ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

12.04.07                                                                                           Справа  № 18/122

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого –судді                                        Кордюк Г.Т.

суддів                                                                  Давид Л.Л.

Мурська Х.В.

розглянув апеляційну скаргу ДП “Закарпатський облавтодор” ВАТ “ДАК “Автомобільні дороги України”, м. Ужгород.

на рішення господарського суду Закарпатської області від 06.02.2007 року

в справі № 18/122

за позовом: ЗАТ “РодАн-Капітал”, м. Київ

до відповідача: ДП “Закарпатський облавтодор” ВАТ “ДАК “Автомобільні дороги України”, м. Ужгород

про стягнення 132 975,55 грн., в тому числі 19 393,68 грн. інфляційних нарахувань, 4 666,70 грн. трьох відсотків річних, 26 685,68 грн. пені, 48 103,38 грн. штрафу, 34 126,12 грн. відсотків за користування чужими коштами.

За участю представників сторін:

від позивача – Додатко Р.В.- представник;

від відповідача-  не з»явився.

Представнику позивача роз”яснено  права й обов”язки, передбачені ст.22 ГПК України. Заяв про відвід суддів не поступало, від здійснення технічної фіксації судового процесу представник сторони відмовився. Клопотань по суті розгляду апеляційної скарги не заявлено.

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 06.02.2007 року

в справі № 18/122 (суддя Кривка В.П.) позов ЗАТ “РодАн-Капітал”, м. Київ задоволено частково, стягнено з ДП “Закарпатський облавтодор” ВАТ “ДАК “Автомобільні дороги України”,м.Ужгород 68186,50 грн., в тому числі 19 393,68 грн. інфляційних нарахувань, 4 666,70 грн. трьох відсотків річних, 10 000 грн. пені, 34 126,12 грн. відсотків за користування чужими коштами, відшкодовано судові витрати, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Суд мотивував рішення тим, що відповідач свої зобов»язання по договору щодо оплати за отриману продукцію вчасно не виконав, а тому сума боргу підлягає стягненню в примусовому порядку, за невиконання умов договору на підставі п.5.2, п.6.6, п.6.7 договору, ст.625 ЦК України з відповідача підлягає стягненню пеня, інфляційні, та 3 % річних.

Не погоджуючись з рішенням суду, а саме вважаючи його незаконним і таким, що прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права, неповним з”ясуванням обставин справи, що мають значення, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, прийняти нове, яким в задовленні позовних вимог відмовити, покликаючись, що:

-на момент пред'явлення позову, жодного боргу у відповідача перед позивачем не було і в цій частині позов безпідставний;

-несвоєчасне перерахування грошових коштів виникло виключно по вині позивача, оскільки позивач, в порушення пункту 3.2 договору купівлі - продажу нафтопродуктів № 22-1-06 від 22.01.2006 року поставку продукції на протязі 10-ти днів після отримання заявки відповідача не проводив, чим унеможливив виконувати роботи по укладеним договорам підряду, отримувати своєчасно грошові кошти та розраховуватись за несвоєчасно поставлену позивачем продукцію;

-станом на день розгляду справи позивач в порушення пункту 3.2 договору купівлі - продажу нафтопродуктів № 22-1-06 від 22.01.2006року не поставив на адресу відповідача 130 мазуту на суму 243,1 тис. грн.. для виготовлення асфальту в результаті чого нами не виконані роботи на суму 169794грн. по контракту №16 від 26 квітня 2006 року по влаштування АЗС в с. Астей Берегівського району Закарпатської області, за що позивачу пред'явлена претензія від 27.12.06 року № 06/1211 на суму 169794грн. Факт невиконання умов підрядного контракту по вині позивача підтверджується рішенням господарського суду Закарпатської області від 26.12.2006 року по справі №11/297.

-позивачем пропущено строк позовної давності та шестимісячний строк нарахування штрафних санкцій.

