ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
м.Донецьк, вул.Артема, 157, тел.381-88-46
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10.05.07 р.
Справа № 20/79

Суддя господарського суду Донецької
області Донець О.Є.

розглянуву відкритому судовому
засіданні господарського суду справу

за позовом: Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, м. Горлівка

до відповідача: Державного
підприємства “Артемвугілля”, м. Горлівка

про
стягнення 13479,13 грн.

За участю представників:

від позивача: не з"явився

від відповідача: не з"явився

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Донецької
області звернувся суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_1,
м. Горлівка, із позовом до Державного підприємства “Артемвугілля”, м. Горлівка,
про  стягнення 13479,13 грн., з яких
10000,00 грн. - сума моральної шкоди, 2508,66 грн. - сума пені в розмірі 0,1%
та 970,47 грн.  - сума штрафу в розмірі 7
%, визначених позивачем із посиланням на п.2 ст.231 Господарського кодексу
України.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається  на те, що рішенням
господарського суду Донецької області від 07.11.2006 р. по справі №45/304 було
задоволено позов суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1
до ДП “Артемвугілля” та стягнуто суми боргу, 3 % річних та судових витрат у
зв'язку із неналежним виконанням відповідачем обов'язків за договором  на транспортне обслуговування НОМЕР_1, на
копії документів, пов'язаних з наданням медичної допомоги, письмових пояснень,
трудових договорів, заяви, відповіді на запит, розписок, довідок МСЕК,
пенсійного посвідчення, а також на приписи Господарського та Цивільного  кодексу України.

Відповідач до судового засідання
свого представника не направив, відзиву на позов не надав,  у зв'язку з чим справу розглянуто за наявними
в ній матеріалами, в порядку ст.75 Господарського процесуального кодексу
України.

Дослідивши матеріали справи,  суд встановив:

07 листопада 2006 р. господарським судом
Донецької області було прийняте рішення по справі № 45/304 за позовом суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, м. Горлівка, до ДП
“Артемвугілля”, м. Горлівка, яким позов задоволено повністю, з відповідача на
користь позивача стягнуто основний борг в сумі 13863,82 грн., 3 % річних - 762,51
грн. у зв'язку із несплатою відповідачем наданих позивачем у жовтні  - грудні 2004 р. транспортних послуг за
договором на транспортне обслуговування НОМЕР_1

Позивач звернувся із позовом до
відповідача    про  стягнення 10000,00 грн. - суми моральної
шкоди, 2508,66 грн. - суми пені в розмірі 0,1 % та 970,47 грн.  - суми штрафу в розмірі 7 %, визначених
позивачем із посиланням на п.2 ст.231 Господарського кодексу України.

Позовні вимоги в частині стягнення
суми моральної шкоди позивач обґрунтовує, зокрема, посиланням на ст.ст.23, 1167
Цивільного кодексу України, ст.2 Закону України “Про банки і банківську
діяльність”, а також тим, що неналежне виконання відповідачем свого обов'язку
зі сплати послуг позивача за вищезазначеним договором призвело до душевних
страждань, фізичної болі та незручності позивача, позбавило його джерела
існування, приниження ділової репутації позивача внаслідок неможливості
виплачувати заробітну платню працівникам, з якими позивачем укладено трудові
договори.

Відповідно до ст.23 Цивільного
кодексу України, на яку посилається позивач,
особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав.  Моральна шкода
полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях,
яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої,
членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності
фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно із ст.16 зазначеного
кодексу, відшкодування моральної (немайнової)
шкоди є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до ст.11 Цивільного
кодексу України, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди є
підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 1167 Цивільного кодексу
України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка
її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою
цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної
влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого
самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом,
іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній
особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу
тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання,
незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або
виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених
законом.

При цьому, обов'язковому з'ясуванню
при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової)  шкоди підлягають: наявність шкоди,
протиправність діяння (бездіяльності), наявність причинного зв'язку між шкодою
і протиправним діянням, вини того, хто завдав шкоду.

