КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

30.01.07 р.          № 25/372-11/226

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Борисенко  І.В.

суддів:                                          Рєпіної  Л.О.

Шипка  В.В.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Луцюк С.С. – дов. № 6 від 09.01.2007

від відповідача -Кравчук Т.О. – дов. № 628/9/10-110 від 11.05.2006

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції м. Києві по роботі з великими платниками податків

на постанову Господарського суду м.Києва від 14.09.2006

у справі № 25/372-11/226  (Євсіков О.О.)

за позовом           Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго"

до           Спеціалізованої державної податкової інспекції м. Києві по роботі з великими платниками податків

про          визнання недійсним податкового повідомлення-рішення

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності „Укрінтеренерго” (надалі – позивач) звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції у м. Києві по роботі з великими платниками податків (надалі – відповідач, апелянт) про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення №/0 від 16.07.2004, яким у позивача виявлено суму завищення бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі 4 221 998,43 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 09.11.2004 у справі № 25/372, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.12.2004 та постановою Вищого господарського суду України від 16.03.2005, позовні вимоги задоволені повністю.

Постановою Верховного Суду України від 31.05.2005 постанову Вищого господарського суду України від 16.03.2005, постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.12.2004 та рішення Господарського суду м. Києва від 09.11.2004 у справі № 25/372 скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому Верховний Суд України вказав на необхідність всебічного та повного встановлення всіх обставин справи, що мають значення для вирішення спору, зокрема, дослідження наявності чи відсутності факту надмірної сплати сум податку на додану вартість.

Постановою Господарського суду м. Києва від 14.09.2006р. у справі № 25/372-11/226 позов задоволено повністю: визнано недійсним податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції у м. Києві по роботі з великими платниками податків № /0 від 16.07.2004.

Господарський суд м. Києва свою постанову мотивував тим, що висновки акту перевірки позивача, на підставі якого відповідачем прийняте оспорюване податкове повідомлення-рішення, є необґрунтованими та не відповідають чинному законодавству, оскільки у позивача на підтвердження сформованого податкового кредиту наявні всі необхідні первинні документи, які відповідають вимогам закону. Крім того, відповідачем належними доказами не доведено факту відсутності надмірної сплати сум податку на додану вартість.

Не погоджуючись із вказаною постановою, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою № 1516/9/10-110 від 18.10.2006р. та доповненнями до неї, в яких просить скасувати постанову Господарського суду м. Києва від 14.08.2006р. у справі № 25/372-11/226 та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову Державному підприємству зовнішньоекономічної діяльності „Укрінтеренерго” відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального права (а саме пп.7.4.5 п.7.4, пп. 7.7.1 п. 7.7 ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість”), що призвело до неправильного вирішення справи.

Позивачем подані письмові заперечення на апеляційну скаргу б/н від 30.01.2007р., в яких він проти доводів апеляційної скарги заперечує та просить її залишити без задоволення, а постанову Господарського суду м. Києва від 14.09.2006р. у справі – без змін.

Представник апелянта (відповідача) в судовому засіданні апеляційної інстанції апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції проти доводів апелянта заперечував  та просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, перевіривши правильність застосування норм права місцевим господарським судом, судова колегія Київського апеляційного господарського суду, -

ВСТАНОВИЛА:

Спеціалізовано державною податковою інспекцією у м. Києві по роботі звеликими платниками податків прийняте податкове повідомлення-рішення № /0 від 16.07.2004, яким згідно з пп. “б” пп. 4.2.2 п. 4.2 ст. 4, ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, пп.7.2.3. п.7.2, пп. 7.4.1, пп.7.4.5 п. 7.4, пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7, ст. 9 Закону України “Про податок на додану вартість” у позивача виявлено суму завищення бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі 4 221 998,43 грн.

Вказане податкове повідомлення-рішення прийняте на підставі акту перевірки Спеціалізованої державної податкової інспекції у м. Києві по роботі з великими платниками податків № 471/16-4/19480600 від 15.07.2004р. „Про результати позапланової перевірки Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності „Укрінтеренерго” з питань взаємовідносин з ПП „Донвугілляпостачання” за період: квітень-липень, серпень, вересень, грудень 2003 року” (надалі – акт перевірки від 15.07.2004р.).

Копії названих документів наявні в матеріалах справи.

Як вбачається з акту перевірки від 15.07.2004р., перевіркою встановлено, що  за результатами виконання  договору на придбання вугілля № 44/3-206 від 10.12.2002, укладеного позивачем з ПП „Донвугілляпостачання” (постачальник), підприємством було безпідставно віднесено до податкового кредиту податок на додану вартість на суму 4 221 998,43 грн., що входив до складу вартості вугілля, придбаного у ПП „Донвугілляпостачання”.

Такий висновок відповідача мотивований тим, що по даній господарській операції постачальники третьої ланки - ТОВ „Гарда” та ТОВ „Скай” (яким постачальники другої ланки ТОВ „Ресурс-Холдинг” та ТОВ „Спецконтракт” перераховували відповідні суми податку на додану вартість), не мали права виписувати податкові накладні та відображати в них відповідні суми  ПДВ, оскільки:

- рішенням Будьонівського районного суду м. Донецька від 14.04.2004 у справі № 2-1128/04 документацію, статут, установчий договір, свідоцтво про держану реєстрацію, свідоцтво платника податку на додану вартість № 08330046 ТОВ „Скай” визнано недійсними з 16.10.2002;

- рішенням Пролетарського суду м. Донецька від 05.05.2004 у справі № 2-1330/04 визнані недійсними з моменту реєстрації: установчий договір та статут ТОВ „Гарда”, свідоцтво про держану реєстрацію, свідоцтво платника податку на додану вартість №08330193 ТОВ „Гарда”, а також визнано недійсними всі фінансово-господарські документи, складені від імені ТОВ „Гарда”.

За висновками акту, перевіркою встановлено порушення позивачем пп.7.2.3 п.7.2, пп. 7.4.1 п. 7.4, пп.7.4.5 п.7.4, пп. 7.7.1 п. 7.7 ст.7, ст. 9  Закону України “Про податок на додану вартість”, в результаті чого завищено суму бюджетного відшкодування у розмірі 4 221 998,43 грн.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду погоджується з висновками Господарського суду м. Києва про те, що податкове повідомлення-рішення СДПІ у м. Києві по роботі з великими платниками податків № /0 від 16.07.2004  є безпідставним з огляду на наступне.

Згідно п. 1.6. ст. 1 Закону України "Про податок на додану вартість" (в редакції Закону, чинній на момент здійснення господарських операцій) податкове зобов'язання – це загальна сума податку, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді, визначена згідно з цим Законом.

Податковий кредит у відповідності до п.1.7 ст.1 названого Закону визначається як сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

У відповідності до п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану варітсть" податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку із придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу).

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит згідно з п.п. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 цього Закону є дата здійснення першої з наступних подій:

а) дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг);

б) дата отримання податкової накладної.

У відповідності до пп. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" податкова накладна має містити: порядковий номер податкової накладної; дату її виписування, назву юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану  вартість; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм); повну назву отримувача; ціну продажу без врахування податку; ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні; загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом (пп. 7.2.3 п. 7.2 ст. 7 названого Закону).

Не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами (п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість").

Згідно з пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" суми податку, що підлягають сплаті до бюджету або відшкодуванню з бюджету, визначаються як різниця між загальною сумою податкових зобов'язань, що виникли у зв'язку з будь-яким продажем товарів (робіт,  послуг) протягом звітного періоду, та сумою податкового кредиту звітного періоду.

У строки, передбачені законом для відповідного податкового періоду, платник податку подає органу державної податкової служби за місцем свого знаходження податкову декларацію незалежно від того, чи виникло у цьому періоді податкове зобов'язання чи ні (пп. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 вказаного Закону).