Позивач в судовому засіданні та у відзиві на апеляційну скаргу, доводи скаржника заперечив, як безпідставні, зазначивши, що повністю виконав умови договору щодо поставки відповідачу товару у квітні 2006р., відповідно до п.5.2 договору, оплата здійснюється на протязі 30 днів з дати постачання товару, тобто до 22.05.2006р., не сплатив суму боргу 363098,69 грн. , і оскільки станом на 23 червня 2006 р. заборгованість відповідача за отриманий в квітні 2006р. товар становила 123098,69 грн.,  тому з метою зменшення суми збитків, керуючись ст.594 ЦК України та п. 6.3 договору вимушений був притримати в червні 2006р. поставку 130тон мазуту, про що відповідач повідомлявся, як усно так і шляхом надіслання факсу №23/06 від 23.06.06р.Зазначив, що посилання відповідача - ДП «Закарпатський облавтодор»ВАТ ДАК „Автомобільні дороги України" на рішення по справі №11/297 не породжує жодних обов'язків для ЗАТ „РодАн-Капітал", а встановлені в справі №11/297 факти не є преюдиціальними фактами по справі №18/122. Крім того, вказав, що 6-місячний строк для нарахування штрафних санкцій спливає відповідно - 22.11.2006р., 19 та 22.01.2007 р., а строк позовної давності для стягнення відповідних штрафних санкцій повинен був спливти 22 травня 2007 року, 19 та 22 липня 2007року, оскільки відповідно до умов договору (п.5.2), граничними термінами для розрахунку за отриманий товар є 22 травня 2006 року, 19 та 22 липня 200броку.

Львівським апеляційним господарським судом встановлено:

22 січня 2006 року між Закритим акціонерним товариством „РодАн-Капітал" (Продавець) та Дочірнім підприємством „Закарпатський облавтодор" відкритого акціонерного товариства „Державна акціонерна компанія" "Автомобільні дороги України" (Покупець)  укладено договір купівлі-продажу нафтопродуктів №22/01-06, за умовами якого продавець зобов'язується передати у власність покупцеві, а покупець прийняти та оплатити нафтопродукти на умовах цього договору.

Згідно п. 5.2. зазначеного договору покупець зобов'язався протягом 30-ти календарних днів з дати постачання партії товару перерахувати на розрахунковий рахунок продавця повну суму вартості товару, згідно залізничних (товаротранспортних) накладних.

Відповідно до п.6.1 договору, у випадку порушення зобов'язання, що виникає з цього договору сторона несе відповідальність, визначену договором та чинним в Україні законодавством;

Порушенням договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом договору (п. 6.2.).

У випадку невиконання покупцем умов п.п.3.1,5.2 договору, продавець не несе відповідальності за затримку товару (п.6.3.);

За відмову від розрахунку за товар або за прострочення покупцем, встановленого п.5.2 даного договору строку для розрахунку за товар покупець зобов'язаний за вимогою продавця виплатити останньому пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від несплаченої суми, за кожний день прострочення платежу (п 6.6.);

Покупець, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу продавця зобов'язаний сплатити останньому відсотки за неправомірне користування чужими коштами у розмірі 0,06% від простроченої суми, за кожен день прострочення по день сплати всієї суми грошового зобов'язання (п. 6.7.).

Витягами з банківських виписок про проведення відповідачем проплат за отриманий  згідно договору товар підтверджується те, що остаточний розрахунок ним проведено тільки 28.11.2006р., а також  претензією позивача з вимогою погашення заборгованості №67/09 від 5.09.2006р. та відповіддю  відповідача за №12/837, якою станом на 15.09.2006р. визнається заборгованість за отримані нафтопродукти в сумі 394,1 тис.грн.

Заслухавши  пояснення представника позивача, дослідивши доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, перевіривши повноту встановлених обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в рішенні місцевого суду, Львівський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

При укладенні договору сторонами погоджено всі істотні умови договору.

Обов”язок належного виконання зобов”язання встановлений ч.1 ст.193 ГК України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач повністю виконав умови  договору щодо поставки відповідачу товару у квітні 2006 року, передав, а відповідач отримав дизельне паливо в кількості 58,200 т. та бензин в кількості 50,146 т. на загальну суму 463098,69 грн., що підтверджується підписаним між сторонами актом прийому-передачі від 22.04.06р.

