СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

14 березня 2007 року

Справа № 2-11/11138-2006

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Плута В.М.,

суддів                                                                      Гонтаря В.І.,

Горошко Н.П.,

за участю представників сторін:

позивача: Красильникової Вікторії Захарівни, довіреність №  юр/2605   від 29.09.05;

відповідача: Вігулярова Андрія Олеговича, довіреність №  268   від 21.04.06,  Товариство з обмеженою відповідальністю "Зовнішсервіс";

відповідача: Гаврилюка Вадима Миколайовича, довіреність №  23-02/128   від 07.10.05, акціонерна судноплавна компанія "Укррічфлот";

розглянувши апеляційні скарги акціонерної судноплавної компанії "Укррічфлот" та товариства з обмеженою відповідальністю "Зовнішсервіс" на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя    Цикуренко А.С.) від 11.01.2007 у справі № 2-11/11138-2006

за позовом           Державного підприємства "Керченський морський торговельний порт" (вул. Кірова, 28,Керч,98312)

до           товариства з обмеженою відповідальністю "Зовнішсервіс" (вул. Кірова, 51,Керч,98312)

акціонерної судноплавної компанії "Укррічфлот" (вул. Нижній Вал, 51,Київ 71,04071)

про стягнення

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду АР Крим від 11.07.2007 року у справі № 2-11/11138-2006 позов Державного підприємства „Керченський морський торгівельний порт” задоволено частково. Суд стягнув з товариства з обмеженою відповідальністю „Зовнішсервіс” на користь позивича 43717,95 грн. боргу, 8876,77 грн. індекса інфляції, 2683,60 грн. –3 % річних та 1113,24 грн. пені, а також судові витрати. В частині стягнення сум заборгованості з АСК „Укррічфлот” у позові відмовлено.

При прийнятті рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, при укладенні договору № З-21-05 від 10.04.2004 року набував права і обов'язки не для себе, а для третіх осіб, в інтересах яких діяв як морський агент. Суд першої інстанції також встановив, що пред`явлення позивачем рахунків на оплату відповідачем послуг з урахуванням податку  на додану вартість відповідає нормам Закону України „Про податок на додану вартість”, у зв`язку з чим, господарський суд АР Крим прийшов до висновку про обгрунтованість заявлених вимог.

Не погодившись з рішенням господарського суду АР Крим, товариство з обмеженою відповідальністю „Зовнішсервіс” та акціонерна судноплавна компанія „Укррічфлот” звернулись до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційними скаргами, в яких просять рішення суду першої інстанції скасувати, у задоволенні позову Державного підприємства „Керченський морський торгівельний порт” відмовити.

Доводи позивачів, викладені в апеляційних скаргах, полягають у тому, що судом першої інстанції було невірно застосовано норми, які регулють питання комерційного представництва, положення Цивільного кодексу України щодо належного виконання умов зобов`язання, положення податкового законодавства стосовно необхідності нарахування податку на додану вартість на збори і плату за послуги, які надаються суднам у морських торгівельних портах України.

Представник Державного підприємства „Керченський морський торгівельний порт” у судовому засіданні з доводами апеляційних скарг не погодився, надав відзив на апеляційні скарги, в якому вважає рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим.

З причини зайнятості в іншому судовому засіданні судді Сотула В.В., на підставі розпорядження першого заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду, у складі судової колегії було здійснено заміну на суддю Горошко Н.П.

Повторно розглянувши справу у порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, вислухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю „Зовнішсервіс” та акціонерної судноплавної компанії „Укррічфлот” не підлягають задоволенню з наступних підстав.

23.12.2003 року між товариством з обмеженою відповідальністю „Зовнішсервіс” та Акціонерною судноплавною компанією „Укррічфлот” був укладений договір морського агентування № 05-04-08/18, відповідно до умов якого ТОВ „Зовнішсервіс” представляє інтереси судновласника - Акціонерної судноплавної компанії „Укррічфлот”. Даний договір визначає обов'язки та відповідальність сторін щодо організації обробки і обслуговування суден Судновласника, включаючи судна, які знаходяться в тайм-чартері або менеджменті інших компаній, при їх заходах до Керченського морського торгівельного порту, якщо інше не передбачено договором перевезення.

Згідно з умовами договору № 05-04-08/18 від 23.12.2003 року, обов'язки Агента та Судновласника становлять наступне: Агент зобов'язаний організовувати обслуговування суден і виконувати всі формальності щодо суден Судновласника, зокрема, забезпечення Судновласника проформами дисбурсменських рахунків по кожному суднозаходу, перевірку і оплату рахунків, наданих портом і іншими організаціями –пункт 2.1.6 договору; Судновласник зобов'язаний оплачувати дисбурсменські рахунки, включаючи всі замовлені капітаном, підтверджені Судновласником, послуги, що надаються згідно затверджених тарифів на момент їх надання.

Таким чином, судом першої інстанції зроблено вірний висновок про те, що товариство з обмеженою відповідальністю „Зовнішсервіс”, на підставі договору № 05-04-08/18 від 23.12.2003 року, є агентом Акціонерної судноплавної компанії „Укррічфлот”.

З матеріалів справи вбачається, що 10.04.2003 року між Державним підприємством „Керченський морський торговельний порт” та товариством з обмеженою відповідальністю „Зовнішсервіс” було укладено договір № З-23-05 предметом якого з`явилась організація по наданню послуг суднам під українським і іноземним прапорами, що заходять в порти Керчі і знаходиться під агентським обслуговуванням Агента - товариства з обмеженою відповідальністю „Зовнішсервіс”, а також здійснення розрахунків Агентом за послуги, що надаються силами і засобами Порту і порядок оплати портових зборів.

Товариство з обмеженою відповідальністю „Зовнішсервіс” в апеляційній скарзі посилається на ту обставину, що воно діяло в інтересах судновласника і перераховувало портові збори у розмірі визнаних та фактично сплачених судновласником для розрахунків з портом на рахунок агента сум таких зборів.

Проте, судова колегія не може погодиться з таким висновком з наступних підстав.

Відповідно до статті 116 Кодексу торговельного мореплавства України, у морському порту або за його територією як постійні представники судновласника діють агентські організації (морський агент), які за договором морського агентування за винагороду зобов'язуються надавати послуги в галузі торговельного мореплавства.

Статтею 4 Кодексу торговельного мореплавства України передбачається, що до цивільних, адміністративних, господарських та інших правовідносин, що виникають із торговельного мореплавства і не врегульовані цим Кодексом, відповідно застосовуються правила цивільного, адміністративного, господарського та іншого законодавства України.

Відповідно до статті 295 Господарського кодексу України, комерційне представництво (агентська діяльність) є підприємницькою діяльністю, що полягає в наданні агентом послуг суб'єктам господарювання при здійсненні ними господарської діяльності шляхом посередництва від імені, в інтересах, під контролем і за рахунок суб'єкта, якого він представляє.

Згідно зі статтею 297 Господарського кодексу України, за агентським договором одна сторона (комерційний агент) зобов'язується надати послуги другій стороні (суб'єкту, якого представляє агент) в укладенні угод чи сприяти їх укладенню (надання фактичних послуг) від імені цього суб'єкта і за його рахунок. У договорі має бути визначено форму підтвердження повноважень (представництва) комерційного агента.

Зміст агентського договору передбачає, що після укладення договору комерційним агентом від імені особи, яку він представляє, представництво припиняється, і всі інші відносини відбуваються між особою, від імені якої було укладено договір, та контрагентом по договору. Комерційний агент не бере участі у виконанні укладеного договору. Судова колегія вважає, що в іншому випадку сторона у договорі не буде являтись комерційним агентом, або договір не буде вважатись агентським.

Однак, у даному випадку, сторони, при укладенні договору № З-23-05, врегулювали свої відносини на власний розсуд: позивач взяв на себе зобов'язання надавати послуги суднам під українським і іноземним прапорами, що заходять в порти Керчі і знаходиться під агентським обслуговуванням Агента - товариства з обмеженою відповідальністю „Зовнішсервіс”, а відповідач зобов'язався прийняти і оплатити надані послуги.

Однак, особу, від імені якої виступає товариство з обмеженою відповідальністю „Зовнішсервіс”,  в договорі з позивачем не вказано. Зміст договору від 10.04.2003 року дозволяє зробити висновок про те, що товариство з обмеженою відповідальністю „Зовнішсервіс” уклало договір саме від власного імені.

Відповідно до частини 3 статті 295 Господарського кодексу України, не є комерційними агентами підприємці, що діють хоча і в чужих інтересах, але від власного імені. Відповідно до статті 237 Цивільного кодексу України не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені.

Укладення юридичною особою від свого імені договору з портом не суперечить чинному законодавству, навіть якщо така особа визначила себе як агента, при тому, що по суті агентом не являється.

Судова колегія приходить до висновку, що у даному випадку має місце вільне волевиявлення сторін, тобто коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечить законодавству –частина 4 статті 179 Господарського кодексу України.

Статтею 6 Цивільного кодексу України також передбачено, що сторони мають право укласти договір, врегулювавши відносини на свій розсуд, навіть якщо такий договір не передбачений законодавством, але не суперечить йому.

За таких обставин, наслідки, що тягне за собою невиконання умов укладеного договору, виникають саме для відповідача –товариства з обмеженою відповідальністю „Зовнішсервіс”.

Відповідно до статті 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з пунктом 2.9 договору № З-23-05 від 10.04.2003 року, по приходу судна Агент одержує від транспортно-експедиторської контори Порту попередній рахунок на оплату послуг Порту, портових зборів і вносить його до дісбурсментського рахунку, що виставляється Замовникові.

Розділом 4 передбачено порядок розрахунків за надані послуги, а саме: Агент заздалегідь проводить перелік тих, що належать Порту зборів і плат за послуги з кожного судна під агентуванням Агента у розмірі 100% передоплати до відходу судна. Агент забезпечує перерахування тих, що належать Порту платежів по кожному судну на розрахунковий рахунок або на валютний рахунок Порту відповідно до чинного законодавства України. По виставленню остаточного рахунку Агент зобов'язаний провести оплату різниці між раніше сплаченою сумою і даним рахунком не пізніше 7 банківських днів з дати відходу судна. За відсутності оплати в зазначений термін Агент сплачує штраф у розмірі 5% від несвоєчасно сплаченої суми. Якщо сума, сплачена раніше, перевищує остаточний рахунок, Порт вважає її авансом за майбутні послуги, або по письмовій вказівці Агента повертає йому дану суму.

Згідно із статтею 618 Цивільного кодексу України боржник відповідає за порушення виконання іншими особами, на яких було покладено його виконання, якщо договором, або законом не встановлено відповідальність безпосереднього виконавця.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що за неналежне виконання зобов'язання контрагентами боржника (генеральним агентом, судновласником, тощо) відповідальність у будь-якому разі несе боржник –відповідач. Тому, посилання відповідача про неповне перерахування коштів судновласником у будь-якому разі не можуть бути визнані обґрунтованими.

Відповідно до статей 3, 10 Кодексу торговельного мореплавства України, держава здійснює регулювання торговельного мореплавства через Міністерство транспорту України та відповідні центральні органи державної виконавчої влади, Міністерство транспорту України в межах своєї компетенції затверджує правила, інструкції та інші нормативні документи з питань торговельного мореплавства, що є обов'язковими для всіх юридичних та фізичних осіб.

