ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№  37/58

14.02.07

За позовом
До
Про
Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртрімекс"
Товариства з обмеженою відповідальністю "Слов'янка"
стягнення 54277,00 грн.

Суддя  Кондратова І.Д.

Представники сторін:

Від позивача Андрюк О.С. –представник за довіреністю № 23/2від  23.08.06 р.

Від відповідача  не з’явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртрімекс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Слов'янка"  про стягнення 54277,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.01.2007 р. порушено провадження у справі № 37/58, розгляд справи було призначено на 30.01.07. о 11-30.

Представник відповідача 30.01.2007 р. в судове засідання не з’явився, вимоги ухвали Господарського суду міста Києва № 37/58 від 15.01.2007 р. не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, про час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Представник позивача вимоги ухвали Господарського суду міста Києва № 37/58 від 15.01.2007 р. виконав частково, а саме: не надав суду довідку про знаходження відповідача в ЄДРПОУ станом на день розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 37/9 від 06.02.2007 року розгляд справи було відкладено на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача в судовому засіданні 22.01.2007 року підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просить суд стягнути з відповідача основний борг в розмірі 27000,00 грн. та пені в розмірі 27277,00 грн.

Представник відповідача 14.02.2007 р. в судове засідання не з’явився, вимоги ухвали Господарського суду міста Києва № 37/58 від 15.01.2007 р. не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, про час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду її судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві (Роз’яснення Президії Вищого Арбітражного суду України від 18.07.97. № 02-5/289 із змінами «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України»).

Відомості про місцезнаходження відповідача є правомірними, оскільки підтверджені довідкою, наданою позивачем, про включення Товариство з обмеженою відповідальністю "Слов'янка" до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

Відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

14 листопада 2005 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Укртрімекс" (Постачальник), в особі Генерального директора Андрієвського В.А., який діє на підставі статуту та  Товариством з обмеженою відповідальністю "Слов'янка" (Покупець), в особі директора Сидоренко М.Л.., який діє на підставі статуту  було укладено договір поставки № 14/11-1 (Договір), відповідно до якого Постачальник зобов’язується передати у власність Покупця, а Покупець прийняти та оплатити цукор (Товар) на умовах та в строки, встановлені Договором.  Ціна, кількість Товару і строки поставок кожної партії визначається додатковими угодами до Договору. (п. п. 1.1,1.2 Договору).

03 жовтня 2006 року сторони уклали Додаткову угоду № 6 до Договору та встановили, що Постачальник поставляє Покупцю цукор в кількості 10 тон на суму 31900,00 грн., а Покупець зобов’язується оплати даний Товар в строк до 17.10.2006 року.

На виконання вимог Договору та Додаткової угоди № 6 позивач 05.10.2006 року поставив відповідачу товару на суму 31900,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № УТ-0001219 від 05.10.2006 року, яка підписана Хавріч Р.О., уповноваженим відповідачем представник за довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей.

16 жовтня 2006 року сторони уклали також Додаткову угоду № 7 до Договору та встановили, що Постачальник поставляє Покупцю цукор в кількості 10 тон на суму 31700,00 грн., а Покупець зобов’язується оплати даний Товар в строк до 30.10.2006 року.

На виконання вимог Договору та Додаткової угоди № 7 позивач 16.10.2006 року поставив відповідачу товару на суму 31700,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № УТ-0001260 від 16.10.2006 року, яка підписана Хавріч Р.О., уповноваженим відповідачем представник за довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей.

У відповідності до статті 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, позивачем було виконано вимоги договору в повному обсязі та поставлено відповідачу товару на загальну суму 63600,00 грн., проте за твердженням позивача, що не заперечує та не спростовує відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Слов'янка" за поставлений товар розрахувалося частково, що підтверджується виписками з банківського рахунку позивача, в зв’язку з чим у нього виникла заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Укртрімекс" в розмірі 27000,00 грн.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача, підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна  довести  ті  обставини,  на  які  вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З наданих доказів вбачається, що  позивач виконав в повному обсязі зобов’язання, покладені на нього договором.

Як визначено частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України зазначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей  525, 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов’язковим до виконання сторонами.

Згідно частини 1 статті 625 боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Оскільки відповідач борг за отриманий товар позивачу не сплатив у строк, встановлений Договором та Додатковими угодами, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртрімекс" щодо стягнення суми основного боргу в розмірі 27000,00 грн. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягає задоволенню.

Крім того, статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов’язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов’язань.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 5.2. Договору у випадку несвоєчасної оплати за отриманий товар Покупець зобов’язується оплатити пеню за кожний день прострочення в розмірі 1 % в день від суми вартості поставленого, але неоплаченого товару.

Відповідач припустився прострочення платежу, тому на підставі вимог п. 5.2. договору позивач просить стягнути з відповідача –Товариства з обмеженою відповідальністю "Слов'янка" пеню в розмірі  27277,00 грн.

Але суд зазначає, що відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань»платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Проте, статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань»передбачено, що розмір пені, який обчислюється від суми прострочення платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Оскільки розмір пені обмежується законом, а в Договорі № 14/11 від 14.11.2005 р. сторони встановили пеню у розмірі 1 %  від заборгованості за кожний день прострочення, яка більша ніж та, що передбачена Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань», тому суд дійшов висновку про стягнення пені з відповідача у розмірі 1150,92 грн. за обґрунтованим розрахунком суду.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, держмито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 192, 193, 265 Господарського кодексу України, ст. ст. 525, 526, 530, 546, 549, 551, 625, 629 Цивільного кодексу України, ст. ст. 32,  33, 34, 44, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, —

В И Р І Ш И В:

1.          Позовні вимоги  Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртрімекс" задовольнити частково.

2.          Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Слов'янка" (02091, м. Київ, Дарницький район, вул. Ревуцького, 11-Г, к. 237 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртрімекс" (01032, м. Київ, Шевченківський район, вул. Жилянська, 120-Б ) 27000 (двадцять сім тисяч) грн. 00 коп. –основний борг, 1150 (тисяча сто п’ятдесят) грн. 92 коп. - пені, 281 (двісті вісімдесят одна) грн. 50 коп. –державного мита та  61 (шістдесят одна) грн.  20 коп. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          В іншій частині  позовних вимог відмовити.

4.          Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

5.          Рішення вступає в законну силу після десятиденного терміну з дня його прийняття, оформленого у відповідності до ст. 84 ГПК України.

Суддя                                                                                                 І.Д. Кондратова

Дата підписання

рішення 05.03.2007 р.