ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
21.02.07                                                                                           Справа  № 15/222
ПОСТАНОВА

Львівський апеляційний господарський суд,  в складі колегії:

головуючого-судді:                  Бойко С.М.,

суддів:                                         Бонк Т.Б.,

Марко Р.І.,

при секретарі   Ковалишин Ю.,

з участю представників:

від скаржника (відповідача) –       з”явився,

позивача –   з”явився,

третьої особи - не з»явився,

розглянув апеляційну скаргу дочірнього підприємства “Рівненський облавтодор” відкритого акціонерного товариства  “Автомобільні дороги України”, м.Рівне

на рішення господарського суду Рівненської області від 29.11.2006 року,  в справі   №15/222

за позовом  закритого акціонерного товариства “Страхова компанія “Крона”,м.Київ

до відповідача: дочірнього підприємства “Рівненський облавтодор” відкритого акціонерного товариства  “Автомобільні дороги України”, м.Рівне

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ВДАІ Рівненського РВ УМВС України в Рівненській області

про  стягнення 36184,40 грн.,

в с т а н о в и в :

рішенням господарського суду Рівненської області від 29.11.2006 року частково задоволено позов закритого акціонерного товариства “Страхова компанія “Крона” до дочірнього підприємства “Рівненський облавтодор” відкритого акціонерного товариства  “Автомобільні дороги України” в частині стягнення  35900,35 грн. завданої шкоди, а в частині стягнення 284,05 грн. понесених витрат –в позові відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується вина відповідача в настанні страхового випадку, за який позивачем понесено витрати у вигляді  сплати страхового відшкодування в розмірі 35900,35 грн., а тому ці кошти підлягають стягненню з відповідача на користь страхової фірми в порядку регресу відповідно до ст.ст.993, 1191 ЦК України та  ст.27 Закону України “Про страхування”.

Щодо позовних вимог в частині стягнення 250 грн. понесених витрат на проведення автотоварознавчої експертизи та 34,05 грн. понесених витрат, в зв’язку з видачею ДАІ довідки, то судом відмовлено в їх задоволенні з тих підстав, що позивачем не надано будь-якого правового обгрунтування вимог в цій частині з посиланням на норми матеріального права.

В апеляційній скарзі  скаржник (відповідач) просить постанову суду скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю, з підстав неповного з”ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального права, апелюючи тим, що при настанні факту дорожньо-транспортної пригоди в спірному випадку не було дотримано процедури щодо складання необхідних документів, яка є обов»язковою. Зокрема, відсутній адміністративний протокол на посадову особу організації відповідальної за утримання в належному стані автомобільних доріг, відсутній детальний акт про пошкодження шляхів, умови та стан шляху, які загрожують безпеці дорожнього руху, а також  відсутні протокол огляду місця ДТП, схема пригоди, пояснення учасників пригоди та свідків. Скаржник зазначає, що наявність цих документів передбачена Інструкцією з організації провадження та діловодства у справах про адміністративні порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, затвердженої наказом  МВС України від 22.10.2003 року за №1217, а їх відсутність заперечує сам факт вини дорожньої організації в даному ДТП.

Скаржник також покликається на відповідь ДП «Рівненський облавтодор», наданої на запит №6/1656 від 14.09.2006 року про факт  дорожньо-транспортної пригоди 02.05.2006 року, в якій зазначено про відсутність зареєстрованих дорожньо-транспортних пригод  на території Рівненського району, що місцевим судом  не взято до уваги.

У запереченнях на апеляційну скаргу  позивач просить в її задоволенні відмовити, мотивуючи тим, що  місцевим судом досліджувалось питання порушення процедури щодо складання необхідних документів при настанні дорожньо-транспортної пригоди, проте суд ці порушення не взяв до уваги, оскільки відсутній причинно-наслідковий зв»язок між діями працівників ДАІ та завданою шкодою, внаслідок  пошкодження в результаті ДТП транспортного засобу через незадовільний стан дороги з вини відповідача.

Позивач зазначає, що в матеріалах справи наявні всі докази, що підтверджують вину відповідача у  виникненні дорожньо-транспортної пригоди. Щодо  покликання скаржника на відсутність зареєстрованої дорожньо-транспортної пригоди  на території Рівненського району згідно відповідді ДП «Рівненський облавтодор», то позивач зазначає, що події, пов»язані з пошкодженням транспортних засобів внаслідок незадовільного стану доріг не реєструються у загальному обліковому журналі, а тому факт нереєстрації спірного ДТП не може свідчити про факт його відсутності.

