ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2007 р.                                                 Справа №  9/109/07

м. Миколаїв

м. Миколаїв

За позовом: Товариство з обмеженою відповідальністю виробниче об’єднання „Каскад”, Миколаївська область, м.Баштанка, вул.Баштанської Республіки, 54,

До відповідача: Відкрите акціонерне товариство енергопостачальна компанія „Миколаївобленерго”, м.Миколаїв, вул.Громадянська, 40,

Суддя Філінюк І. Г.

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача: Єланцев В.М. - директор

Від відповідача: Колодязна Ю.А., дор. №023/06-810 від 20.11.2006р.

При секретарі: Сіренко І. М.

Суть спору:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить  стягнути з відповідача на його користь безпідставно зобов’язано перераховані 3316,00грн.

Відповідач позовні вимоги не визнав посилаючись на сплив строків позовної давності.

За згодою сторін в судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представників сторін, господарський суд,

Встановив:

Між позивачем та відповідачем укладений договір №174 від 28.01.2003р. на користування електричною енергією, відповідно до якого позивач забезпечує постачання електричної енергії відповідно до умов договору, а відповідач своєчасно проводить оплату використаної електроенергії та виконувати інші умови встановлені цим договором. При виконанні умов договору, а також вирішенні всіх питань, що не обумовлені ним, сторони зобов’язались користуватись ПКЕЕ.

Відповідно до п.9 вказаного договору, строк його дії встановлено до 31.12.2003р. та вважається щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення строку дії жодна з сторін не заявить про відмову від нього або перегляд його умов. Після закінчення строку дії договору сторони не заявляли про відмову від нього або перегляд його умов, тому цей договір є чинним.

Згідно до п.п.3.1, 3.2, 3.3 договору, відповідач зобов’язався здійснювати авансові платежі за електроенергію до 15-го числа щомісячно, надавати звіти за використану електроенергію 15-го числа щомісячно та здійснювати остаточний розрахунок по закінченню розрахункового періоду в п’ятиденний строк після дати виписки рахунків.

28.01.2003р. між сторонами було укладено до договору №417 додаток №1, який є невід’ємною частиною договору (п.7 додатку).

Згідно до умов додатку № 1, сторони встановили граничну (договірну) величину споживання електричної енергії. В додатку №1 сторони дійшли згоди, що споживач самостійно контролює власне електроспоживання, прогнозує обсяги споживання електроенергії та самостійно сплачує їх з врахуванням роздрібних тарифів; споживач має право протягом поточного періоду звернутися до енергопостачальної компанії за коригуванням договірної величини споживання електроенергії.

Пунктом 6 додатку №1 до договору сторони визначили відповідальність за перевищення встановлених, як договірні величин споживання.

Згідно до вимог п. 6.3  Правил користування електроенергією, затвердженими Постановою НКРЕ 31.07.1996 року № 28 (у редакції постанови НКРЕ 22.08.2002 року № 928), граничні величини споживання електричної енергії доводяться постачальником  до споживачів як договірні величини у терміни, обумовлені договором на користування електроенергією.

Згідно до умов п.4 додатку №1 договірна величина споживання позивачем електроенергії за травень та серпень 2003р. встановлена на рівні обсягу, за який здійснена фактична оплата в терміни обумовлені договором за спожиту у цьому розрахунковому періоді електроенргію, фактично позивач спожив у травні 2003р. –2629кВт.г. та у серпні 2003р. –1422кВт.г.

Абзацом другим п.11 „Порядку постачання електричної енергії споживачам”, затвердженого Постановою Кабміну №475 від 09.04.2002р. визначено, що за підсумками розрахункового періоду місячна гранична величина споживання електроенергії для споживачів коригується до рівня фактично сплаченої за цей місяць споживання. Якщо споживач протягом місяця не перевищив встановлених на початку місяця величин, але не здійснив в повному обсязі оплату спожитої електроенергії, граничні величини на цей місяць зменшуються йому у відповідності до здійсненої оплати. В тому числі, якщо споживач взагалі не здійснив оплати у встановлені строки, граничні величини коригуються йому до нульового рівня.

В зв’язку зі несвоєчасною оплатою рахунку за травень та серпень 2003р., відповідачем встановлена договірна величина споживання електроенергії у травні та серпні 2003р. на рівні фактично сплаченої кількості - 0 кВт/г., та виставлені додаткові рахунки №35/174 від 23.05.2003р.  та №35/174 від 16.09.2003р. п’ятикратної вартості різниці між фактично спожитої та договірної величини споживання електричної енергії на загальну суму  3316,00грн.

Позивачем 23.09.2003р. було отримані відповідні рахунки, про що свідчить надане відповідачем повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.25). Вказані рахунки були сплачені позивачем 01.12.2003р., про що свідчать банківські виписки.

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що дії відповідача є незаконними, оскільки останнім не було проведено ніяких дій з контролю перевищення чинної на період травня та серпня 2003р. граничної величини споживання електроенергії, що порушує вимоги Закону України „Про підприємства в Україні”, Постанову Кабміну №475 від 09.04.2002р., Правила користування електричною енергією. Позивач просить стягнути грошові кошти з відповідача на підставі ст.ст. 1212, 1213 ЦК України.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України, який вступив в дію з 01.01.2004р. особа яка придбала майно без достатньої правової підстави, зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Згідно до вимог ст. 71 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 р., який діяв під час виникнення спірних правовідносин сторін, строк позовної давності встановлений у три роки.

Статтею 76 ЦК УРСР в редакції 1963 р. встановлено, що  перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов за приписами ст. 76 ЦК УРСР в редакції 1963 р., витікає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

На підставі п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який вступив в дію з 01.01.2004р., правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред’явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно до п. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила.

Оскільки, позивач здійснював платежі на підставі рахунків, які були отримані ним 23.09.2003р. та як вважає позивач, без достатньої правової підставі, останній міг та повинен був дізнатися про порушення свого права з моменту отримання вказаних рахунків, тобто з 23.09.2003р. Отже, строк позовної давності за вимогами щодо повернення безпідставно отриманих коштів сплив 23.09.2006р. Приймаючи до уваги, що позивач звернувся до суду за захистом порушеного права лише 06.03.2007р., тобто за межами встановленого законом трирічного строку, обставин, які б свідчили про пропущення строку з поважних причин не навів, заява відповідача про застосування наслідків спливу строків позовної давності підлягає задоволенню, що на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України, є підставою для відмови у позові.

На підставі викладеного, керуючись п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст.ст. 267, 1212 ЦК України, ст.ст. 44, 49, 82, 84, 85 ГПК України, господарський суд  –

ВИРІШИВ:

В задоволені позову – відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя