СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20.04.07                                                                                 Справа № 15/117ад.

Суддя Пономаренко Є.Ю.,

при секретарі судового засідання Подколзіній С.С.,

розглянувши матеріали справи за позовом

Державної податкової інспекції у м. Лисичанську, м. Лисичанськ

до Лисичанського комунального підприємства житлово-експлуатаційної контори № 3, м. Лисичанськ

про звернення стягнення на активи в сумі 280889 грн. 89 коп.

За участю представників сторін:

від позивача –Жадан О.О., представник по довіреності №157/10 від 10.01.07;

від відповідача –Ткаченко С.О. - юрист, довіреність № 321 від 13.03.07.

До початку слухання справи по суті не заявлено вимогу про фіксування  судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв’язку з чим відповідно до п. 21 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України  таке фіксування судом не здійснювалося.

У судовому засіданні 17.04.2007р. оголошувалася перерва до 20.04.2007р. о 12 год. 30 хв., про що представники сторін повідомлені належним чином із врученням повісток.

Згідно п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, який набрав законної сили  з 1 вересня 2005 року, до початку  діяльності окружного адміністративного суду адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України,  вирішуються відповідним господарським  судом  за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Позов подано за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 17 та ст. 104 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори за зверненням суб’єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Виходячи з компетенції органів державної податкової служби, визначеної Законом України «Про державну податкову службу в Україні»та статтею 3 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»(далі –Закон №2181), спори за позовами органів державної податкової служби про стягнення сум податкового боргу шляхом звернення стягнення на активи підприємства –боржника підлягають розглядові судами за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Тому, виходячи з суб’єктного складу сторін, предмету судового розгляду та з урахуванням рекомендацій Верховного суду України, провадження у даній справі здійснювалося за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Суть спору: позивачем первісно за позовною заявою заявлено вимоги про:

- про стягнення з відповідача на користь держави податкового боргу в сумі  280889 грн. 89 коп. за рахунок активів боржника.

Заявою про уточнення позовних вимог від 20.04.2007р. позивач просить стягнути з відповідача на користь держави податковий борг в сумі  233 136 грн. 04 коп. за рахунок активів. Так, вказаною заявою зменшено розмір позовних вимог, які прийнято судом до провадження. При цьому, предметом судового розгляду є вимоги з урахуванням вказаної заяви (стягнення за рахунок активів 233 136 грн. 04 коп.)

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує, зокрема наступним. Відповідач має узгоджене податкове зобов’язання з податку на додану вартість. У зв’язку з несплатою узгоджених податкових зобов’язань у відповідача на час прийняття даного судового рішення мається податковий борг у сумі 218 417 грн. 55 коп. Підприємству направлялися перша та друга податкові вимоги.

Представник позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача визнав зменшені позивачем позовні вимоги, які є предметом судового розгляду в сумі  233 136 грн. 04. Також, начальником та головним бухгалтером відповідача підписано та засвідчено печаткою розрахунок податкового боргу у сумі 218 417 грн. 55 коп. та розрахунок пені на суму 14 718 грн. 49 коп.

В ході судового розгляду справи судом досліджено всі надані до матеріалів справи пояснення та документи як докази.

Розглянувши матеріали справи, додатково надані документи, вислухавши представників сторін, встановивши фактичні обставини справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі виходячи з наступних підстав.

Підприємство відповідача допустило податкову заборгованість перед держбюджетом на суму 218 417 грн. 55 коп.

Податковий борг на вказану суму утворився з податку на додану.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 9 Закону України “Про систему оподаткування” платники податків і зборів (обов’язкових платежів) зобов’язані сплачувати належні суми податків і зборів (обов’язкових платежів) у встановлені законами терміни.

Відповідач зобов’язання по оплаті збору за забруднення навколишнього середовища виконував  не в повному обсязі допустивши заборгованість.

Згідно до п. 1.2. Закону №2181 податкове зобов’язання –зобов’язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України.

Відповідно до п. 1.3 даного Закону податковий борг (недоїмка) - податкове  зобов'язання  (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене  платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому  порядку,  але  не сплачене у встановлений строк, а також пеня,  нарахована на суму такого податкового зобов'язання.

Згідно п.5.1 Закону №2181 податкове зобов'язання, самостійно визначене   платником податків у податковій  декларації,  вважається  узгодженим  з  дня подання такої податкової декларації.

Згідно пп. 4.1.4. п. 4.1. ст. 4 Закону №2181 якщо податковий (звітний) період дорівнює календарному кварталу або календарному півріччю, то платники податків подають податкові декларації протягом 40 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу.

Відповідно до пп.5.3.1. Закону №2181 платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового  зобов'язання,  зазначену  у  поданій  ним  податковій декларації,  протягом  десяти  календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього  Закону  для  подання податкової декларації.

