ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И

"12" квітня 2007 р.                                                           Справа № 8/81-АП-07

Господарський суд Херсонської області у складі судді  Хом"якової В.В. при секретарі Зибцевій А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Хетеко"

до Державної податкової інспекції у м.Херсоні

про визнання  нечинними податкових повідомлень-рішень

за участю представників сторін:

від  позивача - представник Іпатов В.В., дов. від 22.11.06.

від  відповідача - ГДПІ Тосік Н.І., дов. №3/9/10-026 від 09.01.07.

До суду звернулось товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма  „Хетеко” (позивач) із позовом про визнання  нечинними податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у м. Херсоні від 19 липня 2006 року № /0 про визначення  податку на додану вартість в сумі 29780,63 гри. та застосування штрафних санкцій в сумі 14160 грн. 86 коп., від 19 липня 2006 року № /0  про визначення податкового зобов'язання з податку  з доходів найманих працівників в сумі 39677,01 гри. та застосування  штрафних санкцій в сумі 79354,02 гри., податкових повідомлень-рішень, які були прийняті за розглядом скарг товариства - від  17 серпня 2006 року №№ /1, /1, від 24 жовтня 2006 року № /2, від 27 жовтня 2006 року № /2.

В позовній заяві зазначено, що рішення були прийняті за висновком акту від 07.07.2006  планової перевірки товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Хетеко". Позивач вважає, що не порушував норм законодавства по податок з доходів фізичних осіб,  оскільки виплата доходів гр. Степанову О.С. здійснювалась як приватному підприємцю за  договором купівлі-продажу. У відповідності до положень Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" не було необхідності утримувати та перераховувати до бюджету суму податку з доходів фізичних осіб.  Вважає безпідставним  визначення додатково нарахованих сум та застосування штрафних санкцій за платежем "прибутковий податок з громадян"  податковим зобов'язанням, оскільки це не ґрунтується на нормах Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами". Відповідно до  ст. 4 даного Закону  визначення податкових зобов’язань платників податків здійснюється двома способами –самостійно платником шляхом подання податкової декларації або контролюючим органом у передбачених Законом випадках (пп. 4.2.2 ст. 4). Жодний із способів не може бути застосований при виплаті доходу приватному підприємцю. Позивач вказує на неправомірність  виключення податковою інспекцією з податкового кредиту сум  ПДВ у зв’язку з придбанням товару у приватного підприємця Степанова О.С. Позивач задіяв для формування податкового кредиту належним чином оформлені податкові накладні, видані ПП Степановим О.С.

Державна податкова інспекція у м. Херсоні (відповідач) проти позову заперечує, посилаючись на те, що при перевірці ТОВ Агрофірма "Хетеко" було виявлено  порушення вимог пп. 3.1.1 п. 3 .1 ст. 3, пп.4.2.9 п. 4.2. ст. 4, пп. 8.1.1 п. 8.1 ст. 8, пп. 9.12.1 п.9.12 ст. 9 Закону України від 22 травня 2003 року № 889 “Про податок з доходів фізичних осіб”, ст. 14 Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року “Про прибутковий податок з громадян” , пп. 3.1.1. п. 3.1 ст. 3, п. 1.2 ст. 1, пп. 7.1, 7.2.4 ст. 7 Закону України " Про податок на додану  вартість". Позивач  відніс   до   складу   податкового   кредиту   суму   податку   за   податковими накладними, одержаними від приватного підприємця Степанова О.С., який не відповідає ознакам  платника на додану вартість. ПП Степанов О.С. не звітує до податкової інспекції з травня 2003 року, не сплачує  ПДВ, його свідоцтво платника ПДВ анульовано 18.11.05. Таким чином, ПП Степанов не мав права видавати податкові накладні.

В порушення вимог Закону України від 22.05.2003 р. № 889-1V " Про

податок з доходів фізичних осіб ",   Декрету КМ України від 26Л2.1992 р. № 13-92 " Про прибутковий податок з громадян " товариство не утримувало податок з доходів фізичних осіб при виплаті доходу фізичній особі - суб'єкту підприємницької діяльності Степанову О.С. від продажу зернових культур. Згідно абзацу „а” п. 17.2 ст. 17 Закону „Про податок з доходів фізичних осіб”  особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату до бюджету податку з інших оподатковуваних доходів (відмінних від заробітної плати) з джерелом їх походження з України, є податковий агент.  Пунктом 1.15 ст. 1 встановлено, що податковим агентом є юридична особа, яка зобов'язана нараховувати, утримувати та сплачувати податок до бюджету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік та подавати податкову звітність податковим органом відповідно до закону, а також нести відповідальність за порушення норм цього Закону.  Відповідно до п. 1 ст. 14 Декрету  „Про прибутковий податок з громадян” з доходів, одержаних від здійснення підприємницької діяльності, податок обчислюється підприємствами, установами, організаціями при виплаті ними доходів.  Оскільки позивач не нарахував та не утримав прибутковий податок при виплаті доходу приватному підприємцю Степанову О.С., тому відповідальність за це несе позивач як податковий агент. Для податкових агентів штрафні (фінансові) санкції за порушення, допущені при ненарахуванні та неутриманні податку з доходів фізичних осіб, визначено статтею 17 Закону „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 21.12.00 № 2181-Ш. Так, у підпункті 17.1.9 Закону № 2181 зазначено: у разі коли платник податків здійснює продаж (відчуження) товарів (продукції) або провадить грошові виплати без попереднього нарахування та сплати податку, збору (обов'язкового платежу), якщо відповідно до законодавства такі нарахування та сплата є обов'язковою передумовою такого продажу (відчуження) або виплати, такий платник податків сплачує штраф у подвійному розмірі від суми зобов'язання з такого податку, збору (обов'язкового платежу).

Розглянувши спір в судових засіданнях 3 квітня 2007 року з перервою до 12 квітня 2007 року, заслухавши представників сторін, суд

В С Т А Н О В И В :

При проведенні  виїзної планової перевірки ТОВ „Агрофірма „Хетеко” з питань  дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період 01.07.04 по 31.03.06 посадові особи Державної податкової інспекції у м. Херсоні виявили порушення податкового законодавства, зокрема, завищено від'ємне значення по податку на додану вартість в сумі 24057 грн. 38 коп. та занижений податок на додану вартість в сумі 5723 грн. 25 коп. (акт від 07.07.2006)  На думку ДПІ, позивачем необґрунтовано  віднесено до податкового кредиту витрати по податковим накладним, які видані позивачу постачальником сільгосппродукції - приватним підприємцем Степановим О.С. в сумі 29444 грн. 63 коп. в т.ч. січень 2005 року –1902 грн. 40 коп., серпень 2005 року –2695 грн. 31 коп., вересень 2005 року –2300 грн. 67 коп., лютий 2006 року –2703,32 коп., березень 2006 року –19842 грн. 93 коп.

Приватний підприємець Степанов О.С. мав свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ від 17.05.2001 № 63220095, не звітував по податку на додану вартість з травня 2003 року, та відповідно не сплачував податок на додану вартість до бюджету, свідоцтво платника ПДВ анульовано в листопаді 2005 року за ініціативою ДПІ.

Також податковим органом встановлено, що позивачем  до складу  податкового кредит в вересні 2005 року необґрунтовано віднесено податок на додану вартість в сумі 336 грн., що не пов'язаний із діяльністю підприємства. Факт завищення податкового кредиту у вересні 2005 року на суму 336 грн. позивач не оскаржує.

Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону про ПДВ податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов’язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом. Статтею 7 Закону про ПДВ передбачено порядок обчислення та сплати ПДВ, у т.ч. і податкового кредиту. Згідно пп. 7.4.1, 7.4.5  п. 7.4 ст. 7 Закону про ПДВ податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 6.1 ст. 6 та ст. 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними.

