донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

21.03.2007 р.                                                                       справа №44/420

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів

за участю представників сторін:

від позивача:
Пясецька І.В. (довіреність №8 від 09.01.07р.),

від відповідача:
Печонкін О.П. (директор),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Приватного підприємства "Гера-94" м.Донецьк

на рішення
господарського суду

Донецької області

від
15.01.2007 року

по справі
№44/420 (суддя Мєзєнцев Є.І.)

за позовом
Орендного підприємства "Донецькміськтепломережа" м.Донецьк

до
Приватного підприємства "Гера-94" м.Донецьк

про
стягнення 8453,99грн.

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2006року позивач, Орендне підприємство „Донецькміськтепломережа” м.Донецьк,  звернувся до суду з позовом про стягнення суми боргу за поставлену теплову енергію 6241,44грн. з урахуванням індексу інфляції 1781грн.59коп. та 3% річних 430,96грн. до Приватного підприємства „Гера-94” м.Донецьк.

Рішенням від 15.01.2007року господарський суд Донецької області (суддя Мєзєнцев Є.І.)  позовні вимоги задоволені у повному обсязі, стягнуто з відповідача заборгованість за поставлену теплову енергію з  урахуванням індексу інфляції та 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у загальному розмірі 8453,99грн, а також судові витрати. Судове рішення мотивоване тим, що причиною виникнення спору є протиправне порушення споживачем умов договору, а також порушення норм Цивільного кодексу Української РСР, Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України, які регулюють загальні умови виконання зобов’язань та правила виконання договорів поставки та енергопостачання.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, посилаючись  на те, що вимоги про стягнення заборгованості за жовтень 2003року заявлені поза межами строку позовної давності. Щодо заборгованості за поставлену теплову енергію у період з жовтня 2004 по січень 2005року, на думку заявника, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки об'єкт був проданий ТОВ „Телефонна компанія „Дейта-Експресс” і теплову енергію відповідач не отримував.

Позивач вважає рішення суду законним, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.129 Конституції України, ч.4 ст.9 Закону України “Про судоустрій в Україні”, ст.ст.44,811 Господарського процесуального кодексу України був здійснений запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне:

Господарським судом встановлено, що між Орендним підприємством „Донецькміськтепломережа” м.Донецьк (позивач) та Приватним підприємством „Гера-94” м.Донецьк (відповідач) був укладений договір про постачання теплової енергії № 3155 від  24.04.01року (а.с.7).

За  умовами даного договору   позивач взяв на себе зобов'язання постачати відповідачу теплову енергію до розподільчого вузла, вказаному власником будинку, а відповідач зобов'язався щомісячно оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами, які в залежності від ціни на енергоносії можуть змінюватися без згоди з абонентом.  Опалювальна площа приміщення складає 183,37кв.м.  без приладу обліку теплової енергії.  Договір підписаний без заперечень та зауважень.  Зміни або доповнення  сторонами не вносилися (а.с.7).

Розпорядженням  голови облдержадміністрації №538 від 18.09.2001року і рішенням Донецького міськвиконкому №641 від 18.12.2002року тариф на опалення всім споживачам,  за винятком населення, встановлено 3,36грн. за 1м2 загальної опалювальної площі з ПДВ.

Як вказує позивач, ним у період  з жовтня 2003 по лютий 2005року були надані послуги. Але, відповідач у порушення вимог статті 526 Цивільного кодексу України, договірні зобов’язання не виконав, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість  у сумі 6241,44грн.

Задовольняючи вимоги позивача, місцевий господарський суд виходив з того, що внаслідок порушення відповідачем умов договору, у останнього виникло зобов'язання щодо сплати боргу за отримані послуги у сумі 6241,44грн., з урахуванням індексу інфляції у сумі 1781,59грн. та 3% річних у сумі 430,96грн. на підставі статті 625 Цивільного кодексу України. Окрім того, господарський суд при винесені рішення  застосував норми як Цивільного кодексу Української РСР так і норми Цивільного кодексу України.

З даним висновком судова колегія не погоджується, оскільки з 01.01.2004року відповідно до  положень пунктів 1,2 Прикінцевих та перехідних положень  Цивільного кодексу України втратив чинність Цивільний кодекс Української РСР від 18.07.1963р. і набрав чинності Цивільний кодекс України. В пункті 4 Прикінцевих та положень Цивільного кодексу України зазначено, що відносно цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільного кодексу України, положення цього  кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків, що продовжують існувати або виникли після набрання ним чинності. Статтею 9 Цивільного кодексу України, яка визначає порядок застосування Цивільного кодексу України до врегулювання відносин і у сфері господарювання, передбачено, що законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання. Таким законом є Господарський кодекс України, який набрав чинності  з 01.01.2004року.

Із змісту абзацу 2 п. 4 Господарського кодексу України і абзацу 2 п. 4 Перехідних положень Цивільного кодексу України, норми цих кодексів застосовуються до прав та обов’язків, які продовжуються за договором, що є підставою заявлених позивачем вимог.

Враховуючи, що між сторонами склалися господарські правовідносини із договору №3155 про постачання теплової енергії від 24.04.2001року зі строком дії до 01.05.2005року, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України, як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері і положення Цивільного кодексу України, як загального акту законодавства, оскільки договірні зобов'язання продовжували існувати.

