ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

15.01.07                                                                                           Справа  № 5/232

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді                                                                                  Краєвської М.В.

суддів:                                                                                                         Духа Я.В.

Юркевича М.В.

розглянувши апеляційну скаргу Сільськогосподарського виробничого кооперативу імені Шевченка без номера від 20.10.2006 р.

на рішення Господарського суду Рівненської області від 26.09.2006 р.

у справі № 5/232

за позовом Прокурора міста Рівне в інтересах держави в особі НАК “Украгролізинг”, від імені якого діє Рівненська філія, м.Рівне

до Сільськогосподарського виробничого кооперативу імені Шевченка (далі –СВК імені Шевченка), м.Рівне

про стягнення 14 013, 46 грн. за договором фінансового лізингу

За участю представників:

від прокуратури Львівської області –не з”явився;

від позивача –Іваненко А.Ф. (радник з питань безпеки Рівненської філії, довіреність № 16/133-06 від 27.12.2006 р. в матеріалах справи);

від відповідача - не з”явився

Позивачу роз”яснено його права й обов”язки, передбачені ст.22 ГПК України. Заяв про відвід суддів не поступало.

Оскільки позивач не заявляв клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу, то протокол судового засідання ведеться з дотриманням вимог ст.81-1 ГПК України без забезпечення повного фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розпорядженням голови суду від 15.01.2007 р. проведено зміни в складі колегії суддів (знаходиться в матеріалах справи).

Розгляд апеляційної скарги відкладався з підстав, викладених у попередній ухвалі Львівського апеляційного господарського суду від 18.12.2006 р.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 26.09.2006 р. у справі № 5/232 (суддя Мельничук С.С.) позов про стягнення 14 013, 46 грн. за договором фінансового лізингу, в т.ч. 8 532, 71 грн. основного боргу та 5 480, 75 грн. пені, задоволено повністю з підстав його обгрунтованості та доведеності матеріалами справи.

Відповідач з даним рішенням не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати з підстав неповного з”ясування обставин справи, так як сума основного боргу не відповідає дійсності.

У відзиві на апеляційну скаргу та в судовому засіданні позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення з підстав, викладених у ньому.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на підставі Постанов Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 р. № 1352, від 01.12.1999 р. № 2195 і від 10.12.2003 р. № 1094 НАК “Украгролізинг” (лізингодавець за договором, позивач у справі) 15 вересня 2000 року уклало договір лізингу № 17-32 з СВК імені Шевченка (лізингоодержувач за договором, відповідач у справі) (а.с.6-8), якому по акту № 1 від 27.10.2000 р. (а.с.9) було передано сільськогосподарську техніку на умовах фінансового лізингу, придбану за кошти Державного лізингового фонду України.

За трьохсторонньою додатковою угодою від 15.09.2002 р. № 17 Рівненській філії  НАК “Украгролізинг” передано майно та право вимоги боргових зобов”язань за договором від 15.09.2000 р. № 17-32 фл (а.с.5).

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, заслухавши пояснення представника позивача, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційну скаргу СВК імені Шевченка слід задоволити частково, рішення Господарського суду Рівненської області від 26.09.2006 р. у справі № 5/232 скасувати у частині стягнення 5 480, 75 грн. пені і прийняти нове рішення в цій частині, яким позов у частині стягнення 529, 03 грн. пені задоволити, а в решті стягнення 4 951, 72 грн. пені відмовити. В решті рішення суду залишити без змін.

При цьому колегія виходила з наступного.

Згідно з ст.193 Господарського кодексу України (далі –ГК України) та ст.526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч.3 ст.16 Закону України “Про лізинг” у редакції від 14.01.1999 р. № 394-ХІУ і п.п.3.1-3.7 укладеного договору лізингу лізингоодержувач зобов”язаний своєчасно сплачувати за погодженим графіком лізингові платежі.

За час дії договору лізингоодержувачем сплачено 24 903, 61 грн. у рахунок погашення основного боргу. 13.04.2006 р. відповідач перерахував 4 000 грн., з яких 2 401, 72 грн. зараховано як поточний платіж і 1 598, 28 грн. –заборгованість по лізинговим платежам. Основний борг відповідача становить 8 532, 71 грн.

Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, зобов”язання за вказаним договором відповідачем не виконуються належним чином. Оскільки докази погашення заборгованості в матеріалах справи відсутні, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про підставність і обгрунтованість задоволення позову в частині основного боргу.

За несвоєчасну оплату сільськогосподарської техніки стягнено 5480, 75 грн. пені за період з 20.03.2006 р. по 21.07.2006 р. Проте господарським судом неправомірно застосовано п.8.4 спірного договору та норми Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов”язань” від 22 листопада 1996 року N 543/96-ВР із змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 10 січня 2002 року N 2921-III (далі –Закон № 543/96-ВР).

Як вбачається з п.8.4 укладеного між сторонами договору № 17-33 фл від 15.09.2000 р., останні узгодили відповідальність за порушення термінів сплати лізингових платежів у вигляді пені в розмірі 0, 5 % за кожний день прострочки, але не більше пені, передбаченої чинним законодавством України (а.с.7, зворот).

Відповідно до ст.3 Закону № 543/96-ВР, який діяв на момент укладення договору, розмір пені, передбачений статтею 1 даного Закону, яка встановлюється за згодою сторін, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з уточненим розрахунком пені з врахуванням вимог Закону № 543/96-ВР до стягнення підлягає сума в розмірі 529, 03 грн. пені, а в стягнененні решти суми пені  4951,72 грн. слід відмовити з огляду на наступне.

Термін прострочення – 124 дні (період з 20.03.2006 р. по 21.07.2006 р.).

За період з 10.08.2005 р. по 09.06.2006 р. облікова ставка НБУ становила 9, 5 % (Лист НБУ від 09.08.2005 р. N 14-011/2644-7872), а за період з 10.06.2005 р. по даний час –8, 5 %  (Лист НБУ від 06.06.2006 р. № 14-011/1373-6039).

Отже, 8532, 71 грн. х (9, 5 %  х 2 : 365) х 82 дні : 100 = 349, 84 грн.;

8532, 71 грн. х (8, 5 %  х 2 : 365) х 42 дні : 100 = 179, 19 грн.

Всього 529, 03 грн.

Оскільки ухвалою господарського суду від 25.10.2006 р. виправлено допущену описку щодо періоду стягнення та суми пені, то викладені в апеляційній скарзі зауваження як підстава для скасування рішення господарського суду відсутні.

Отже, з огляду на вищевикладене, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Рівненської області в частині стягнення 4 951, 72 грн. пені не відповідає матеріалам справи, не грунтується на чинному законодавстві, а доводи апелянта підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу СВК імені Шевченка задоволити частково.

2. Рішення Господарського суду Рівненської області від 26.09.2006 р. у справі № 5/232 скасувати у частині стягнення 5 480, 75 грн. пені і прийняти нове рішення в цій частині, яким позов у частині стягнення 529, 03 грн. пені задоволити, а в решті стягнення  4 951, 72 грн. пені відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

3. Судові витрати покласти на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Доручити Господарському суду Рівненської області видати відповідні накази.

4. Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

5. Справу повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий-суддя                                                                                                       М.В.Краєвська

Суддя                                                                                                        Я.В.Дух

Суддя                                                                                                      М.В.Юркевич