ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2007 р.
№ 35/153

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого судді
Кривди Д.С. –(доповідача у справі),

суддів:
Жаботиної Г.В.,
Уліцького А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Державної виконавчої служби Дніпропетровської області

на постанову
Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.01.2007

у справі
№35/153 господарського суду Дніпропетровської області

за скаргою боржника
ВАТ “Енергопостачальна компанія “Дніпрообленерго”

на дії
Державної виконавчої служби Дніпропетровської області

стягувач
ВАТ “Синельниківський ресорний завод”,

за участю представників сторін від:

боржника:
Кузьменко Н.О. –за довіреністю від 01.03.2007р.

органа ДВС:
не з’явились

стягувача:
не з’явились

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 10.10.2006 (суддя Широбокова Л.П.), залишеною без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.01.2007р. (судді  Швець В.В. –головуючий, Тищик І.В., Сизько І.А.), скаргу задоволено повністю; визнано дії Державної виконавчої служби Дніпропетровської області щодо стягнення з боржника виконавчого збору при примусовому виконанні наказу господарського суду №35/153 від 26.05.2005р. неправомірними; постанову №В6/125/05 від 24.07.2006р. про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 23,30грн. скасовано.

В касаційній скарзі Державна виконавча служба Дніпропетровської області  просить скасувати ухвалу місцевого господарського суду та постанову апеляційної інстанції і визнати дії Відділу примусового виконання рішень ДВС Дніпропетровської області такими, що відповідають чинному законодавству. Касаційну скаргу вмотивовано порушенням норм процесуального та матеріального права.

ВАТ “Енергопостачальна компанія “Дніпрообленерго” в запереченні на касаційну скаргу просить постанову залишити без змін, а касаційну скаргу –задоволення.

Колегія суддів, перевіривши наявні матеріали (фактичні обставини) справи на предмет правильності застосування судами норм матеріального і процесуального права, заслухавши пояснення присутнього в судовому засіданні представника ВАТ “Енергопостачальна компанія “Дніпрообленерго”, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на  наступне.

13 липня 2005 року держав ним виконавцем Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського мі ського управління юстиції було відкрито виконавче провадження з примусового виконання на казу господарського суду Дніпропетровської області №35/153 від 26 травня 2005 року про стяг нення з ВАТ “Енергопостачальна компанія “Дніпрообленерго” на користь ВАТ “Синельниківський ресорний завод” заборгованості у розмірі 233,02грн. та встановлено боржнику строк для добровільного виконання рішення суду до 20 липня 2005 року.

16 вересня 2005 року платіжним дорученням №9699 боржник у добровільному поряд ку перерахував 233,02грн. на депозитний рахунок Дніпропетровського обласного управління юстиції в рахунок погашення заборгованості згідно виконавчого документу у справі №35/157.

Задовольняючи скаргу та визнаючи дії Державної виконавчої служби Дніпропетровської області щодо стягнення з боржника виконавчого збору неправомірними, суди попередніх інстанції виходили з того, що при виконанні рішення суду №35/153 боржник спла тив заборгованість добровільно згідно платіжного доручення №9699 від 16.09.2005р., відділ державної виконавчої служби фактично не здійснював стягнення суми боргу за спірним виконавчим провадженням. При цьому суди застосували приписи ст.46 Закону України “Про виконавче провадження” та п.4.16.2 Інструкції про проведення виконавчих дій, відпо відно до яких виконавчий збір стягується у розмірі 10% від фактично стягненої суми.

Таким чином, місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що виконавчий збір стягується у разі, якщо рішення було виконано примусово, та вираховується від фактично стягненої державним виконавцем суми; факт невиконання рішення про стягнення суми добровільно в установлений для цього строк утворює базу для нарахування виконавчого збору лише за умови стягнення її державним виконавцем, який після строку для добровільного виконання рішення суду виконує його приму сово.

Однак, зазначені висновки господарських судів не є такими, що ґрунтуються на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності керуючись законом, як це передбачено ст. 43 ГПК України, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.24 Закону України “Про виконавче провадження” державний  виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, а рішень про примусове виселення - п'ятнадцяти днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов’язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом, як це було зазначено в постанові про відкриття виконавчого провадження від 13.07.2005 по примусовому виконанню наказу №35/153, виданого господарським судом Дніпропетровської області. Таким чином, боржнику було надано строк для добровільного виконання наказу до 20.07.2005.

Згідно ст.30 цього ж Закону державний виконавець,  починаючи виконувати рішення,  повинен пересвідчитися, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк відповідно до статті 24 цього Закону.

У разі, якщо копія постанови про відкриття виконавчого провадження одержана боржником несвоєчасно, внаслідок чого боржник був  позбавлений можливості добровільно виконати рішення у встановлений державним виконавцем строк, за письмовою заявою боржника при підтвердженні факту несвоєчасного одержання вказаної постанови державний виконавець відкладає провадження виконавчих дій у порядку, встановленому статтею 32 цього Закону, та поновлює боржнику строк для добровільного виконання рішення.

У разі повного добровільного виконання рішення боржником у встановлений для добровільного виконання строк державний виконавець складає про це акт, який є підставою для закінчення виконавчого провадження.

Якщо боржник у встановлений строк добровільно не виконав рішення, державний виконавець невідкладно розпочинає його примусове  виконання.

Судами попередніх інстанцій підтверджено, що у строк, встановлений державним виконавцем для добровільного виконання наказу, тобто до 20.07.2005, боржник рішення не виконав. Разом з тим не досліджено обставини отримання боржником копії вказаної постанови про відкриття виконавчого провадження.

Заходи примусового виконання рішень встановлені ст.4 Закону України “Про виконавче провадження”.

Суди вищевикладене залишили поза увагою і не встановили, чи здійснювала виконавча служба заходи, передбачені ст.4 Закону України “Про виконавче провадження” та п.1.5 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15.12.99 №74/5.

За таких обставин ухвалені в справі судові рішення не можуть вважатися законними і обґрунтованими.

Оскільки передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, ухвала місцевого господарського суду та постанова апеляційної інстанції підлягають скасуванню, а справа –направленню на новий розгляд до господарського суду першої інстанції. При новому розгляді справи слід врахувати наведене і вирішити скаргу відповідно до закону.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 108, 1115, 1117, п.3 ч.1 ст.1119, 11110, ст.11111, 11112, 1212 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,  –

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.01.2007р. та ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 10.10.2006р. у справі №35/153 скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий суддя                                                                      Д.Кривда

Судді                                                                                          Г.Жаботина

А.Уліцький