ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
м. Луганськ, вул. Коцюбинського, 2
____________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

10.05.2007  року                                                                      Справа № 5/27

Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Парамонової Т.Ф.

суддів          :                                        Бойченка К.І.

Єжової С.С.

секретар судового засідання           Антонова І.В.

за участю представників сторін:

від позивача:                     Єнь Д.В., довіреність № Н-01/3035,  від 05.12.06,

від відповідача:                     Кулик А.В., довіреність б/н,  від 03.03.07

розглянувши

апеляційну скаргу                              Державного підприємства „Донецька залізниця” в особі Дебальцевського загону воєнізованої охорони

на рішення

господарського суду                    Луганської області

від                                                  29.03.2007

у справі                                        №5/27 (суддя Закропивний О.В.)

за позовом                                        Державного підприємства „Донецька залізниця” в особі Дебальцевського загону воєнізованої охорони

до відповідача                              Приватного підприємства „Лугакомпекс”, м. Луганськ

про                                                  стягнення 26 875 грн.

в с т а н о в и в :

Державне підприємство „Донецька залізниця” в особі Дебальцевського загону воєнізованої охорони звернулося до господарського суду Луганської області з позовом до Приватного підприємства „Лугакомпекс” з вимогою стягнення заборгованості за надані послуги з охорони вагонів з вантажем у сумі 26 875 грн.

Рішенням господарського суду Луганської області від 29.03.07 у справі № 5/27 у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Державне підприємство „Донецька залізниця” в особі Дебальцевського загону воєнізованої охорони звернулось до Луганського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі та додатково наданими доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції (ч.2 ст.99 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.11.2003 між позивачем та відповідачем було укладено договір № 002-69, за умовами якого позивач здійснює охорону і супроводження металобрухту по маршрутах вказаних відповідачем в межах Донецької залізниці нарядом воєнізованої охорони, а відповідач зобов’язується оплачувати надані позивачем послуги у відповідності з рахунком позивача.

Відповідно до п. 2.1.2 вищевказаного договору відповідач зобов’язаний був передати позивачу вантаж за участю представника станції відправлення за актом приймання - передачі, візуальним прийманням по захисному вапняному маркуванню або іншому захисту, відповідно до ст. 32 “Статуту залізниці України”, завантажений металобрухтом класності усіх видів у полувагонах для охорони та супроводження їх за маршрутом від станції “Лисичанськ” до станцій “Комунарськ”, “Донецьк”, “Маріуполь”.

Суд першої інстанції зробив висновок, що за умовами договору передача вантажу під охорону повинна була оформлятись відповідними актами приймання-передачі. Але, як зазначено самим позивачем, вказані акти приймання-передачі вантажу під охорону не існують і взагалі не складались.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів щодо виділення наряду воєнізованої охорони для охорони вантажів відповідача, які слідували Донецькою залізницею до відповідних пунктів призначення.

В апеляційній скарзі позивач вважає рішення суду незаконним, оскільки судом в ході розгляду справи не були досліджені всі докази наведені позивачем, неповністю з’ясовані обставини, що мають значення для справи.

Заявник в апеляційній скарзі зазначив, що ним було надано достатньо доказів щодо надання послуг з охорони вагонів з вантажем відповідача на загальну суму 26 875 грн. (копії корінців дорожніх відомостей, маршрути форми ХУ-2, телеграма першого заступника Міністра транспорту України).

Дані докази судом не проаналізовані та не зроблено висновку, з яких підстав суд не визнає дані обставини як докази надання послуг відповідачу.

Рішення суду ґрунтується лише на єдиному факті нескладання актів прийому-передачі вантажу під охорону.

Приймаючи постанову, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до п. 2.2.3 договору № 002-69 передача вантажу замовником (відповідачем у справі) та прийом його стрілками здійснюється одночасно з прийомом вантажу до перевезення працівниками станцій. Завантажування по пам’ятці (в межах Донецької залізниці) або по акту прийому –передачі (за межами Донецької залізниці) та зовнішньому візуальному огляді цілісності маркування (а.с. 10).

Пунктом 3.2 договору передбачено, що фактичні витрати на охорону та супровід вантажу виконавець (позивач у справі) розраховує виходячи із вартості одного вагоно–кілометра при супроводі одного вагону від станції завантаження до станції розвантажування з відміткою в маршрутному листі ХУ-2 (по Донецькій залізниці) та акту прийому-здачі у разі здачі вантажу за межами Донецької залізниці.

Як вбачається з матеріалів справи, перевезення вантажу здійснювалось виключно в межах Донецької залізниці (станції –„Комунарськ”, „Донецьк”, „Маріуполь”).

Додані до матеріалів справи копії корінців дорожніх відомостей містять, окрім іншої інформації, інформацію щодо охорони вантажу підприємством позивача у справі на підставі договору від 27.11.03 № 002-69.

Дорожні відомості заповнювалися відправником (відповідачем у справі).

За умовами договору обов’язок передачі вантажу за актом приймання-передачі покладався саме на відповідача у справі.

Сукупність доказів, що є у матеріалах справи, свідчить про надання позивачем послуг з охорони.

За таких обставин, відсутність тільки акту приймання-передачі не може бути підставою відмови у позові.

З огляду на викладене, апеляційна скарга Державного підприємства „Донецька залізниця” в особі Дебальцевського загону воєнізованої охорони підлягає задоволенню.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по  сплаті державного мита за позовом та за подання апеляційної скарги відносяться на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 43, 44, 49, 99, 101, ч. 2 ст. 103, п. 3 ч. 1 ст. 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Луганський апеляційний господарський суд

п о с т а н о в и в :

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства „Донецька залізниця” в особі Дебальцевського загону воєнізованої охорони на рішення господарського суду Луганської області від 29.03.2007 у справі № 5/27 задовольнити.

2. Рішення господарського суду Луганської області від 29.03.2007 у справі                № 5/27 скасувати.

3. Позов задовольнити повністю.

4. Стягнути з Приватного підприємства „Лугакомпекс”, м. Луганськ, вул. Оборонна, 101к, код 32649210 на користь Державного підприємства „Донецька залізниця” в особі Дебальцевського загону воєнізованої охорони, м. Дебальцеве, вул. Залізнична, 15, код 25706474 заборгованість у сумі 26 875 грн., судові витрати по сплаті державного мита за подання позову у сумі 268 грн. 75 коп., за подання апеляційної скарги у сумі 134 грн. 38 коп., витрати на інформаційно –технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 грн.

5. Доручити господарському суду Луганської області видати відповідний наказ.

Головуючий суддя                                        Т.Ф Парамонова

Суддя                                                                      К.І. Бойченко

Суддя                                                                      С.С. Єжова