У разі коли за результатами звітного періоду сума, визначена згідно з підпунктом 7.7.1 цієї статті, має від'ємне значення, така сума підлягає відшкодуванню платнику податку з Державного бюджету України протягом місяця, наступного після подачі декларації. Підставою для отримання відшкодування є дані тільки податкової декларації за звітний період. За бажанням платника податку сума бюджетного відшкодування може бути  повністю або частково зарахована в рахунок платежів з цього податку. Таке рішення платника податку відображається в податковій  декларації (пп.7.7.3 п.7.7 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість").

Виходячи зі змісту пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" (в редакції, чинній на час здійснення господарських операцій та проведення перевірки), названим Законом передбачений лише один випадок невключення до складу податкового кредиту витрат по сплаті податку - відсутність податкової накладної. Інших підстав для невключення до складу податкового кредиту витрат по сплаті податку Закон України "Про податок на додану вартість" не передбачає.

Як вбачається з акту перевірки від 15.07.2004р., підставою для зменшення позивачу бюджетного відшкодування та винесення відповідачем оспорюваного податкового повідомлення-рішення є висновок про безпідставність віднесення позивачем до податкового кредиту сум ПДВ, сплачених у складі вартості отриманого товару (вугілля), та не підтверджених первинними документами.

Однак, такий висновок відповідача спростовуються матеріалами справи.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, позивачем (як покупцем) було укладено договір з ПП „Донвугілляпостачання” (як постачальником) за № 44/3-206 від 10.12.2002 на придбання вугілля кам'яного енергетичного газового (далі - вугілля).

На виконання умов зазначеного договору ПП „Донвугілляпостачання” на адресу позивача було виписано податкові накладні в квітні, травні, червні, липні, серпні, вересні, грудні 2003 року, на загальну суму 4 221 998,43 грн. (стор. 5 акту перевірки).

Відповідно до „Порядку ведення книги обліку придбання товарів (робіт, послуг)”, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 30.05.1997 № 165 та „Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом ДПА України від 10.05.1997 № 165, позивачем було відображено в податковому обліку, зокрема, в книзі обліку придбання товарів (робіт, послуг) та в податкових деклараціях за відповідні звітні періоди суми податкового кредиту з ПДВ у розмірі 4 221 998,43 грн., зазначені в отриманих від ПП „Донвугілляпостач” податкових накладних.

Сума ПДВ у розмірі 4 221 998,43 грн. була фактично сплачена позивачем на користь ПП „Донвугілляпостач”, що підтверджується долученими до справи копіями платіжних доручень та банківськими виписками.

З матеріалів справи вбачається, що ПП Донвугілляпостачання” не є виробником реалізованого позивачу вугілля, а придбало його у ТОВ "Ресурс-холдинг" та ТОВ „Спецпроект”. ТОВ "Ресурс - холдинг" та ТОВ "Спецпроект", у свою чергу, придбавали зазначене вугілля у ТОВ "Гарда" та у ГОВ "Скай". Первинні документи, якими підтверджується здійснення зазначених господарських операцій, долучено до матеріалів справи.

Матеріалами справи підтверджується, що суми ПДВ за вищевказаними господарськими операціями по ланцюгу фактично нараховувались та сплачувались ПП „Донвугілляпостачання” на користь ТОВ "Ресурс-холдинг" та ТОВ „Спецпроект”, а останніми, у свою чергу, на користь ТОВ "Гарда" та у ГОВ "Скай", що підтверджується платіжними документами, документами податкової звітності та книгами обліку придбання/продажу товарів (робіт, послуг).

Відповідачем не надано суду належних доказів донарахування контрагентам позивача по ланцюгу податкових зобов’язань з податку на додану вартість за результатами здійснення вищевказаних господарських операцій. Рішення податкових органів (податкові повідомлення-рішення, податкові вимоги) про донарахування вказаним підприємства податкових зобов’язань з ПДВ в матеріалах справи відсутні.

Колегія суддів вважає, що посилання відповідача на рішення Будьонівського районного суду м. Донецька від 14.04.2004 у справі № 2-1128/04 та  Пролетарського суду м. Донецька від 05.05.2004 у справі № 2-1330/04 правильно не прийняті до уваги судом першої інстанції, оскільки, відповідно до пп.25.3 п.25 Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженого наказом ДПА України № 79 від 01.03.2000р., датою виключення платника податку на додану вартість з реєстру та анулювання свідоцтва є відповідна дата прийняття рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 04.08.2004 скасовано рішення Будьонівського районного суду м. Донецька від 14.04.2004 у справі № 2-1128/04, яким документацію, статут, установчий договір, свідоцтво про держану реєстрацію, свідоцтво платника податку на додану вартість № 08330046 ТОВ „Скай” визнано недійсними з 16.10.2002, а справу спрямовано до суду першої станції на новий розгляд. За результатами перегляду вказаної справи рішенням Будьонівського районного суду м. Донецька від 14.11.2005, залишеним без змін Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 27.03.2006, в позові про визнання недійсним установчих документів та свідоцтва платника податку на додану вартість ТОВ „Скай” відмовлено.

З матеріалів справи також вбачається, що ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 28.07.2004 скасовано рішення Пролетарського суду м. Донецька від 05.05.2004 у справі № 2-1330/04, яким визнані недійсними з моменту реєстрації: установчий договір та статут ТОВ „Гарда”,  свідоцтво про держану реєстрацію, свідоцтво платника податку на додану вартість № 08330193 ТОВ „Гарда”, а також визнано недійсними всі фінансово-господарські документи, складені від імені ТОВ „Гарда”, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд. За результатами перегляду вказаної справи ухвалою Пролетарського суду м. Донецька від 21.06.2005, яка набрала законної сили 07.07.2005, цивільну справу за позовом Центрально-міської міжрайонної державної податкової інспекції у м. Макіївка до ТОВ „Гарда”, Корякіна Олексія Олексійовича, Лободюк Ігоря Михайловича про визнання недійсними установчих документів та фінансово-господарських документів, залишено без розгляду.

Доказів скасування ухвали Апеляційного суду Донецької області від 27.03.2006 та ухвали Пролетарського суду м. Донецька від 21.06.2005 станом на даний час відповідачем суду не надано.

Відповідачем надано до матеріалів справи копії наявних у нього податкових накладних, виписаних ПП „Донвугілляпостачання”. З них вбачається, що вони оформлені у відповідності до вимог пп. 7.2.1 п.7.2 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість". Усі податкові накладні включені позивачем до книги обліку придбання товарів (робіт, послуг) за вказані податкові періоди та містять необхідні реквізити, передбачені Законом України "Про податок на додану вартість". Вказані обставини відповідачем не спростовуються.

З матеріалів справи також вбачається, що на момент проведення перевірки позивач на підтвердження податкового кредиту мав необхідні податкові накладні, виписані на його адресу ПП „Донвугілляпостачання” за квітень – серпень, вересень, грудень 2003 року на суму 4 221 998,43 грн. Цей факт відповідачем також не заперечується.

Матеріалами справи також підтверджено, що позивачем повністю оплачено отриманий товар, оприбутковано з відображенням у бухгалтерській та податковій звітності, використано у власній господарській діяльності.

Факт реєстрації ПП „Донвугілляпостачання” платником податку на додану вартість, а також той факт, що вказане підприємство на момент складання на адресу позивача вищезазначених податкових накладних було зареєстровано органами державної податкової служби у встановленому законодавством порядку в якості платника податку на додану вартість, відповідачем не заперечується, в т.ч. і в акті перевірки, та матеріалами справи не спростовується.

Таким чином, сума ПДВ, віднесена позивачем до складу податкового кредиту у квітні – серпні, вересні, грудні 2003 року у розмірі 4 221 998,43 грн. підтверджується відповідними податковими накладними.

Відповідачем не надано доказів визнання недійсним в установленому порядку вищевказаного договору та порушення законодавства України в момент складання наявних у позивача податкових накладних.

Крім того, наказом ДПА у м. Києві України від 16.09.2002 № 429, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.12.2002 за № 1023/7311, затверджено Порядок оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового та валютного законодавства суб'єктами підприємницької діяльності - юридичними особами, їх філіями, відділеннями та іншими відокремленими підрозділами (з наступними змінами та доповненнями, далі – Порядок № 429).

Пункти 1.5 та 1.6 Порядку № 429 передбачають, що акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених у ході перевірки фактів порушень, зокрема норм податкового та валютного законодавства, а також невиконання платником податків законних вимог посадових осіб податкових органів, які проводили перевірку. За результатами документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності суб'єкта підприємницької діяльності, які мають відношення до фактів виявлених порушень податкового та валютного законодавства (далі - суттєві обставини).

Відповідно до Інструкції про порядок застосування та стягнення фінансових санкцій органами державної податкової служби, затвердженої Наказом ДПА України № 110 від 17.03.2001, на підставі акту перевірки, визначеного пп. 1.5, 1.6 Порядку, уповноваженою особою податкової служби виноситься рішення про донарахування суми податку, яка повинна бути сплачена особою, відносно якої встановлене податкове правопорушення, а також відповідні фінансові санкції, тобто, вказаним податковим рішенням встановлюється і саме податкове правопорушення, і санкції за його здійснення.

З аналізу вказаних норм податкового законодавства випливає, що порушення будь-якою юридичною особою податкового законодавства встановлюється посадовими особами контролюючого органу у результаті перевірки фінансово-господарської діяльності і фіксуються у акті, складеному по результатах вказаної перевірки, а також зазначається у відповідному рішенні податкової служби, яке повинно бути виконане упродовж встановленого податковим законодавством строку. Податковим законодавством не передбачені інші документи, які можуть підтверджувати наявність виявлених порушень податкового або валютного законодавства.

Відсутність у матеріалах справи актів перевірки фінансово-господарської діяльності ТОВ „Гарда” та ТОВ „Скай” із зазначенням фактів будь-яких порушень з їх боку податкового законодавства за результатами виконання вищевказаного господарського зобов’язання, прийнятих на підставі вказаних актів рішень та доказів невиконання порушниками податкового законодавства таких рішень, свідчить про відсутність належних доказів порушення податкового законодавства як ТОВ „Гарда”, так і ТОВ „Скай”.

Таким чином, відповідачем належними доказами не доведено факту порушення ТОВ „Гарда” та ТОВ „Скай” положень податкового законодавств, зокрема, щодо формування податкових зобов’язань та податкового кредиту з ПДВ за результатами виконання вищевказаного господарського зобов’язання, оскільки, в матеріалах справи відсутні чинні рішення податкового органу про донарахування ТОВ „Гарда” та ТОВ „Скай” податкових зобов’язань, податкові повідомлення, податкові вимоги, що підтверджують наявність у них податкового боргу, що виник за результатами виконання зазначеної господарської операції.

Також відповідачем не надано доказів, що ТОВ „Гарда” та ТОВ „Скай” є безпосередніми виробниками придбаного позивачем вугілля, у яких, з урахуванням вимог Закону України „Про податок на додану вартість”, при первісному продажу товару як виробниками виникли б зобов’язання перерахування безпосередньо до бюджету отриманих від покупців у складі ціни товару сум ПДВ.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно встановлені обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга СДПІ у м. Києві по роботі з великими платниками податків підлягає залишенню без задоволення, а постанова Господарського суду м. Києва від 14.09.2006р. у справі № 25/372-11/226 – залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 86, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 212 та 254, п.6 розділу 7 „Прикінцеві та перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України, Київський апеляційний господарський суд,  –

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції ум. Києві по роботі з великими платниками податків № 1516/9/10-110 від 18.10.2006р. на постанову Господарського суду м. Києва від 14.09.2006р. у справі № 25/372-11/226 залишити без задоволення, а постанову Господарського суду м. Києва від 14.09.2006р. у справі № 25/372-11/226 за позовом Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності „Укрінтеренерго” до Спеціалізованої державної податкової інспекції у м. Києві по роботі з великими платниками податків - без змін.

2.  Матеріали справи № 25/372-11/226 направити до Господарського суду м. Києва.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в порядку і строки, передбачені ст.ст. 211, 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя          Борисенко  І.В.

Судді

Рєпіна  Л.О.

Шипко  В.В.