ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

"12" січня 2007 р.
Справа  № 1/521-06-13355А

за позовом Центральної санітарно-епідеміологічної станції на водному транспорті України

до відповідача: Державна інспекція з контролю за цінами в Одеській області

про визнання протиправним та скасування рішення

Суддя     Гарник Л.Л.

Секретар судового засідання Рябошапка О.М.

Представники:

від  позивача: Васильєв Д.Є., на підставі довіреності;

від  відповідача: Крученко Г.О., на підставі довіреності,

Корсікова Г.О., на підставі довіреності.

Суть спору: позивач –Центральна санітарно-епідеміологічна станція на водному транспорті України, звернувся до господарського суду з позовом до відповідача - Державна інспекція з контролю за цінами в Одеській області, про визнання протиправним та скасування виданого останнім рішення від 08.12.2006р. № 699.

Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали.

Відповідач позовні вимоги не визнає з підстав, викладених у запереченнях проти позову.

У судовому засіданні оголошувалась перерва до 12.01.2007р.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив:

За результатами перевірки Центральної санітарно-епідеміологічної станції на водному транспорті України з питань формування та застосування тарифів на роботи та послуги, які надаються та виконуються на платній основі Державною інспекцією  з контролю за цінами в Одеській області був складений акт від 20.11.2006р.                           № 001021, згідно якого встановлено, що Центральна санітарно-епідеміологічна станція на водному транспорті України за надані послуги безпідставно отримувала плату понад встановлених тарифів, а також за послуги, які повинні були надаватися безкоштовно.

На підставі названого акту Державна інспекція з контролю за цінами в Одеській області прийняла рішення про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін від 08.12.2006р. № 699, згідно якого у Центральної санітарно-епідеміологічної станції на водному транспорті України внаслідок порушення вимог постанов Кабінету Міністрів України від 27.08.2003р. № 1351, від 11.05.2006р.                 № 662, що виразилося у завищенні затверджених тарифів на санітарно-епідеміологічні роботи і послуги, вилучено в доход державного бюджету кошти в сумі 458 269,10 грн.,                а також штраф у розмірі 916 538,20 грн.

Не погоджуючись з названим рішенням Державної інспекції  з контролю за цінами в Одеській області, Центральна санітарно-епідеміологічна станція на водному транспорті України ставить питання про скасування цього рішення в судовому порядку.

Розглянувши викладені позивачем доводи, господарський суд дійшов висновку про те, що останні заслуговують на увагу та потребують об’єктивної оцінки з наступних підстав.

Як свідчать фактичні обставини справи, передумовою прийняття оспорюваного рішення стало виявлення з боку позивача відображених в акті перевірки від 20.11.2006р.                           № 001021:

- порушення постанови Кабінету Міністрів України від 27.08.2003р. № 1351                    у зв’язку із додатковим нарахуванням податку на додану вартість оплачуваних робіт і послуг, внаслідок чого у період з 01.22.2005р. по 11.05.2006р. отримано понад фіксованих тарифів 1 044 979,60 грн., в тому числі у період з 01.11.2005р. по 11.05.2006р. – 419 116,00 грн.,

- порушення постанови Кабінету Міністрів України від 11.05.2006р. № 662                    у зв’язку із застосуванням у період з 11.05.2006р. по 01.06.2006р. завищених тарифів, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 27.08.2003р. № 1351, внаслідок чого безпідставно отримано за надані послуги та роботи 39 153,10 грн.

При цьому перевіряючий орган виходив з тих обставин, що:

- згідно постанови Кабінету Міністрів України від 27.08.2003р. № 1351 тарифи на послуги і роботи виконувані Центральною санітарно-епідеміологічною станцією на водному транспорті України сформовані з урахуванням 20 % податку на додану вартість, у зв’язку з чим додаткове нарахування податку на додану вартість означених робіт та послуг суперечить чинному законодавству;

- згідно постанови Кабінету Міністрів України  від 11.05.2006р. № 662 були змінені тарифи на послуги і роботи, виконувані Центральною санітарно-епідеміологічною станцією на водному транспорті України, у зв’язку з чим застосування при визначені вартості означених робіт та послуг тарифів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.08.2003р. № 1351, без урахування зміни їх розмірів також суперечить чинному законодавству.

Оцінюючи підставність викладених висновків Державної інспекції з контролю за цінами в Одеській області, господарський суд, виходить з наступного.

Фактичні обставини справи свідчать про те, що позивач у період з 01.11.2005р.                 по 11.05.2006р. здійснював нарахування до фіксованого тарифу ставки податку на додану вартість у розмірі 20 %, внаслідок чого від надання платних послуг додатково отримав кошти в сумі 419 116,00 грн. Викладена обставина не заперечується сторонами і у цьому зв’язку спір між ними відсутній.

Господарський суд вважає підставними зазначені дії Центральної санітарно-епідеміологічної станції на водному транспорті України виходячи з наступних положень закондавства України.

Згідно положень Закону України „Про ціни та ціноутворення” від 03.12.1990р.                                № 507-ХІІ у народному господарстві застосовуються вільні ціни та тарифи, державні фіксовані та регульовані ціни і тарифи (стаття 6); вільні ціни і тарифи встановлюються на всі види продукції, товарів та послуг, за винятком тих, по яких здійснюється державне регулювання цін та тарифів (стаття 7); державне регулювання цін і тарифів здійснюється шляхом встановлення: державних фіксованих цін (тарифів); граничних рівнів цін (тарифів) або граничних відхилень від державних фіксованих цін і тарифів та іншими методами, введеними Кабінетом Міністрів України (стаття 8).

За змістом статті 35 Закону України „Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення" від 24.02.1994 № 4004-ХІІ установи та заклади державної санітарно-епідеміологічної служби виконують роботи та надають послуги у сфері забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя, що не відносяться до медичної допомоги населенню, за плату. Оплата здійснюється за тарифами та прейскурантами, затвердженими Кабінетом Міністрів України, які визначені постановою „Про затвердження тарифів (прейскурантів) на роботи та послуги, які виконуються та надаються за плату установами і організаціями державної санітарно-епідеміологічної служби” від 27.08.2003р. № 1351.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 92 Конституції України, норми якої являються нормами прямої дії, система оподаткування, податки і збори встановлюються виключно законами України

Принципи побудови системи оподаткування в Україні, види податків і зборів (обов'язкових платежів) до бюджетів та до державних цільових фондів, а також права, обов'язки і відповідальність платників визначаються Законом України „Про систему оподаткування" від 25.06.1991р. № 1251 -XII, яким передбачено, що ставки, механізм справляння податків і зборів (обов'язкових платежів), пільги щодо оподаткування можуть встановлюватись або змінюватись тільки законами про оподаткування                (частина З статті 1).

Платники податку на додану вартість, об'єкти, база та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій визначаються Законом України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997р. № 168/97-ВР                 (з наступними змінами та доповненнями), яким передбачено, що операції платників податку з продажу товарів (робіт, послуг) на митній території України є об’єктом оподаткування (пункт 3.1 статті 3); об'єкти оподаткування, визначені статтею             З цього Закону, за винятком операцій, звільнених від оподаткування та операцій, до яких застосовується нульова ставка, оподатковуються за ставкою 20 відсотків (пункт 6.1 статті 6); база оподаткування операцій з поставки товарів (робіт, послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними або регульованими цінами (тарифами) з урахування акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обов'язкових платежів) за винятком податку на додану вартість, що включаються в ціну товарів (робіт, послуг) згідно із законами України з питань оподаткування. До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і не матеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів (робіт, послуг), проданих (виконаних) таким платником податку (пункт 4.1 статті 4).

Отже враховуючи викладені положення чинного законодавства, виходячи з тієї обставини, що в постанові Кабінету Міністрів України                         „Про затвердження тарифів (прейскурантів) на роботи та послуги, які виконуються               та надаються за плату установами і організаціями державної санітарно-епідеміологічної служби” від 27.08.2003р. № 1351 не зазначено, чи є ціна фіксованою (граничною) та чи включає вона в себе податок на додану вартість                 та інші обов'язкові платежі, господарський суд вважає правомірним включення позивачем податку на додану вартість за ставкою 20 % при наданні санітарно-епідеміологічних послуг до ціни останніх та у цьому зв’язку погоджується з позицією ДПА України, яка в листі від 15.09.2003р. № 8101/5/15-2416 зауважила на тій обставині, що тарифи (прейскуранти) на роботи та послуги, які надаються за плату установами та закладами державної санітарно-епідеміологічної служби, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.08.2003 року № 1351 без урахування податку на додану вартість, а відтак - при здійсненні зазначених операцій до ціни необхідно додавати цей податок.

Враховуючи викладене, господарський суд позбавлений підстав вважати обґрунтованим покладений в основу оспорюваного рішення та відображений у акті перевірки висновок про те, що включення позивачем податку на додану вартість при наданні санітарно-епідеміологічних послуг до ціни останніх здійснюється всупереч постанови Кабінету Міністрів України від 27.08.2003р. № 1351.

Крім того, слід визнати необґрунтованим висновок Державної інспекції з контролю за цінами в Одеській області про порушення позивачем постанови Кабінету Міністрів України від 11.05.2006р. № 662 у зв’язку із застосуванням у період з 11.05.2006р.                      по 01.06.2006р. встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 27.08.2003р.                 № 1351 завищених тарифів без урахування положень постанови Кабінету Міністрів України від 11.05.2006р. № 662, згідно якої зазначені тарифи були змінені.

Відповідні дії позивача узгоджуються з наступними положеннями чинного законодавства.

Згідно статті 5 Указу Президента України «Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності»від 10.06.1997р. № 503/97 нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України набирають чинності з моменту їх прийняття, якщо більш пізній строк набрання ними чинності не передбачено в цих актах; акти Кабінету Міністрів України, які визначають права і обов'язки громадян, набирають чинності не раніше дня їх опублікування в офіційних друкованих виданнях.

Так, 31 травня 2006 року в офіційному виданні органів виконавчої влади - газеті «Урядовий кур'єр»№ 100 була надрукована Постанова Кабінету Міністрів України                  від 11.05.2006р. № 662 «Про внесення змін у постанову Кабінету Міністрів України від 15.10.2002 р. № 1544 та від 27.08.2003 р. № 1351».

Діючи згідно пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України „Про затвердження Положення про Державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади” від 28.12.1992р. № 731, Центральна санітарно-епідеміологічна станція м. Києва 31.05.2006р. скерувала на адресу Центральної санітарно-епідеміологічної станції на водному транспорті України інформацію про Постанову КМУ № 662 для вивчення та прийняття до керівництва.

На таких підставах слід визнати підставними дії позивача у справі який, вважаючи датою початку чинності нових тарифів на роботи та послуги, що виконуються і надаються закладами державної санітарно - епідеміологічної служби 31 травня                  2006 року, до настання цієї дати керувався положеннями постанові Кабінету Міністрів України „Про затвердження тарифів (прейскурантів) на роботи та послуги, які виконуються та надаються за плату установами і організаціями державної санітарно-епідеміологічної служби” від 27.08.2003р. № 1351 без урахування відповідних змін.

То ж, аналізуючи фактичні обставини справи і викладене вище, наявні підстави вважати, що рішення про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін від 08.12.2006р. № 699 прийняте всупереч статті 14 Закону України „Про ціни та ціноутворення”, згідно якої сума виручки підлягає вилученню за умови необґрунтованого її одержання підприємством в результаті порушення державної дисципліни цін; крім того, стягується штраф у двократному розмірі необґрунтовано одержаної суми виручки. У цьому зв’язку господарський суд доходить висновку про те, що зазначене рішення порушує права і законні інтереси Центральної санітарно-епідеміологічної станції на водному транспорті України, є протиправним й таким,                        що підлягає скасуванню в судовому порядку згідно заявлених позовних вимог на підставі пункту 1 частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України.

З урахуванням усіх обставин справи, викладені у запереченнях на позов доводи відповідача господарським судом не можуть братися до уваги з підстав, наведених у мотивувальній частині постанови, як такі, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та не впливають на вирішення спору по суті.

Згідно частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи  бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На таких підставах господарський суд доходить висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись статями 158-164 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити.

2.          Визнати протиправним та скасувати рішення Державної інспекції з контролю за цінами в Одеській області про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін від 08.12.2006р. № 699.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова суду може бути оскаржена в порядку, передбаченому                                       ст. 186 КАС України.

Постанова складена в повному обсязі 15.01.2007р.

Суддя                                                                                 Гарник Л.Л.