ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16.04.07 р.                                                                               Справа № 35/157

Суддя господарського суду Донецької області Мартюхіна Н.О.

при секретарі судового засідання Трубачової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Державного підприємства “Донецька залізниця” м. Донецьк

до відповідача: Відкритого акціонерного товариства “Ясинівський коксохімічний завод” м. Макіївка

про: стягнення в сумі 63257,46 грн.

за участю

представників сторін:

від позивача: Шіряєва О.О. - за довір.

від відповідача: Лакіза Ю.В. - за довір.

СУТЬ СПОРУ:

У судовому засіданні оголошувалась перерва: з 13.03.2007 р. до 22.03.2007 р.,

з 22.03.2007 р. до 10.04.2007 р.,

з 10.04.2007 р. до 16.04.2007 р.

У судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частина рішення.

Позивач, Державне підприємство “Донецька залізниця” м. Донецьк, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Відкритого акціонерного товариства “Ясинівський коксохімічний завод” м. Макіївка про стягнення заборгованості в сумі 63257,46 грн.

В обґрунтування вимог позивач посилається на Статут залізниць України, “Правила користування вагонами та контейнерами”; договір № 7/143 від 19.03.2001 р. про експлуатацію залізничної під’їзної колії, натурні листи вантажних поїздів, відомості плати за користування вагонами № № 56, 60, 051565, 051566, 71, 85, 94, 08, 053610, 053611, 053619, 23, 28, 32, 37, 054640, 054641, 51, 056, 61, 71, 88; рахунок-фактуру № 193 від 13.06.2005 р.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що позивач повинен був надати знижку 50% згідно наказу Міністерства транспорту України № 302 від 10.06.1999 р. “Про внесення доповнення до таблиці № 1 Ставок плати за користування вагонами”. Відмову залізниці надати знижку вважає необґрунтованою.

Крім того, відповідач посилається на пропущення позивачем спеціального скороченого шестимісячного строку позовної давності для пред’явлення даного позову.

Рішенням господарського суду Донецької області № 35/157 від 21.2006 р. позовні вимоги задоволені частково на суму 55110,30 грн.

Постановою Вищого господарського суду України по справі № 35/157 від 30.01.2007 р. рішення господарського суду скасовано, справа направлена на новий розгляд.

06.03.2007 р. позивач надав заяву відповідно до якої просить відновити строк позовної давності, посилаючись на те, що існувала різна практика Вищого господарського суду України, щодо застосування строків позовної давності у спорах, які витікають з договорів перевезення ДП “Донецька залізниця”, вважала, що не порушує строків подачі позову до Господарського суду Донецької області про стягнення плати за користування вагонами.

14.03.2007 р. відповідач надав пояснення, щодо поновлення строку позовної давності позивачем, в яких посилається на те, що поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторін та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення стороною у справі процесуальних дій. Поважними слід визначати тільки такі причини, за яких кредитор проявляв належну дбайливість про захист свого права (порушеного), але не міг своєчасно заявити позов з причин, які від нього не залежали та не знаходилися під його контролем. Відповідно до ст. 39 Закону України “Про судоустрій України” до повноважень Вищого спеціалізованого суду віднесено надання методичної допомоги судам нижчого рівня з метою однакового застосування норм Конституції України та Законів у судовій практиці на основі її узагальнення та аналізу судової статистики. Вищий спеціалізований суд дає спеціалізованим судам нижчого рівня рекомендаційні роз'яснення з питань застосування законодавства щодо вирішення справ відповідної судової юрисдикції. Таким чином, посилання позивача на те, що існувала різна практика Вищого господарського суду України не може бути визнана поважними причинами пропуску строку позовної давності.

15.03.2007 р. позивачем надане клопотання, відповідно до якого просить визнати  поважними причини пропуску спеціальної позовної давності.

10.04.2007 р. відповідачем надані додаткові пояснення по справі, в яких зазначено, що згідно п. 3 Правил користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 25.02.99 р. № 113 Облік часу користування вагонами і контейнерами і нарахування плати за користування ними здійснюється на станції відправлення і призначення по відомості плати за користування вагонами. Відомості плати за користування вагонами складаються на вагони, що подаються під навантаження і вивантаження, є документами обліку часу перебування вагонів у пунктах навантаження і вивантаження і на під'їзних коліях і містять розрахунки платежів за користування вагонами. Відомість плати за користування вагонами складається в трьох екземплярах - два для залізниці й один для вантажовласника. Відомості плати за користування вагонами підписуються начальником станції і вантажовласника щодня або в періоди пред'явлення їхньою станцією до розрахункового підрозділу. У випадку незгоди з даннями, відзначеними у відомостях, представник вантажовласника зобов'язаний підписати відомість із зауваженнями. У даному випадку, відомості плати за користування вагонами були підписані з застереженнями, тому що ВАТ “Ясинівский коксохімічний завод” був згодний з нарахованою платою частково.

На підставі вищевикладеного, з огляду на достатність представлених матеріалів, справа розглянута відповідно ст. 75  Господарського  процесуального  кодексу України за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд ВСТАНОВИВ:

19.03.2001 р. між сторонами на п’ять років укладений договір № 7/143 про експлуатацію залізничної під’їзної колії. На виконання даного договору на протязі травня 2005 року відповідачу станцією Кринична Донецької залізниці подавались вагони для навантаження.

Отримані вагони відповідач завантажив та передав залізниці для відправлення зі станції Кринична. Облік  часу  перебування  вагонів  у  відповідача провадився станцією Кринична і оформлений відомостями плати за користування вагонами. Згідно з цими відомостями, які містять розрахунки платежу за користування вагонами, залізницею на відповідача була нарахована плата у сумі  152278,70 грн. Вказані відомості представником відповідача були підписані із зауваженням, що нарахована залізницею сплата за користування вагонами відхиляється, оскільки станцією неправомірно не надана 50% знижка на вантажний маршрут.

Відповідач погодився з частиною із нарахованої плати та сплатив 99564,15 грн.

08.08.2005 р. позивач виставив відповідачу додатково рахунок фактуру № 193 на суму  63257,46 грн. (з ПДВ), який відповідачем сплачений не був. Направлена на адресу відповідача претензія № 223/6-57 від 20.07.2005 р., з вимогою здійснити оплату спірної суми, була залишена без задоволення.

У зв’язку з чим залізниця звернулась до суду з позовом про стягнення плати за користування вагонами в сумі 63257,46 грн. .

Розглянувши матеріали справи, дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 111-12 Господарського процесуального кодексу України, вказівки, що місяться у постанові касаційної інстанції, є обов’язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Зокрема, Постановою Вищого господарського суду України від 30.01.07р. встановлено, що згідно наказу Міністерства транспорту України "Про внесення доповнення до таблиці 1 Ставок плати за користування ватажними вагонами залізниць" № 302 від 10.06.99, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.06.99 за № 411/3704 (чинний на момент виникнення спірних правовідносин сторін) у разі зайняття відправниками вагонів для навантаження маршрутів відправникам надається 50% знижка по оплаті за користування вагонами.

Відповідно до Правил перевезення вантажів маршрутами відправника, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.02 № 334, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 08.07.02 за № 565/6853 (далі Правила), обліку підлягають всі маршрути, що задовольняють вимоги п.п. 2, 4 цих Правил.

Наказ не ставить у залежність від планування перевезень вантажів маршрутами надання чи ненадання знижки по платі за користування вагонами, зайнятими для навантаження маршрутів, так само як і виду маршруту.

Відповідно до ст. 18 Статуту залізниць України, у випадку необхідності одночасно з місячним замовленням подаються плани перевезень вантажів маршрутами, тобто планування маршрутів відправником є його правом, а не обов’язком.

Пунктом 2 Правил встановлено, що маршрутом відправника вважається поїзд встановленої маси або довжини, сформований відправником на залізничній під’їзній колії призначенням на одну станцію або з розпиленням на кількох станціях з обов’язковим зменшенням кількості його переробок на попутних технічних станціях.

Крім того, стаття 1 Цивільного кодексу України визначає відносини, що регулюються цивільним законодавством, а саме особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Згідно ч. 2 ст. 9 ЦК України законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

А саме таким законом є Господарський кодекс, норми якого у регулюванні майнових відносин суб’єктів господарювання є спеціальними щодо норм Цивільного кодексу України, що стосується і положень про позовну давність.

Статтею 223 ГК України передбачено, що при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені Цивільним кодексом України, якщо інші строки не встановлено цим Кодексом.

Згідно ч. 5 ст. 315 ГК України для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк;

Такої ж тривалості установлено строк в статті 137 Статуту залізниць України для подання позовів залізниць до вантажовідправників, вантажоодержувачів і пасажирів, що випливають зі Статуту залізниць України, а саме шестимісячний строк. Зазначений шестимісячний термін обчислюється: щодо стягнення штрафу за невиконання плану перевезень - після закінчення п`ятиденного терміну, встановленого для сплати штрафу; в усіх інших випадках - з дня настання події, що стала підставою для подання позову.

Оскільки позовні вимоги ґрунтуються на стягненні плати за користування вагонами з відповідача на підставі ст. 119 Статуту залізниць України, позовна давність залізниць щодо позовів, які випливають із цього Статуту, відповідно до ст. 137 Статуту залізниць України встановлена протягом 6 місяців.

Вищезазначена правова позиція з питання застосування строків позовної давності у аналогічних справах викладена Верховним судом України та Вищим господарським судом України у своїх судових актах, у тому числі, у Постанові Верховного суду України від 14.11.06р.

Згідно ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається з матеріалів справи перебіг позовної давності починається з дня підписання сторонами відомості плати за користування вагонами.

Відомості плати за користування вагонами № № 56, 60, 051565, 051566, 71, 85, 94, 08, 053610, 053611, 053619, 23, 28, 32, 37, 054640, 054641, 51, 56, 61, 71, 88 були підписані з боку позивача начальником станції та з боку відповідача вантажовласником з застереженням, того що ВАТ “Ясинівский коксохімічний завод” згодний з частково нарахованою платою 02.05.2005 р., 03.05.2005 р., 04.05.2005 р., 04.05.2005 р., 05.05.2005 р., 08.05.2005 р., 10.05.2005 р., 13.05.2005 р, 14.05.2005 р., 14.05.2005 р, 16.05.2005 р, 17.05.2005 р., 18.05.2005 р., 19.05.2005 р., 20.05.2005 р., 20.05.2005 р., 20.05.2005 р., 24.05.2005 р., 24.05.2005 р., 25.05.2005 р., 27.05.2005 р., 01.06.2005 р.

Тобто, із матеріалів справи вбачається, що позов поданий до суду після закінчення строку позовної давності, оскільки позовна заява надійшла до господарського суду Донецької області 05.05.06р., про що свідчить вхідний штамп № 02-385077, а право на пред’явлення вимог щодо стягнення боргу у позивача виникло ще у травні 2005 року.

Таким чином, позивачем пропущений строк позовної давності на стягнення з відповідача плати за користування вагонами в сумі 63257,46 грн.

Згідно п. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Така заява була зроблена, насамперед, позивачем як стороною у справі, у клопотанні про поновлення строку позовної давності та визнання причин її пропуску поважними. Також, таку заяву було зроблено відповідачем у письмових запереченнях та поясненнях.

У зв’язку з цим, у задоволенні позову щодо стягнення з відповідача плати за користування вагонами в сумі 63257,46 грн. згідно ст. 119 Статуту залізниць України повинно бути відмовлено.

Що до заяви та клопотання позивача щодо відновлення строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об’єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторін та пов’язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення стороною у справі процесуальних дій. Поважними слід визначати тільки такі причини, за яких кредитор проявляв належну дбайливість про захист свого права (порушеного), але не міг своєчасно заявити позов з причин, які від нього не залежали та не знаходилися під його контролем. Встановлення обставин, які свідчать про поважність причин пропуску строку позовної давності, здійснюється судом за загальними правилами доказування, визначеними процесуальним законом. Відповідно до ст. 39 Закону України „Про судоустрій України” до повноважень Вищого спеціалізованого суду віднесено надання методичної допомоги судам нижчого рівня з метою однакового застосування норм Конституції України та законів у судовій практиці на основі її узагальнення та аналізу судової статистики. Вищий спеціалізований суд дає спеціалізованим судам нижчого рівня рекомендаційні роз'яснення з питань застосування законодавства щодо вирішення справ відповідної судової юрисдикції.

Таким чином, посилання позивача на те, що існувала різна практика Вищого господарського суду України щодо застосування строків позовної давності у спорах, які витикають з договору перевезення (у тому числі по платі за користування вагонами), не може бути визнано судом поважними причинами пропуску строку позовної давності.

Слід звернути увагу позивача й на те, що вартість послуг залізниці за користування вагонами входить до бази оподаткування податком на додану вартість, а плата за користування вагонами є платою за надані залізницею послуги по використанню її майна, а не відповідальністю за неналежне виконання зобов'язання.

Судові витрати покладаються на позивача відповідно до ст. 49 Господарського процесуального Кодексу України.

На підставі виладеного керуючись ст. 39 Закону України “Про судоустрій України”, ст. 119, ст. 137 Статуту залізниць України, ст. 9, 261, 267 Цивільного кодексу України, ст. 223, ст. 315 Господарського кодексу України, ст.ст. 22, 33, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального Кодексу України, суд –

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Державному підприємству “Донецька залізниця”             м. Донецьк до Відкритого акціонерного товариства “Ясинівський коксохімічний завод”              м. Макіївка про стягнення в сумі 63257,46 грн. відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Рішення може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення оформлений у відповідності до вимог ст. 84 ГПК України 26.04.2007 року.

Суддя