Згідно з актом від 22.04.06р. у відповідача не було жодних претензій щодо строків поставки, кількості та якості поставленого товару.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов”язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов”язанні встановлений строк

(термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зазначеними вище обставинами встановлено те, що відповідачем,  оплату за отримані нафтопродукти в зазначений термін, який обумовлений договором,  не здійснено.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на те, що з боку боржника є прострочення грошового зобов»язання, оскільки термін оплати сторони визначили в  договорі, а саме протягом 30 днів з дня поставки і таке, як встановлено матеріалами справи,  мало місце, тому  за період з 22.05.2006р. по 21.11.2006р. з відповідача, на підставі умов договору, ст.625 ЦК України, місцевим господарським судом правомірно стягнено пеню, річні та інфляційні нарахування.

При цьому, господарський суд в силу  ст.233 ГК України, п.3 ст.83 ГПК України  зменшив суму пені з 26685,68 грн. до 10 000 грн., з чим колегія суддів погоджується, беручи до уваги  значний розмір штрафних санкцій в порівнянні із збитками  кредитора, реальність понесення яких позивачем у встановленому законом порядку не доведена.

Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов»язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (ч.2 ст.536 ЦК України).

Сторони в договорі (п.6.7), передбачили розмір процентів за користування грошовими коштами, а саме 0,06% від простроченої суми, що складає 34126,12 грн. і обґрунтовано стягнено з відповідача.

Крім того, господарським судом  підставно відмовлено у задоволенні заявлених та  нарахованих позивачем  48103,38 грн.-7% штрафу від простроченої суми оплати, так як  у відповідності до  вимог ч.2 ст.231 ГК України  передбачено, що такі штрафні санкції у разі порушення господарського зобов»язання  застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Сторонами  в договорі передбачено інший порядок застосування штрафних санкцій, тому  положення ч.2 ст.231 ГК України, за даних обставин, застосуванню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги судом відхиляються , оскільки:

-          відповідач не надав жодного доказу на підтвердження неправомірних дій чи бездіяльності позивача та їх наслідків;

-          згідно ч.2 ст.594 ЦК України кредитор має право притримати передачу речі боржнику з метою забезпечення вимог кредитора, згідно п.6.3 договору продавець не несе  відповідальності за затримку відвантаження товару у разі несвоєчасного розрахунку покупця за отриманий товар;

-  згідно  ч.2 ст.617 ЦК України не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов»язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів,  потрібних для виконання зобов»язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

-  згідно з п.5.2 договору відповідач зобов'язаний був розрахуватися з позивачем за отриманий товар протягом 30 днів, отже граничними термінами для розрахунку за отриманий товар є 22 травня 2006 року, 19 та 22 липня 2006року, однак відповідач повністю сплатив суму боргу позивачу за поставлений товар лише 28 листопада 2006р. з чого випливає, що 6-місячний строк для нарахування штрафних санкцій спливає відповідно - 22.11.2006р., 19 та 22.01.2007 р., а строк позовної давності для стягнення відповідних штрафних санкції повинен був спливти 22 травня 2007 року, 19 та 22 липня 2007року, тобто  доводи апелянта про сплив строку позовної давності є необґрунтованим;

-    посилання відповідача  на рішення по справі №11/297 не породжує

жодних обов'язків для ЗАТ „РодАн-Капітал", а встановлені в справі №11/ 279

факти не є преюдиціальними фактами по справі №18/122.

-          позивач при поданні позову  розрахунок суми пені здійснював виходячи з подвійної облікової ставки Національного банку України, що  діяла в період прострочення  грошового зобов»язання відповідача.

-          акт звірки  між сторонами не укладався, тому що на момент пред»явлення позову, сума боргу за товар була повністю погашена;

-          ст.233 ГК України передбачено  право суду зменшити розмір відповідальності чи звільнити  відповідну сторону від такої відповідальності.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги  не можуть бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов»язання, тому рішення господарського суду відповідає нормам матеріального та процесуального права,  а відтак  відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105 ГПК України, Львівський   апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Закарпатської області від 06.02.2007 року

в справі № 18/122 залишити без змін, апеляційну скаргу ДП “Закарпатський облавтодор” ВАТ “ДАК “Автомобільні дороги України”, м.Ужгород без задоволення.

2. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

3. Матеріали справи повернути в господарський суд Закарпатської області.

Головуючий-суддя                                                                                 Кордюк Г.Т.

Суддя                                                                                                        Давид Л.Л.

Суддя                                                                                                      Мурська Х.В.