ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

23.01.07                                                                                           Справа  № 5/288-3725

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого-судді                           Скрутовського П. Д.

суддів                                      Онишкевич В. В.

Слука М. Г.

розглянув           апеляційну скаргу Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів від 15.11.2006 р. № 04-425/1988

на рішення           Господарського суду Тернопільської області від 18.10.2006 р.

у справі           № 5/288-3725

за позовом           Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до відповідача ВАТ «Тернопільський облрибкомбінат», с. Плотича Козівського району

про           стягнення штрафних санкцій в сумі 14 298, 38 грн.

за участю представників сторін:

від позивача (скаржника) –явка необов’язкова –не з’явився

від відповідача –явка необов’язкова –не з’явився

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 07.12.2006 р. розгляд справи було призначено на 26.12.2006 р., а ухвалою від 26.12.2006 р. справа відкладалася до 23.01.2007 р. з метою надання можливості відповідачу виконати вимоги попередньої ухвали, явка сторін не була визнана обов’язковою.

Згідно ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Сторони не забезпечили явки уповноважених представників у судове засідання, хоча були належним чином повідомлені про час і місце розгляду апеляційної скарги, що підтверджується наявними у справі повідомленнями про вручення поштового відправлення №№ 1879254, 1879246.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 18.10.2006 р. у справі № 5/288-3725 за позовом Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до ВАТ „Тернопільський облрибкомбінат” про стягнення 14 298, 38 грн., в тому числі 324, 18 грн. пені за несвоєчасну їх сплату, штрафних санкцій за нестворення 4 робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2005 році в позові відмовлено.

При винесенні оскаржуваного рішення, місцевий господарський суд керувався ст.ст. 17, 18, 19, 20 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів”, Положенням про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України від 03.05.1995 р. № 314 та мотивував його тим, що підприємство інформувало протягом 2005 року відповідні центри зайнятості про наявність 4 вільних створених (пристосованих) робочих місць для працевлаштування інвалідів, що підтверджується звітами форми № 3-ПН з відмітками відповідних центрів зайнятості, однак відповідні органи не направляли інвалідів для працевлаштування на підприємство, а також самі інваліди безпосередньо не зверталися з метою працевлаштування.

Скаржник, позивач у справі, не погодився з рішенням господарського суду Тернопільської області, подав апеляційну скаргу, в якій вказує підстави, з яких вважає, що дане рішення підлягає скасуванню, посилаючись на те, що в порушення процесуальних норм, господарський суд першої інстанції розглянув даний спір за нормами ГПК України, а не КАС України. Апелянт, звертаючись до положень ч. 5 ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»та п. 3 Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 03.05.1995 р. № 314, зазначає, що з поданого відповідачем звіту вбачається, що підприємство не працевлаштувало необхідної кількості інвалідів, у зв’язку з чим робоче місце не може вважатися створеним, а відповідач таким, що виконав норматив по створенню робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Відповідач скористався правом, наданим ст. 191 КАС України, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому не погодився з доводами, викладеними в ній, просить рішення господарського суду Тернопільської області залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, звертаючи увагу на те, що в 4 філіях комбінату були створені робочі місця для інвалідів, а також відповідні звіти з інформацією про наявність вільних робочих місць для інвалідів здавалися у центри зайнятості. До відзиву відповідач додав копії звітів форми № 3-ПН за січень 2005 року та за січень 2006 року про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) та потребу в працівниках, де вказав про можливість працевлаштувати 1 інваліда за посадою рибака-охоронця у Густинській, Бережанській, Підгаєцькій та Борщівській філіях.

Також відповідач подав копії Листа Лановецького районного центру зайнятості від 17.10.2006 р. № 03/1037, відповідно до якого підприємство 27.01.2005 р. та 25.01.2006 р. подавало звіти про наявність вільних робочих місць для інвалідів загального захворювання, однак такі інваліди до центру зайнятості не зверталися, Листа Підгаєцького районного центру зайнятості від 16.10.2006 р. № 01-859/05, яким повідомляється, що на заявлені вакансії щодо працевлаштування інвалідів направлення на працевлаштування протягом 2005 –2006 рр. не видавалися, Листа Бережанського районного центру зайнятості від 17.10.2006 р. № 05-887, згідно даних якого комбінат інформував про наявність 1 створеного робочого місця для інваліда у січні 2005р. та січні 2006 р., Листа Густинського районного центру зайнятості, яким повідомляється, що інваліди за професією рибак-охоронець на підприємство не направлялися.