Сума податкового зобов’язання у заявленому до стягнення розмірі визначена у податкових деклараціях і податковими повідомленнями-рішеннями та несплачена до цього часу відповідно до п.п. 1.3, 5.1 та 5.3.1. Закону №2181 стала сумою несплаченого податкового боргу.

На підставі ст. 20 Закону України «Про систему оподаткування»контроль за правильністю та своєчасністю справляння податків і зборів здійснюється державними податковими органами.

Позивачем вживались заходи для погашення податкового боргу у примусовому порядку: боржнику вручено першу та другу податкові вимоги.

Крім того, під час провадження у даній справі між сторонами по справі проведено звірення взаємних розрахунків.

За результатами звірення складено розрахунок податкового боргу, згідно якого за даними обох сторін, заборгованість відповідача  склала 218 417 грн. 55 коп., а також розрахунок пені, згідно якого за даними обох сторін, розмір пені складає 14 718 грн. 49 коп.

Також, при цьому, не можуть бути прийняті судом доводи щодо неправильного розрахунку пені з посиланням на ст. 5 Закону України «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію»з наступних підстав. Відповідачем не надано належних доказів реструктуризації боргу на певну суму (не надано договорів з громадянами про розстрочення). Також, не надано розрахунок, за яким пеня, нарахована позивачем за визначені в його розрахунку період  та суми боргу, не підлягала б стягненню.

Крім того, відповідачем не надано доказів повідомлення органу податкової служби про реструктуризацію боргу, з наданням належних доказів, для того щоб позивач вирішив би питання щодо нарахування пені.

Позивачем здійснено розрахунок пені відповідно до вимог Закону України №2181, який підписано відповідачем та відповідно вважається, що сума пені, визначена в такому розрахунку, нарахована на визначену в ньому суму боргу та за визначений в ньому період, є погодженою і визнаною відповідачем.

Відповідно до п.п. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3  Закону № 2181 активи платника податків можуть бути примусово стягнені в рахунок погашення його податкового боргу виключно за рішенням суду.

У зв’язку з тим, що вказані заходи щодо примусової реалізації активів результатів не дали, позивач, відповідно до п.п. 3.1.1., 7.2.1. Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»та п. 11 ст. 10 Закону України «Про державну податкову службу», обґрунтовано звернувся до суду з позовом про стягнення податкового боргу шляхом звернення стягнення на активи відповідача на вищевказану суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Кодексу адміністративного судочинства України відповідач має право визнати адміністративний позов повністю або частково.

Згідно ст. 136 Кодексу адміністративного судочинства України відповідач може визнати адміністративний позов протягом всього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. При цьому судове рішення у зв’язку з визнанням адміністративного позову ухвалюється за правилами, встановленими ст.ст. 112, 113 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно ч. 4 ст. 112 Кодексу адміністративного судочинства України У разі повного визнання відповідачем адміністративного позову і прийняття його судом приймається постанова про задоволення адміністративного позову.

На підставі вищевикладеного, позов підлягає задоволенню повністю.

Клопотання відповідача про розстрочення погашення податкового боргу у сумі 233 136  грн. 04 коп.  не підлягає задоволенню, на даному етапі судового провадження, виходячи з наступних підстав.

Згідно п. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду, що видав виконавчий лист, із поданням, а сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

На даний час рішення ще не набрало законної сили, виконавчий документ не видано, виконавче провадження не відкрито, тобто відповідач у справі не набув статусу сторони виконавчого провадження. Тому, виходячи з положень наведеної норми, клопотання про розстрочення виконання судового рішення не може бути вирішено на даному етапі судового провадження у справі.

Разом з тим, відповідач не позбавлений буде права звернутися з заявою про відстрочення (розстрочення) виконання даного судового рішення після відкриття виконавчого провадження та встановлення при цьому державним виконавцем відсутності  у відповідача активів, достатніх для виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України  звернення судових рішень в адміністративних справах до примусового виконання здійснюється на підставі виконавчого листа, який видається судом за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено.

Згідно ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні, в  якому закінчився розгляд справи, оголошено вступну та резолютивну частини постанови та повідомлено представників сторін про те, що постанову у повному обсязі буде виготовлено протягом 5-денного строку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 17, 87, 94, 98, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

1.          Позов задовольнити повністю.

2.          Стягнути з Лисичанського комунального підприємства житлово-експлуатаційної контори № 3, м. Лисичанськ Луганської області, вул. Круглова, б. 1а, ідентифікаційний код за до державного бюджету податковий борг у сумі 233 136  грн. 04 коп. за рахунок активів.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано.

Постанову складено у повному обсязі та підписано 20.04.2007р.

Про апеляційне оскарження рішення суду першої  інстанції спочатку  подається  заява.  Обґрунтування  мотивів оскарження  і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява  про  апеляційне  оскарження  та  апеляційна  скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява  про  апеляційне  оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її складення  в  повному  обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя

Є.Ю. Пономаренко