В судове засідання представник третьої особи повторно не з"явився, а тому суд вважає за можливе розгляд справи провести без його участі за наявними в справі доказами.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, які підтримали свої позиції, пояснення дали аналогічні, викладені в письмових поясненнях та дослідивши наявні докази по справі,  встановив, що 02 травня 2005 року в с.Великий Житин Рівненського району Рівненської області по вул.Рівненській,24 відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі –ДТП) за участю транспортного засобу –автомобіля DAIMLER CHRYSLER SL500, державний реєстраційний номер АА4405АЕ, що належить гр.Риженко С.В. Факт пошкодження вищезазначеного автомобіля зафіксовано  довідкою від 02.05.2005 р. ВДАІ Рівненського РВ УМВС України в Рівненській області  (а.с. 30-31, т.1). З цієї довідки вбачається, що водій, керуючи автомобілем, не врахував дорожніх умов, допустив попадання переднього колеса в яму, розташовану на полотні дороги. Причиною ДТП став незадовільний стан проїзної частини дороги, в зв’язку з наявною значною ямковістю безпосередньо на проїзній частині.

Підтвердженням наведеного є також надані в суді апеляційної інстанції на вимогу суду  рапорт працівника міліції Марцинковського Ю.П. (а.с.20. 21 т.2), який складав довідку про ДТП та оглядав місце події та  підтвердив факт ДТП  02.05.2005 року внаслідок недоліку шляхового покриття та відсутністю дорожніх знаків на тій ділянці, які би попереджували про наявність вибоїн на автомагістралі.  Оскільки порушень Правил дорожнього руху з боку водія пошкодженого автомобіля встановлено не було, а тому протокол про адміністративне правопорушення ним не складено. Дані письмові пояснення інспектора ПС Рівненського РВ УМВСУ в Рівненській області приймаються судом до уваги як доказ вини відповідача, оскільки узгоджуються з встановленими фактичними обставинами по справі та іншими письмовими доказами.

Так,  з наявного в матеріалах справи Припису Державної автомобільної інспекції від 08.04.2005 р. за № 57 (а.с.61) вбачається, що при проведенні контрольних перевірок автомобільної дороги загального користування Рівне-Тучин, на протязі всієї ділянки обслуговування автодороги вбачається значне руйнування шляхового покриття і такі пошкодження створюють небезпеку для руху та безпечного перевезення пасажирів маршрутними транспортними засобами. В матеріалах справи також відсутні будь-які докази встановлення попереджувальних дорожніх знаків, а саме: актів на виготовлення, встановлення, тощо.

Судом встановлено, що 06 травня 2005 року Риженко С.В. звернувся до позивача з заявою на виплату страхового відшкодування, оскільки пошкоджений транспортний засіб був застрахований в Страховій компанії “Київ-Енерго-Поліс” згідно договору ДНТ(Ф) № 38/04 від 29.09.2004 р. (а.с. 32), правонаступником якої є позивач.

01 грудня 2005 року на підставі заяви позивача ПП “Головавтоекспертиза” складено Акт автотоварознавчого дослідження за №03/12 про визначення матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля DAIMLER CHRYSLER SL500, державний реєстраційний номер АА4405АЕ, в результаті його пошкодження при ДТП (а.с. 16-19, т.1). Відповідно до останнього, матеріальна шкода, заподіяна власнику вищезазначеного автомобіля становить 39921,14 грн.

10 березня 2006 року страхувальник (Риженко С.В.) звернувся до позивача з заявою про сплату страхового відшкодування в розмірі 35900,35 грн. (а.с. 12). За даними повідомлення про страхових випадок, який складено страхувальником в письмові формі 04.05.2005 року вбачається, що подія мала місце 02.05.2005 року о 17 год., про подію заявлено 02.05.2005 року в ВДАІ Рівненського РВ УМВС України в Рівненській області, яка сталася внаслідок попадання коліс у вибоїни, які були на автомобільному полотні по напрямку його руху. Після потрапляння автомобіля у вибоїну автомобіль знесло з проїжджої частини та спричинено матеріальні збитки. За актом огляду представником позивача транспортного засобу від 04.-5.2005 року виявлено ряд пошкоджень автомобіля.

13 березня 2006 року позивачем складено страховий акт ДНТ за №04/06, відповідно до якого заявлений випадок визнано страховим випадком згідно п.2.2.3 Договору страхування наземного транспорту ДНТ(Ф) №38/04 від 29.09.2004 р.–пошкодження транспортного засобу внаслідок ДТП, та визначено розмір страхового відшкодування, який належить виплатити власнику транспортного засобу в сумі 35900,35 грн. При цьому, позивачем розмір страхового відшкодування визначено, виходячи із загальної вартості матеріалів та виконаних робіт в сумі 38550,35 грн. та розміру франшизи в сумі 2650 грн. (а.с. 14-15, т.1). Заперечення відповідача проти розміру відшкодування шкоди ґрунтується на припущеннях, доказів на спростування розміру відшкодування  судом не встановлено, а тому не приймаються апеляційним судом до уваги.