Статтями 84, 85 Кодексу торговельного мореплавства України передбачено, що під час перебування в морському порту судно зобов'язане дотримувати діючі закони і правила України, зокрема в частині портових зборів і портових послуг. В морському порту здійснюються цільові портові збори, а саме, корабельний, причальний, якірний, канальний, маяковий, адміністративний, санітарний та інші збори, встановлені законодавчими актами України. Розмір портових зборів установлюється Кабінетом Міністрів України.

Положенням про портові збори, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2000 року № 1544, а також Наказом Міністерства транспорту України № 711 від 15.12.2000 року „Про затвердження зборів і плат за послуги, що надаються суднам у морських торговельних портах України” встановлені розміри портових зборів (корабельного, канального, маякового, причального, якірного, адміністративного та санітарного).

Відповідно до пункту 2 Положення про портові збори, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2000 року № 1544, оплата портових зборів в портах здійснюється до виходу судна з порту.

З матеріалів справи вбачається, що Керченським морським торговим портом було виставлено рахунки товариству з обмеженою відповідальністю „Зовнішсервіс” на оплату наданих послуг. Платіжними вимогами-дорученнями ТОВ „Зовнішсервіс” частково сплатило виставлені рахунки, що підтверджується матеріалами справи (а.с.112-138). Сплата наданих послуг здійснена без урахування податку на додану вартість, що складає 43717,95 грн. та є предметом спору.

Надаючи правову оцінку таким позовним вимогам судова колегія виходить з наступного.

Відповідно до частини 3 статті 1 Закону України „Про систему оподаткування”, ставки, механізм справляння податків і зборів (обов'язкових платежів) і пільги щодо оподаткування можуть встановлюватись або змінюватись тільки законами про оподаткування.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що згідно з преамбулою Закону України „Про податок на додану вартість”, цей Закон визначає платників податку на додану вартість, об'єкти, базу та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету.

Відповідно до підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3 Закону України „Про податок на додану вартість”, до об'єкту оподаткування податком на додану вартість, зокрема, відносять операції платників податку з продажу товарів (робіт, послуг) на митній території України.

Підпунктом 6.1.1 пункту 6.1 статті 6 Закону України „Про податок на додану вартість" встановлено, що податок становить 20 відсотків бази оподаткування, визначеної статтею 4 цього Закону, та додається до ціни товарів (робіт, послуг).

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком господарського суду АР Крим про те, що відповідно до положень Закону України „Про податок на додану вартість” та іншими законами Україні, відповідно до яких тільки і можуть встановлюватись і змінюватись ставки, порядок та пільги по сплаті податку на додану вартість при справлянні портових зборів, інших зборів і плат із суден, суми сплачуваних порту зборів і плат мають обкладатись податком на додану вартість.

Акціонерна судноплавна компанія „Укррічфлот” в апеляційній скарзі зазначає, що Постанова Кабінету Міністрів України від 12.10.2000 року № 1544 не визначає порядок оподаткування податком на додану вартість та не встановлює пільги з питань оподаткування. В обґрунтування власної позиції посилається на рішення господарського суду м. Києва та постанову Київського апеляційного господарського суду у справі № 4/603.

Однак, судова колегія не може визнати такі посилання обґрунтованими, оскільки вони спростовуються правовою позицією, викладеною у Постанові Верховного суду України від 30.03.2004 року по розгляду касаційної скарги ДП „Керченський морський торговельний порт” на постанову Вищого господарського суду України від 26.11.2003 року у справі № 4/603.

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку про те, що доводи апеляційних скарг не підтверджені наявними у справі матеріалами та спростовуються нормами чинного законодавства. Тому, оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 101, 103 п.1, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю „Зовнішсервіс” та акціонерної судноплавної компанії „Укррічфлот” залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Автономної республіки Крим від 11 липня 2006 року у справі № 2-11/11138-2006 залишити без змін.

Головуючий суддя                                                  В.М. Плут

Судді                                                                                В.І. Гонтар

Н.П. Горошко