Таким чином, підставою для нарахування податкового кредиту є податкова накладна за умови її відповідності вимогам законодавства. Позивачем на підтвердження обґрунтованості віднесення до складу податкового кредиту сум ПДВ були надані податкові накладні, які не мали недоліків та порядок заповнення яких відповідав встановленому чинним законодавством. Податкові накладні, які були видані ПП Степановим до дати анулювання його  свідоцтва платника ПДВ, тобто, в період, коли він мав право на видачу податкових накладних, суд вважає належним доказом підтвердження позивачем податкового кредиту.

Таким чином, дії позивача по включенню спірних сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту та декларуванню бюджетного відшкодування в січні, серпні, вересні 2005 року (за винятком 336 грн.) повністю відповідають механізму, визначеному Законом про ПДВ.

Відповідно до положень Закону України "Про податок на додану вартість” сума податку на додану вартість, що включена до ціни товару, є податковим зобов'язанням продавця товару, і саме продавець товару несе обов'язок по сплаті цього податку до бюджету. У даній справі такий обов'язок покладений податковою інспекцією на позивача, який є добросовісним платником податків, що суперечить вимогам чинного законодавства.

Разом з тим,  суд вважає обґрунтованим виключення з податкового кредиту у лютому, березні 2006 р. сум податку на додану вартість на підставі податкових накладних, виданих ПП Степановим О.С.  після дати анулювання його свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ. Відповідно до пп. 7.2.4 п. 7.2 ст. 7 Закону про ПДВ право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому ст. 9 Закону про ПДВ.

Податковим  повідомленням-рішенням № /0 від 19 липня 2006 року  податкова інспекція визначила позивачу податкове зобов’язання з ПДВ в сумі 29780 грн. основного платежу та застосувала штрафні санкції в сумі 14160 грн. Податкові повідомлення –рішення із дробами “1”, “2”, які прийняті за результатом розгляду скарг товариства,  не змінили суму податкового зобов’язання та санкції.  При прийнятті податкових повідомлень –рішень ДПІ не взято до уваги  факт від’ємного значення ПДВ в деклараціях товариства за періоди –січень, серпень, вересень 2005 р., березень 2006  р. та факт неотримання товариством бюджетного відшкодування.

Коли за наслідками перевірки податковий  орган виявляє   невідповідність   суми  бюджетного  відшкодування  сумі, заявленій в податкових деклараціях,  зокрема, перевищення заявленої  платником  податку  суми  бюджетного  відшкодування над сумою,  визначеною податковим органом внаслідок  проведення перевірки, податковий орган надсилає платнику податку податкові повідомлення, в яких зазначаються сума такого перевищення та  підстави  для  її вирахування,  чи  податкові  повідомлення,  в  яких  зазначаються підстави відмови    у     наданні     бюджетного     відшкодування (літ. "б" і "в" пп. 7.7.7 ст. 7 Закону «Про податок на додану вартість»). Такі повідомлення-рішення  надсилаються  платнику  ПДВ  за  формою  та у порядку,   встановленому   Порядком   направлення   органами   ДПС податкових   повідомлень   платникам   податків   та   рішень  про застосування  штрафних  (фінансових)  санкцій,  який   затверджено наказом   ДПАУ   від   21.06.2001  N  253 . Відповідно до 3.2 даного Порядку  складається податкове повідомлення: за формою "В 1"  про перевищення заявленої суми бюджетного  відшкодування  ПДВ , або за   формою  "В 3"  про  відмову  у  наданні бюджетного  відшкодування ПДВ. На   суми  перевищення  бюджетного  відшкодування, а  також  у  разі  відмови  у  наданні бюджетного     відшкодування   повинні виписуватись    окремі    податкові повідомлення.   ( п. 3.3 Порядку) В повідомленнях зазначається  окремо по кожній декларації суму завищення бюджетного відшкодування, ознака типу відшкодування, в тому числі вказується сума невідшкодованого та відшкодованого податку на день прийняття податкового повідомлення-рішення.

В даному випадку відповідач сформував та надіслав позивачу одне податкове повідомлення  за формою «Р», яке донараховує податок на додану вартість та застосовує  штрафні санкції. На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що товариством було  необґрунтовано завищено  від'ємне значення ПДВ в березні 2006 року на суму 16823 грн. та занижений податок на додану вартість в лютому 2006 року  на суму 2703 грн. 32 коп., в березні 2006 року на 3019 грн. 93 коп., але у зв'язку з порушенням порядку та форми прийняття податкових повідомлень-рішень суд визнає їх нечинними в цілому  - це податкові повідомлення-рішення 19 липня 2006 року № /0, від  17 серпня 2006 року № /1, від 24 жовтня 2006 року № /2 про визначення  податку на додану вартість в сумі 29780,63 гри. та застосування штрафних санкцій в сумі 14160 грн. 86 коп. Визнання нечинними рішень ДПІ не позбавляє податковий орган права прийняти інше рішення за висновками акту перевірки з урахуванням викладеного, після набрання судовим рішенням законної сили.

Перевіркою правильності нарахування, повноти та своєчасності перерахування податку з доходів фізичних осіб до бюджету товариством було встановлено заниження податку в сумі 39665 грн. 80 коп., а саме: позивачем не утримувався податок з доходів фізичних осіб при виплаті суб'єкту підприємницької діяльності –фізичній особі Степанову О.С. коштів за куплені зернові на підставі договору купівлі-продажу  від 21 грудня 2004 року та усних угод. ДПІ вказує на те, що підприємством не включено до податкового розрахунку за 1 квартал 2005 року та за 1 квартал 2006 року суми доходів, сплачених ПП Степанову О.С. За наслідками перевірки податковою інспекцією було прийнято податкове повідомлення-рішення від 19 липня 2006 року № /0  про визначення податкового зобов'язання з податку  з доходів найманих працівників в сумі 39677,01 гри. та застосування  штрафних санкцій в сумі 79354,02 гри.

Порядок оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю регулюється Декретом № 13-92, положення якого продовжують діяти і після набрання чинності з 01.01.2004  Законом “Про податок з доходів фізичних осіб” № 889-IV відповідно до положень п. 9.12 ст. 9 цього Закону. Розділом четвертим Декрету № 13-92 передбачено, що оподаткуванню підлягають доходи, одержані за звітний податковий період фізичною особою –суб'єктом підприємницької діяльності від продажу нею товарів (надання послуг, виконання робіт) у межах її підприємницької діяльності без створення юридичної особи. Загальним оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між валовим доходом (виручкою у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами у відсотках до валового доходу. Податок, обчислений самим підприємцем або податковими органами, сплачується в такому порядку: протягом року платники щокварталу сплачують до бюджету по 25 % річної суми податку, обчисленої за доходами за попередній рік, а платники, які вперше залучаються до сплати податку, –25 % суми, обчисленої їм податковими органами за оціночним доходом на поточний рік. Для сплати авансових платежів податку протягом року встановлюються такі строки: до 15 березня, до 15 травня, до 15 серпня і до 15 листопада. У разі значного збільшення або зменшення протягом року доходу платника податку податковими органами може бути проведено перерахунок сум податку за строками сплати податку, що не настали. Додатково нараховані за остаточними розрахунками суми податку підлягають сплаті до відповідного бюджету не пізніше 30 календарних днів від дня отримання податкового повідомлення про таке нарахування.

Податкова інспекція стверджує про обов’язок підприємства  утримувати податок з доходів з огляду на те, що вважає позивача податковим агентом по відношенню до приватного підприємця Степанова О.С. Згідно із приписами п. 1.15 ст. 15 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" від 22.05.2003 р. N 889-IV податковий агент - це юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ) або фізична особа чи нерезидент або його представництво, які незалежно від їх організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати цей податок до бюджету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік та подавати податкову звітність податковим органам відповідно до закону, а також нести відповідальність за порушення норм цього Закону. Підпунктом 8.1.1 п. 8.1 ст. 8 вказаного Закону України встановлено, що податковий агент, який нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід на користь платника податку, утримує податок від суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену у відповідних пунктах статті 7 цього Закону.

ДПІ не вказує які правові підстави існують для позивача, який виплачує грошові кошти суб'єкту підприємницької діяльності, визначати об'єкт оподаткування –оподатковуваний дохід під час здійснення виплати такого доходу (виручки), приймаючи до уваги існування такого ж обов'язку і у самого підприємця, адже приватні підприємці самі подають до податкових органів декларацію про доходи.

У Законі про податок з доходів не зазначено про те, яким чином фізична особа –підприємець –отримувач доходу має підтверджувати або як підприємство, яке виплачує доход, повинно переконатися, що  дохід пов'язаний або не пов'язаний саме з підприємницькою діяльністю отримувача доходу. Суд вважає, що основним критерієм визначення того, відноситься позивач до категорії «податкового агента», є встановлення факту щодо сприймання позивачем Степанова О.С. при виплаті доходу як суб'єкта підприємництва, а не як фізичну особу –найманого працівника. Про це свідчать умови договору купівлі-продажу, який був укладений позивачем саме з суб'єктом підприємницької діяльності, в якому зазначені реквізити підприємця, номер свідоцтва платника ПДВ, та інші первинні документи –накладні, платіжні документи, податкові накладні, складені зі сторони Степанова як приватного підприємця . Порівнювати ПП Степанова О.С. із звичайною найманою особою з відповідним оподаткуванням отриманих нею доходів як заробітної плати, неможливо, оскільки здійснення операцій купівлі-продажу сільгосппродукції у ПП Степанова О.С. не носило регулярної, постійної діяльності в одних тих самих обсягах, видах  продукції, ціні тощо. На підставі викладеного, суд вважає, що позивач не підпадає під визначення «податкового агента», а тому не зобов’язаний виконувати вимоги пункту 19.2 Закону „Про податок з доходів  фізичних осіб”, не повинен витребувати від фізичних осіб –підприємців за місцем виплати їм доходів копій документів, що підтверджують підприємницький статус і самостійну сплату податків.

Крім того, визначення ДПІ додатково нарахованих сум та застосування штрафних санкцій по прибутковому податку з громадян як податкового зобов'язання не ґрунтується на нормах Закону України № 2181-Ш. Відповідно до ст.. 4 Закону № 2181-Ш визначення податкових зобов'язань здійснюється або самостійно платником податків шляхом подання податкових декларацій або контролюючим органом в окремих визначених цим Законом випадках.

За таких підстав податкові повідомлення-рішення про визначення податкового зобов’язання з  податку з доходів найманих працівників  визнаються нечинними.

Враховуючи задоволення позову, суд відшкодовує позивачеві за рахунок Держбюджету здійснені ним витрати зі сплати держмита.

Керуючись ст. ст. 94, 159-163, 167 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Позов задовольнити. Визнати нечинними податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Херсоні від 19 липня 2006 року № /0,  від 17 серпня 2006 року № /1, від 24 жовтня 2006 року № /2 про визначення  товариству з обмеженою відповідальністю „Агрофірма „Хетеко” податкових зобов'язань з податку на додану вартість в сумі 29780,63 гри. та застосування штрафних санкцій в сумі 14160 грн. 86 коп., податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у м. Херсоні від 19 липня 2006 року № /0, від 17 серпня 2006 року /1,  від 27 жовтня 2006 року № /2 про визначення податкового зобов'язання по  податку  з доходів найманих працівників в сумі 39677,01 гри. та застосування  штрафних санкцій в сумі 79354,02 грн.

2. Відшкодувати товариству з обмеженою відповідальністю „Агрофірма „Хетеко” з Держбюджету   20 грн..40  коп. витрат по сплаті держмита, виконавчий лист видати позивачу.

3. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

4. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                  В.В. Хом"якова

Постанову складено у повному обсязі

та підписано 17 квітня 2007 року.