Факт перерахування розміру страхового відшкодування позивачем страхувальнику підтверджується  платіжним дорученням №1078 від 03 квітня 2006 року (а.с.33, т.1).

Відповідно до ст.27 Закону України “Про страхування”, ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за  завдані збитки.

Згідно з ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотньої вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до вимог ст.1166 ЦК України  майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

З аналізу вимог норм матеріального законодавства вбачається, що для застосування деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи, шкоди,  причинного зв»язку між протиправною поведінкою і шкодою та вини особи, яка заподіяла шкоду. Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинового зв»язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками позивача. Протиправність дій чи бездіяльність відповідача, що стало причиною виникнення збитків у позивача внаслідок такої протиправної поведінки підтверджується наступним.

Відповідно до ст.9 Закону України “Про державний рух” та п. 2 розділу 1 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.1994 р. за №198, ремонт і утримання дорожніх об’єктів (крім залізничних переїздів), і що перебувають у загальнодержавній власності, здійснюється дорожньо-експлуатаційними організаціями, які  належать до сфери управління Укравтодору, а тих, що перебувають у комунальній власності –відповідними комунальними дорожньо-експлуатаційними організаціями.

При цьому, пунктом 11 вищезазначених Правил на власників дорожніх об’єктів, або уповноважених ними органів, дорожньо-експлуатаційних організацій покладено обов’язок своєчасного і якісного виконання експлуатаційних робіт, постійного контролю за експлуатаційним станом усіх елементів дорожніх об’єктів та негайного усування виявлених пошкоджень, а також аналізу аварійності на дорожніх об’єктах.

У відповідності до п.4 ч.1 ст.9 Закону України “Про державний рух” та п.11 Правил обов’язок відшкодування в установленому законодавством порядку збитків, завданих власником транспортних засобів, якщо ДТП сталося внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, покладено на власників дорожніх об’єктів або уповноважених ними органів, дорожньо-експлуатаційних організацій. З цих підстав доводи апелянта на відсутність їх обов»язку на відшкодування шкоди судом до уваги не приймається.

Оскільки наявними в матеріалах справи доказами підтверджується вина відповідача у настанні страхового випадку, за який позивачем понесено витрати у вигляді  сплати страхового відшкодування в розмірі 35900,35 грн., а тому ці кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивач в порядку регресу, про що правильного висновку дійшов суд першої інстанції.

Покликання скаржника на порушення працівниками ДАІ процедури щодо складання необхідних документів при настанні дорожньо-транспортної пригоди є безпідставним, оскільки відсутній причинно-наслідковий зв»язок між діями працівників ДАІ та завданою шкодою, внаслідок  пошкодження в результаті ДТП транспортного засобу через незадовільний стан дороги з вини відповідача та здійснене позивачем в зв’язку з цим страхове відшкодування.

Покликання скаржника на відсутність зареєстрованої дорожньо-транспортної пригоди  на території Рівненського району згідно відповідді ДП «Рівненський облавтодор»також судом до уваги не приймаються, оскільки  події, пов»язані з пошкодженням транспортних засобів внаслідок незадовільного стану доріг не реєструються у загальному обліковому журналі, а тому факт не реєстрації спірного ДТП не може свідчити про факт його відсутності при наявності доказів такого.

Щодо позовних вимог в частині стягнення 250 грн. понесених витрат на проведення автотоварознавчої експертизи та 34,05 грн. понесених витрат, в зв’язку з видачею ДАІ довідки, то судом підставно відмовлено в їх задоволенні, оскільки позивачем не надано будь-якого правового обгрунтування вимог в цій частині з посиланням на норми матеріального права.

З вищенаведеного доводи скаржника про скасування рішення місцевого суду є безпідставними.

Рішення місцевого суду прийняте у відповідності з вимогами  діючого законодавства, а тому підстав для його скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.99,103,105 ГПК України, суд,

постановив:

рішення господарського суду Рівненської області від 29.11.2006 року в справі за номером 15/222 залишити без змін, а апеляційну скаргу  дочірнього підприємства “Рівненський облавтодор” відкритого акціонерного товариства  “Автомобільні дороги України” –без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий-суддя:                                              С.М.Бойко

Судді:                                                                      Т.Б.Бонк

Р.І.Марко