В даному випадку, місцевим судом прийняте рішення з порушенням норм матеріального права, без ретельної перевірки суми позовних вимог та без застосування строків позовної давності. Крім того,  при вирішенні даного спору по суті, господарський суд першої інстанції не забезпечив відповідачу можливість реалізувати свої процесуальні права, оскільки розглянув справу за відсутності повноважного представника відповідача, не з'ясувавши  поважність причини його не явки, що вплинуло на об'єктивність розгляду справи. Відповідно до ст.69 Господарського процесуального кодексу України  спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. В даному випадку, суд на момент прийняття рішення мав можливість відкласти розгляд справи в межах строків, вказаної норми.

Підставою для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду у відповідності до статті 104 Господарського процесуального кодексу України  є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права та неповне з’ясування обставин справи, що мають значення для справи. У зв'язку з чим, апеляційна інстанція приймає нове рішення згідно з пунктом 2 статті 103 Господарського процесуального кодексу України.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач обґрунтував свої позовні вимоги договором про постачання теплової енергії №3155 від  24.04.01року.

Дослідивши матеріали справи, судова колегія встановила, що позивачем нарахована заборгованість за надані послуги по теплопостачанню за  квітень 2003року у сумі 308грн.06коп. та за період  з 01.10.2003р. по 01.02.2005р. на суму 6241,44грн. без урахування строку позовної давності (а.с.8).

Позовна давність –це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, яка застосовується до всіх правовідносин, за винятком тих, щодо яких законом встановлені інші строки.

Згідно статті  261 Цивільного кодексу України  перебіг позовної давності починається від дня, коли  особа  довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Приписами частини 3 статті 267 Цивільного кодексу України визначено, що застосовується позовна давність судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Враховуючи, що відповідач був позбавлений  можливості реалізувати свої конституційні права при розгляді справи у суді першої інстанції, тому в апеляційній скарзі звернув увагу на пропуск строку позовної давності. У ході розгляду апеляційної скарги судова колегія здійснила принцип рівності сторін у судовому процесі,  у відповідності до ст.267 Цивільного кодексу України застосовує строк позовної давності.

Відповідно до п.2.1 договору відповідач повинен оплачувати спожиту теплову енергію щомісячно до 1 числа  місяця, наступним за розрахунковим. Отже, право вимоги у позивача, згідно позовних вимог,  настало після першого листопада 2003року. Таким чином, висновок господарського суду, що право вимоги підприємства на загальну суму 6241,44грн. виникло  02.02.2005р. - є помилковим.

Дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що строк позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості  за поставлену теплову енергію у квітні 2003року у сумі 308грн.06коп. сплинув 02.05.2006р., у жовтні 2003р. у сумі 337грн.87коп. сплинув 02.11.2006року.  Позовна заява подана 30.11.2006року, тобто позивачем була нарахована заборгованість за вказані періоди без урахування строку позовної давності. За таких обставин позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, оскільки позивачем нарахована заборгованість поза межами строку позовної давності.

Крім того, в апеляційній інстанції позивачем був здійснений перерахунок сум заборгованості та надані пояснення, згідно якого сума основного боргу за вказані послуги у період з листопада 2003року по квітень 2004року складає 3409грн.25коп., інфляційні за період з грудня 2003року по жовтень 2006року у сумі 1170,78грн.. та 3% річних за цей період – 278,82грн. на підставі статті 625 Цивільного кодексу України. Заборгованість з урахуванням перерахунку підлягає задоволенню.

Щодо стягнення суми боргу за поставлену теплову енергію у період жовтень 2004 –січень 2005року у сумі 2186,26грн., то дані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки відповідач не був власником даного приміщення  у відповідності до  угоди купівлі-продажу від 22.06.2004року і від 22.07.2004р. В даному випадку, позивач має право на стягнення збитків на підставі статті 623 Цивільного кодексу України, але не заборгованості. Отже, судова колегія відмовляє у задоволені цих вимог у зв'язку з безпідставністю заявлених вимог.

З  огляду на викладене, судова колегія за результатами апеляційного провадження дійшла висновку, що з урахуванням  уточнень позовних вимог  позов підлягає задоволенню частково у сумі 4858,85грн.  з урахуванням індексу інфляції та 3% річних.

Витрати по сплаті державного мита за позовною заявою покласти на сторони пропорційно задоволеним вимогам у відповідності до ст.49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.49,99,101,103,104,105 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства „Гера-94” м.Донецьк на рішення господарського суду Донецької області від 15.01.2007року у справі №44/420 –задовольнити частково.

Рішення господарського суду Донецької області від  15.01.2007року у справі №44/420 -  скасувати частково.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства „Гера-94” м.Донецьк на користь Орендного підприємства „Донецькміськтепломережа” м.Донецьк суму боргу 3409грн.25коп., інфляційні у сумі 1170,78грн. та 3% річних у сумі  278,82грн., а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 67грн.81коп. та відшкодування сплаченого державного мита за подання позовної заяви у розмірі 58грн.62коп.

В решті позовних вимог у сумі 645грн.93коп. відмовити у зв'язку з пропуском строку  позовної давності.

В решті позовних вимог у сумі 2186,26грн. відмовити у зв'язку з безпідставністю.

Господарському суду Донецької області  видати наказ.

Позивачу повернути наказ господарського суду Донецької області від 26.01.2007року без виконання.

У разі стягнення сум за наказом від 26.01.2007року  господарському суду Донецької області на підставі ст.122 Господарського процесуального кодексу України видати поворотний наказ  після подання довідки, підписаної керівником чи заступником керівника або головним бухгалтером підприємства  про те, що суми, стягнуті за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку.

Головуючий

Судді:

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС