопільської митниці про стягнення 390000,51 грн., в т.ч. 290000,51 грн. матеріальної шкоди та 100000,00 грн. моральної шкоди.

Приватне підприємство "Фірма "Інтер" в судовому засіданні уточнило підстави та предмет позову та просить стягнути з Державного бюджету України 299485,09 грн., в.т.ч. 129743,49 грн. реальних збитків, 50603,00 грн. розмір упущеної вигоди, 47000,00 грн. моральної шкоди, 72138,60 грн. нарахування на збитки згідно індексу інфляції.

22.05.2006р. Приватне підприємство "Фірма "Інтер" заявою зменшило позовні вимоги та просить стягнути з Управління державного казначейства у Тернопільській області 168971,36 грн., в.т.ч. 36519,40 грн. реальних збитків, 50603,00 грн. розмір упущеної вигоди, 47000,96 грн. моральної шкоди, 34848,96 грн. нарахування на збитки згідно індексу інфляції.

26.05.2006р. Приватне підприємство "Фірма "Інтер" заявою уточнило позовні вимоги та просить стягнути з  державного бюджету кошти для відшкодування збитків, завданих Тернопільською митницею 168971,36 грн., в.т.ч. 36519,40 грн. реальних збитків, 50603,00 грн. розмір упущеної вигоди, 47000,00 грн. моральної шкоди, 34848,96 грн. нарахування на збитки згідно індексу інфляції.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 15.06.2006р. (суддя І.М.Турецький) позовні вимоги  Приватного підприємства "Фірма "Інтер" задоволено повністю, стягнуто з рахунку, на якому обліковуються кошти Державного бюджету України, шляхом списання коштів з рахунку Тернопільської митниці, що відкритий в Управлінні Державного казначейства Тернопільської області на користь Приватного підприємства "Фірма "Інтер" 168971,36 грн., в.т.ч. 36519,40 грн. реальних збитків, 50603,00 грн. розмір упущеної вигоди, 47000,00 грн. моральної шкоди, 34848,96 грн. нарахування на збитки згідно індексу інфляції, стягнуто з рахунку, на якому обліковуються кошти Державного бюджету України, шляхом списання коштів з рахунку Тернопільської митниці, що відкритий в Управлінні Державного казначейства Тернопільської області на користь Приватного підприємства "Фірма "Інтер" судові витрати, а саме: витрати по сплаті держмита у розмірі 1689,71 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 118,00 грн. та витрати за послуги адвоката у розмірі 20000,00 грн.

Не погодившись з рішенням Господарського суду Тернопільської області від 15.06.2006р., заступник прокурора Тернопільської області вніс апеляційне подання.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 28.11.2006р. (судді: Г.М.Гнатюк, Н.М.Кравчук, О.Л.Мирутенко) апеляційне подання заступника прокурора Тернопільської області задоволено, рішення Господарського суду Тернопільської області від 15.06.2006р. скасовано, прийнято нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погодившись з постановою Львівського апеляційного господарського суду від 28.11.2006р., Приватне підприємство "Фірма "Інтер" подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Львівського апеляційного господарського суду від 28.11.2006р.  та залишити в силі рішення Господарського суду Тернопільської області від 15.06.2006р., мотивуючи свою вимогу тим, що господарським судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального  права.

Розглянувши касаційну скаргу, перевіривши правильність застосування господарським судом попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга Приватного підприємства "Фірма "Інтер"  не  підлягає задоволенню.

Господарським судом встановлено, що:

- позивач своїм листами від 10 жовтня 2002 р. (а.с. 161) повідомив директора філії ПП "Пуассон", з яком укладено договір, про не можливість його виконання у погоджені терміни, у зв'язку із проблемами на митниці пов'язаними із розмитненням борошна;

- листом від 23.10.2002 р. (а.с. 164) позивач попередив директора ПП "Мост", з яким укладено про неможливість виконання договору у строк вказаний в договорі.

- своїми листами від 28.10.2002 р. (а.с. 162) та 01.11.2002 р. (а.с. 165) керівники вищевказаних підприємств повідомили про відмову у виконанні договору та про припинення подальшої співпраці.

- на підставі контракту №7/7 від 08.07.2002р. фірмою "GePro Getjugej Protein Vertriedsgesejjschatj" на адресу ПП "Фірма "Інтер" було поставлено борошно з відходів домашньої птиці.

- 29.11.2002р. ПП "Фірма "Інтер" подала до Тернопільської митниці митні декларації.

- 27.12.2002р. Тернопільською митницею було винесено рішення №КТ-15 про визначення коду товару.

- рішення Тернопільської митниці №КТ-15 від 27.12.2002р. "Про визначення коду товару" визнано Господарським судом Тернопільської області недійсним, яке і залишено без змін Львівським апеляційним господарським судом та Вищим господарським судом України.

- позивач належними доказами не підтвердив свій намір про проведення оформлення товару в режимі „імпорт".

- позивач і не звертався на митницю щодо розміщення товару у митному режимі „Імпорт" для випуску товарів у вільний обіг, картка відмови у митному оформленні товарів митницею позивачу не надавалась.

-  акт про знищення товару не свідчить, що було знищено товар, який було задекларовано позивачем 29.11.2002р.

Як випливає зі ст. 440, ст. 442 ЦК Української РСР об'єктом зобов'язань із заподіяння шкоди є відшкодування, яке заподіювач шкоди зобов'язаний надати потерпілому.

Згідно ст. 440 ЦК Української РСР, що діяв на момент виникнення спірних правовідносин сторін, шкода, заподіяна особі або майну громадянина, а також шкода, заподіяна організації, підлягає відшкодуванню особою, яка заподіяла шкоду, у повному обсязі, за винятком випадків, передбачених законодавством Союзу РСР.

Відповідно до ст. 442 ЦК Української РСР, шкода, заподіяна громадянинові незаконними діями державних і громадських організацій, а також службових осіб при виконанні ними службових обов’язків у галузі адміністративного управління, відшкодовується на загальних підставах (ст.ст. 440 і 441 цього Кодексу), якщо інше не передбачене законом. За шкоду, заподіяну такими діями організаціям, відповідальність настає в порядку, встановленому законом.

Із аналізу вищенаведених правових норм випливає, що правовою підставою відповідальності із заподіяння шкоди є склад цивільного правопорушення, яке має слідуючі елементи: шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина.

Майновою шкодою є зменшення або знищення майнових благ, що охороняються законом. При пошкодженні чи знищенні майна шкода виражається у сумі вартості знищеної або пошкодженої речі. Відсутність майнової шкоди виключає кваліфікацію поведінки як цивільного правопорушення.

Проте, як вже було зазначено апеляційним господарським судом встановлено, що позивач не довів наявність шкоди, а саме: знищення борошна з відходів домашньої птиці, яке було поставлено 29.11.2002р.

Посилання відповідача у касаційній скарзі на те, що апеляційним судом не взято до уваги Акт про знищення (руйнування) товарів від 31.10.2005р. за № 403000001/5/018194 не може бути взято до уваги, оскільки в постанові апеляційного господарського суду досліджено даний акт та встановлено обставину щодо того, що даний акт не підтверджує знищення товару, який задекларовано позивачем 29.11.2002р., оскільки даний акт підтверджує знищення товару, який було задекларовано 21.10.2005р.

Як вбачається з постанови  господарського суду апеляційної інстанції позивачем не доведено обставин, з якими останній пов’язує підстави для відшкодування моральної шкоди.

Отже, враховуючи наведене, постанова Львівського апеляційного господарського суду від 28.11.2006р. у справі №3/263-3472  відповідає вимогам чинного законодавства і фактичним обставинам справи, у зв’язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, п. 1 ст. 111-9, 111-10, 111-11, 111-12 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу  Приватного підприємства "Фірма "Інтер" залишити без задоволення,  постанову Львівського апеляційного господарського суду від 28.11.2006р. у справі №3/263-3472  - без змін.

Головуючий - суддя                                                       Кривда Д.С.

судді                                                                                Жаботина Г.В.

Уліцький А.М.