СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03.05.07                                                                                 Справа № 11/91.

Господарський суд Луганської області у складі судді Москаленко М.О., за участю секретаря судового засідання Мелехової О.С., розглянувши матеріали справи № 11/91 за позовом

Прокурора Антрацитівського району луганської області в інтересах Управління Пенсійного фонду України в Антрацитівському районі Луганської області, м. Антрацит  Луганської області

до Відкритого акціонерного товариства „Антрацитівський комбікормовий завод”, м. Антрацит Луганської області

про стягнення 791 грн. 86 коп.

за участю представників сторін:

від заявника – Ногіна О.М. –прокурор відділу прокуратури Луганської області

від позивача -  Пуригін С.В., дов. № 337/01-41 від 02.02.2007

від відповідача –не прибув

в с т а н о в и в:

Суть спору: позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача суми недоїмки по страхових внесках на загальнообов»язкове державне пенсійне страхування у сумі 791 грн. 86 коп.

З позовною заявою заявник звернувся до господарського суду за правилами Господарського процесуального кодексу України, проте позивач у справі –Управління Пенсійного фонду України в Антарцитівському районі Луганської області, є суб’єктом владних повноважень у розумінні пункту 7 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, відповідно до пункту 1 Положення про управління Пенсійного фонду України, затвердженого Указом Президента України від 01.03.2001 № 121/2001 (надалі –Положення), Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, що, зокрема, здійснює керівництво та управління солідарною системою загальнообов»язкового державного пенсійного страхування, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків.

Згідно з підпунктом 7 пункту 2.3 Положення Управління має право стягувати з платників страхових внесків несплачені суми страхових внесків.

З наведеного випливає, що Управління у прийнятті рішення про стягнення простроченої заборгованості зі сплати страхових внесків діють як органи державної влади  у здійсненні ними  владних управлінських функцій і, відповідно, як суб»єкти владних повноважень

Позов у даній справі позивачем пред’явлено з метою реалізації своїх владних повноважень щодо стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків на загальнообов»язкове державне пенсійне страхування.

Згідно п.4 ч.1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори за зверненням суб’єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Таким чином, даний спір підвідомчий адміністративному суду і повинен розглядатися за правилами, встановленими Кодексом адміністративного судочинства України.

Відповідно до п. п. 6, 7 Розділу УІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України до початку діяльності окружного адміністративного суду адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішуються відповідним господарським судом за  правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

З урахуванням викладеного зазначена позовна заява  повинна розглядатися господарським судом за правилами Кодексу адміністративного судочинства України зі стадії судового розгляду справи, про що заявили клопотання представники заявника та позивача.

Відповідач в судове засідання не з»явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Представником позивача позовні вимоги підтримані у повному обсязі.

Відзив на позовну заяву та інші витребувані судом матеріали відповідачем суду надані не були.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників заявника та  позивача, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з таких підстав.

У відповідності із ст.ст. 14, 15 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування»від 09.07.2003 № 1058 (далі за текстом –Закон № 1058) підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання є страхувальниками та платниками страхових внесків на загальнообов»язкове державне пенсійне страхування.

Згідно приписів п.6 ч.2 ст. 17, п.6 ст. 20 Закону  № 1058 страхувальники зобов»язані нараховувати, обчислювати і сплачувати у встановлені строки та у повному обсязі страхові внески до Пенсійного фонду України.

П.4 ст. 20 Закону № 1058  передбачає, що сплата страхових внесків здійснюється виключно у грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків на банківські рахунки відповідних виконавчих органів Пенсійного фонду України. П.6 зазначеної норми передбачає, що страхувальники зобов»язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий період, не пізніше ніж через 20 календарних днів  з дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом у даному випадку є календарний місяць.

Станом  на 15.02.200 відповідач повинен був сплатити страхові внески до Фонду  у сумі 791 грн. 86 коп., проте цього не здійснив.

Суми страхових внесків, своєчасно не нараховані та не сплачені страхувальниками у строки, встановлені ст. 20 Закону № 1058, в тому числі розраховані органами Пенсійного фонду України у випадках, передбачених  п. 3 ст. 20 Закону № 1058, вважаються простроченою заборгованістю зі сплати страхових внесків та стягуються з нарахуванням пені та штрафних санкцій. Органи Пенсійного фонду України за встановленою формою та у  встановлені строки  надсилають страхувальникам, що мають недоїмку, вимоги про її сплату.

Позивачем представнику відповідача були вручені вимоги № Ю-6 від 04.10.2006, 06.11.2006, 04.12.2006,05.01.2007,05.02.2007  про сплату  недоїмки із страхових внесків у загальній сумі 791 грн. 86 коп.

У відповідності із ст. 106 Закону № 1058 протягом десяти робочих днів із дня одержання вимоги про сплату недоїмки страхувальник зобов’язаний сплатити суми недоїмки та суми фінансових санкцій.

Сума несплачених відповідачем страхових внесків підтверджена матеріалами справи, зокрема, картками особового рахунку відповідача як платника страхових внесків (аркуші справи 13-18), вимогами про сплату боргу по страхових внесках (аркуші справи 19-23), рішеннями позивача про накладення штрафних санкцій (аркуші справи 24,26).

На момент звернення позивача до суду докази перерахування суми заборгованості на розрахунковий рахунок позивача були відсутні.

Заперечення проти позову відповідачем не надані.

15.02.2007 сторонами у справі проведене звірення взаємних розрахунків, за результатами якого повноважними представниками сторін складений акт, у відповідності з яким станом на 15.02.2007 сума заборгованості відповідача до Фонду становить 10197 грн. 58 коп. З цієї загальної суми заборгованості сторонами виокремлено суму боргу, яка підлягає стягненню в судовому             порядку –791 грн. 86 коп., яка і заявлена позивачем до стягнення за даним адміністративним позовом.

За таких обставин позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються  матеріалами справи та  відповідають фактичним обставинам.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України питання стосовно судових витрат судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від їх сплати.

В судовому засіданні за згодою представників заявника та позивача  оголошено вступну та резолютивну частину постанови, представнику позивача повідомлено дату виготовлення постанови у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2, 17, 94, 98, 158–163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд  –

П О С Т А Н О В И В:

1.Позов задовольнити  повністю.

2.Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Антрацитівський комбікормовий завод», вул. Шота Руставелі, 1а, м. Антрацит, Луганська область, код  20162456, на   користь  управління   Пенсійного  фонду України   в                    Антрацитівському районі Луганської області, вул. Петровського, 59а,                          м. Антарцит, Луганська область, код 21792471, розрахунковий рахунок в ЛОУ ВАТ «Державний ощадний банк України», МФО 304665, заборгованість  у сумі  791 грн. 86 коп.

Постанова  набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява.  Обґрунтування  мотивів  оскарження  і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява  про  апеляційне  оскарження  та  апеляційна  скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржене судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява  про  апеляційне  оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення,  а в разі   складення   постанови  у  повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу -  з  дня  складення  в  повному  обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанову складено у повному обсязі та підписано 08.05.2007.

Суддя                                                                               М.О. Москаленко