Розглянувши наявні матеріали справи, доводи та заперечення, наведені в апеляційній скарзі та у відзиві на неї, заслухавши пояснення представників відповідача у судовому засіданні 26.12.2006 р., колегія суддів господарського суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду слід змінити, а апеляційну скаргу задоволити частково з наступних підстав:

Відповідно до п. 1 ст. 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, для підприємств, установ і організацій, незалежно від форми власності і господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі 4 % від загальної чисельності працюючих, а якщо працює від 8  до 25 чоловік –у кількості 1 робочого місця.

Із матеріалів справи, а саме із звіту відповідача про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2005 рік, вбачається, що середньооблікова чисельність працівників на підприємстві у звітному періоді складала 93 чоловіки, відповідно норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у звітному періодів повинен був становити в кількості 4 інвалідів, однак, на підприємстві у даному періоді не працював жодний інвалід.

За п.п. 3.2.5 Інструкції із статистики кількості працівників, затвердженої Наказом Державного комітету статистики від 28.09.2005 р. № 286, середньооблікова кількість штатних працівників за період з початку року (у тому числі за квартал, півріччя, 9 місяців, рік) обчислюється шляхом підсумовування середньооблікової кількості штатних працівників за всі місяці роботи підприємства, що минули за період з початку року до звітного місяця включно, та ділення одержаної суми на кількість місяців у цьому періоді, тобто відповідно на 2, 3, 4, ... 12.

Згідно змісту Листів Держкомстату № 6-2-7/230 від 21.10.2002 року та Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва № 6538 від 12.11.2003 р., у разі отримання при розрахунку не цілого значення показника необхідно заокруглювати його за загальними правилами арифметики до цілого значення.

Відповідно до вимог ст. 20 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим ст. 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 % річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Сплату штрафних санкцій підприємства (об'єднання), установи і організації провадять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов'язкових платежів). У разі відсутності коштів штрафні санкції можуть бути застосовані шляхом звернення стягнення на майно підприємства (об'єднання), установи і організації в порядку, передбаченому законом.

Отже, відсутність в спірному періоді прибутку не звільняє відповідача від сплати штрафних санкцій за не створення робочого місця для працевлаштування інваліда.

Згідно з положеннями Порядку сплати підприємствами (об’єднаннями), установами і організаціями штрафних санкцій до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, акумуляції, обліку і використання цих коштів, суми штрафних санкцій визначаються в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві за кожне робоче місце, незайняте інвалідом і виплачується підприємствами самостійно не пізніше 15 квітня року, наступного за звітним. Суми штрафних санкцій перераховуються підприємствами в дохід державного бюджету на рахунки органів Державного казначейства, а у разі несплати в установлений термін, відділення Фонду соціального захисту інвалідів вживають заходів щодо їх стягнення у судовому порядку, керуючись також Положенням про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України № 1434 від 26.09.2002 р., ст. 2 КАС України та ст. 124 Конституції України.

Із розрахунку заборгованості по платежу до Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів за нестворені робочі місця для працевлаштування інвалідів за 2005 рік вбачається, що середньорічна заробітна плата штатного працівника складає 3 493, 55 грн. –відповідно Фондом соціального захисту інвалідів були нараховані штрафні санкції в чотирикратному розмірі за 4 нестворених робочих місця для працевлаштування інвалідів в сумі 13 974, 20 грн.

Крім того, Фондом була нарахована пеня в сумі 324, 18 грн. за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій.

На момент розгляду справи в апеляційному порядку дана заборгованість підприємством не сплачена та доказів погашення боргу суду не було представлено.

Відповідно до ст. 18 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, працевлаштування інвалідів здійснюється органами  виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органами місцевого самоврядування, громадськими організаціями інвалідів.

Згідно ч. 2 ст. 19 цього ж Закону, відповідальність за незабезпечення зазначених нормативів покладається на керівника підприємств.

Відповідно до Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, підприємства створюють за власні кошти місця для працевлаштування інвалідів, розробляють заходи щодо створення робочих місць для інвалідів, включають їх до колективного договору, інформують центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення (пристосування) робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Згідно даного Положення, робоче місце вважається створеним, якщо воно відповідає встановленим вимогам робочого місця для інвалідів відповідної нозології, атестоване спеціальною комісією за участю представників МСЕК, органів Держнаглядохоронпраці, громадських організацій інвалідів і введене в дію шляхом працевлаштування на ньому інваліда.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 06.12.2006 р. від відповідача вимагалося подання підтвердження Гусятинського і Підгаєцького центрів зайнятості про отримання щомісячних звітів про наявність вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів з січня по грудень 2005 року. Проте, відповідачем були направлені на адресу суду Листи вищевказаних центрів зайнятості лише щодо відсутності направлень інвалідів на підприємство за посадою рибак-охоронець.

Як зазначалося вище, у матеріалах справи містяться Лист Лановецького районного центру зайнятості від 17.10.2006 р. № 03/1037, відповідно до якого підприємство 27.01.2005 р. та 25.01.2006 р. подавало звіти про наявність вільних робочих місць для інвалідів загального захворювання, однак такі інваліди до центру зайнятості не зверталися, Лист Підгаєцького районного центру зайнятості від 16.10.2006 р. № 01-859/05, яким повідомляється, що на заявлені вакансії щодо працевлаштування інвалідів направлення на працевлаштування протягом 2005 –2006 рр. не видавалися, Лист Бережанського районного центру зайнятості від 17.10.2006 р. № 05-887, згідно даних якого комбінат інформував про наявність 1 створеного робочого місця для інваліда у січні 2005р. та січні 2006 р., Лист Гусятинського районного центру зайнятості, яким повідомляється, що інваліди за професією рибак-охоронець на підприємство не направлялися.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 26.12.2006 р. від відповідача вимагалося повторно надати Лист або Довідку Гусятинського, Бережанського, Лановецького і Підгаєцького районних центрів зайнятості про те, що ВАТ «Тернопільський облрибкомбінат»інформував їх про наявність вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів протягом всього 2005 року або конкретно, в яких місяцях.

Проте, витребовуваних даною ухвалою документів відповідач не надав, а згідно наявних у матеріалах справи документів і долучених до відзиву, в тому числі звітів за січень 2005 року і січень 2006 року, листів-довідок Гусятинського, Бережанського, Лановецького і Підгаєцького районних центрів зайнятості, а також враховуючи відсутність доказів відмови в прийнятті на роботу інвалідів, можна погодитися із висновком господарського суду першої інстанції щодо відсутності вини в незайнятті вільних робочих місць на ВАТ «Тернопільський облрибкомбінат»в Підгаєцькій та Гусятинській філіях і в січні 2005 р. у Лановецькій та Бережанській філіях. А з лютого по грудень 2005 року, згідно даних листів, Лановецький і Бережанський центри зайнятості не були проінформовані відповідачем про наявність вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів, тому за цей період штрафні санкції Фондом соціального захисту інвалідів були нараховані правомірно.

Одночасно Львівським апеляційним господарським судом звертається увага господарського суду Тернопільської області на те, що даний спір помилково розглянутий за нормами ГПК України.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, а також норми чинного законодавства України і практику Вищого господарського, адміністративного та Верховного судів України щодо перегляду матеріалів справ в касаційному порядку з аналогічним предметом спору, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Тернопільської області прийняте з неповним врахуванням всіх обставин справи і з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 184, 195, 199, 200-205, п. 6 Прикінцевих та перехідних положень КАС України, -

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів задоволити частково;

2.          Рішення господарського суду Тернопільської області від 18.10.2006 р. у справі № 5/288-3725 змінити;

3.          Прийняти постанову, якою:

4.          позовні вимоги  Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів задоволити частково в сумі 6 404, 84 грн. штрафних санкцій і 148, 58 грн. пені;

5.          В решті суми позову відмовити;

6.          судові витрати по справі і апеляційній скарзі віднести на відповідача пропорційно суми задоволених вимог;

7.          Видання наказів доручити місцевому господарському суду;

8.          Матеріали справи направити на адресу місцевого господарського суду;

9.          Постанова може бути оскаржена в установленому законом порядку.

Головуючий-суддя                                                                                П. Д. Скрутовський

Суддя                                                                                                    В. В. Онишкевич

Суддя                                                                                                    М. Г. Слука