Відповідно до ст.4-2)
Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах
здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом
і судом.

Згідно із ст.4-3) зазначеного
кодексу, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах
змагальності.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Статтею ст.33 Господарського
процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та
іншими учасниками судового процесу.

Статтею 35 Господарського
процесуального кодексу України, зокрема, визначено, що факти, встановлені
рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори)
під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів,
в яких беруть участь ті самі сторони.

Відповідно до ст.43 зазначеного
кодексу,  господарський суд оцінює докази
за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись
законом.

Ніякі докази не мають для
господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Рішенням господарського суду
Донецької області від 07.11.06 р. по справі № 45/304 встановлено, що 10.05.03
р. позивачем та відповідачем укладено договір НОМЕР_1 на транспортне
обслуговування, що відповідач неналежним чином виконував договірні зобов'язання
щодо сплати послуг, у зв'язку з чим позов судом задоволено.

Таким чином, сторони є учасниками
господарських правовідносин, пов'язаних з наданням транспортних послуг, діяли
як господарюючи суб'єкти. При цьому, позивач є суб'єктом підприємницької
діяльності згідно із свідоцтвом НОМЕР_2, діяв як приватний підприємець на свій
страх та ризик.

За даних обставин суд дійшов
висновку, що ствердження позивача про те, що фізичні та душевні страждання
громадянина ОСОБА_1 внаслідок порушення відповідачем умов договору НОМЕР_1 є
підставою для стягнення з відповідача на користь позивача - суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 10000,00 грн. - суми моральної шкоди, є
необґрунтованим.

Позивачем не надано суду доказів
приниження відповідачем ділової репутації позивача. Наявні в матеріалах справи
копії трудових контрактів, пояснювальних записок та розписок фізичних осіб не
містять даних про те, що відповідач будь-яким чином принижував ділову репутацію
позивача. Не свідчать про даний факт й наявні в матеріалах справи копії
документів, пов'язаних з наданням медичної допомоги громадянину ОСОБА_1

Отже, у задоволенні позовних вимог
в частині стягнення з відповідача на користь позивача 10000,00 грн. - суми
моральної шкоди слід відмовити.

Не підлягають задоволенню й позовні
вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 2508,66 грн. - суми
пені (0,1%) та 3479,13 грн. - суми штрафу (7%) з наступних причин.

Відповідно до п.2 ст.231
Господарського кодексу України, на який посилається позивач як на правову
підставу позову в цій частині, у разі якщо порушено господарське зобов'язання,
в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до
державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного
контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного
бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції
застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких
розмірах:

за порушення умов зобов'язання щодо
якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі
двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання
зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт,
послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а
за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи
відсотків вказаної вартості.

Позивачем не надано суду документів
про те, що хоча б одна з сторін є суб'єктом господарювання, що належить до
державного сектору економіки.

Відсутні докази того, що порушення
відповідачем умов договору НОМЕР_1 пов'язано з виконанням державного контракту
або виконання цього договору фінансується за рахунок Державного бюджету України
чи за рахунок державного кредиту.

За змістом п.2 ст.231
Господарського кодексу України, відповідальність у вигляді пені у розмірі 0,1%
та штрафу у розмірі 7% застосовується за порушення строків виконання робіт,
надання послуг, передачі товарів, а не за порушення грошового зобов'язання.

Відповідно до приписів Закону
України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань”,
розмір пені за порушення грошових зобов'язань визначається сторонами у договорі
та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Суду не надано доказів того, що
сторонами будь-яким чином узгоджена певна відповідальність відповідача за
порушення грошового зобов'язання.

Таким чином, у задоволенні позову
слід відмовити повністю, судові витрати - покласти на позивача.

На підставі вищевикладеного,
керуючись ст.ст.4-2, 4-3, 33, 35, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, ст.231 Господарського кодексу України,
ст.ст.11, 23, 1167 Цивільного кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову - відмовити.

Суддя

Надруковано
3 примірники:

1-
позивачеві;

1
- відповідачу;

1
- усправу