ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

29.01.2007
Справа № А36/283

Дніпропетровський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:                   головуючого судді
-Тищик І.В.- доповідач,

суддів
-Сизько
І.А., Верхогляд Т.А.

при
секретарі -Врона С.В.

за участю
представників

позивача: не з'явився

відповідача: Гуленко А.С.,
Овчаренко О.В.

розглянувши у
судовому засіданні апеляційну скаргу державної податкової інспекції у
Кіровському районі м. Дніпропетровська на постанову господарського суду
Дніпропетровської  області від 31.10.06
року у справі № А36/283

за позовом суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, м. Дніпропетровськ

до
державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська, м.
Дніпропетровськ

про скасування
податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою
господарського суду Дніпропетровської області від 31.10.06 року у справі
№А36/283 (суддя Кожан М.П.) позов задоволено та скасовано податкове
повідомлення-рішення ДПІ у Кіровському районі м. Дніпропетровська НОМЕР_1 про
нарахування податку на додану вартість у сумі 40620 грн.

Вмотивовуючи
постанову, господарський суд дійшов висновку, що податкові накладні, на
підставі яких позивач включив до податкового кредиту суму 27080грн., оформлені
належним чином, тобто, надавали йому право на податковий кредит у відповідному
періоді.

Не погоджуючись з
постановою суду, відповідач -ДПІ у Кіровському районі м. Дніпропетровська,
звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати постанову
господарського суду та відмовити у задоволенні позовних вимог.

При цьому скаржник
посилається на те, що:

- податкові накладні, видані позивачу приватним підприємством
„Парадіз”, містили податковий номер неіснуючого підприємства;

- індивідуальний податковий номер підприємства відповідно до
пп.7.2.1 п.7.2 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” є
обов'язковим реквізитом у податковій накладній, відсутність якого позбавляє
покупця (позивача) права на включення до податкового кредиту витрат зі сплати
податку на додану вартість на підставі такої накладної;

- судом не досліджено фактів ліквідації приватного підприємства
„Парадіз”, анулювання свідоцтва платника ПДВ цього підприємства та зняття останнього
з обліку;

- виходячи з пояснень засновника та директора ПП „Парадіз”
ОСОБА_2, підприємство було зареєстровано по втраченому паспорту, відношення до
фінансово-господарської діяльності ОСОБА_2 не мав, печатку підприємства не
отримував та не підписував жодного документа.

Позивачем
заперечення на апеляційну скаргу надані не були; представник позивача в судове
засідання не з'явився; повістка про виклик у судове засідання надсилалася
позивачу за адресою, що зазначена в свідоцтві про державну реєстрацію суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 (п.8 ст. 35 КАСУ).

У судовому
засіданні оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення господарським судом
обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

10.03.2006 року ДПІ
у Кіровському районі м. Дніпропетровська було прийнято податкове повідомлення -
рішення НОМЕР_1, яким підприємцю ОСОБА_1 було визначено податкове зобов'язання
з податку на додану вартість у загальній сумі 40620,0 грн., у тому числі:
27080,0грн. -основний платіж та 13540,0грн. -штрафні (фінансові) санкції.

Підставою для
прийняття вказаного податкового повідомлення-рішення явився акт від
06.03.2006р. про результати планової документальної перевірки дотримання вимог
податкового та валютного законодавства підприємцем ОСОБА_1 за період з 01.01.2003р.
по 31.12.2005р. Проведеною перевіркою було встановлено, що в порушення пп.7.4.5
п.7.4 ст. 7  Закону України „Про податок
на додану вартість” підприємцем занижено податок на додану вартість на суму
27080,0 грн. внаслідок завищення податкового кредиту за вказаний період.
Завищення податкового кредиту спричинило неправомірне віднесення ПДВ до складу
податкового кредиту І, ІV кварталу 2003р., І, ІІ кварталу 2004р., І, ІІ та ІV
кварталу 2005р. за неналежним чином оформленими податковими накладними.

Як убачається з
матеріалів справи, СПД -фізична особа ОСОБА_1 з березня 2003р. по жовтень
2005р. здійснював закупівлю товару у ПП „Парадіз”, за кожною операцією
купівлі-продажу продавцем надавалася покупцю податкові накладні (ІНФОРМАЦІЯ_1),
суми податку на додану вартість за якими відносилися позивачем до складу
податкового кредиту.

В ході перевірки
посадовими особами податкового органу встановлений той факт, що в зазначених
накладних невірно вказаний індивідуальний податковий номер підприємства
-продавця -ПП „Парадіз” (ІПН продавця -18, натомість зазначено
-68).

Відповідач
вважає, що неналежне оформлення податкових накладних позбавляє платника податку
права відносити суми за такими накладними до складу податкового кредиту
відповідного періоду, однак з таким висновком погодитися не можна.

Відповідно  до пп. 7.2.6 п.7.2 ст. 7 Закону України „Про
податок на додану вартість” податкова накладна видається платником податку,
який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту.

Перелік
обов'язкових реквізитів, які має містити податкова накладна (у тому числі
податковий номер платника податку (продавця та покупця), визначений пп.7.2.1
зазначеної статті.

Позивачем до
матеріалів справи прилучені податкові накладні, що містять індивідуальний
податковий номер ПП „Парадіз” 18 і вказаний індивідуальний номер
відповідає номеру, зазначеному в свідоцтві №03900654 про реєстрацію платника
податку на додану вартість ПП „Парадіз” від 11.11.1998р.

Таким  чином, позивачем надано податкові накладні,
що містять вірний ІПН продавця; вказані податкові накладні надавалися позивачем
і до податкового органу в ході апеляційного оскарження спірного податкового
повідомлення-рішення, однак, не були прийняті останнім до уваги.

Твердження
скаржника про те, що неналежним чином оформлені податкові накладні позбавляють
платника податку права на віднесення суми до складу податкового кредиту є
необгрунтованим.

Недоліки в
заповненні податкових накладних виявлені податковою інспекцією в результаті
перевірки позивача, зокрема невірно зазначений індивідуальний податковий номер
продавця, не роблять накладні недійсними, не свідчать про їх неналежність та
недопустимість як доказів. Матеріали справи свідчать про достовірність
підтвердження фактичності здійснення господарських операцій позивачем та оплати
ним ПДВ по вказаних операціях.

Колегія суддів
погоджується з висновком господарського суду про неправомірність нарахування
позивачу податку на додану вартість та застосування до останнього штрафних
(фінансових) санкцій.

При цьому
колегією суддів не приймаються до уваги посилання позивача на банкрутство та
ліквідацію ПП „Парадіз”, наступне анулювання свідоцтва платника ПДВ останнього
та його ліквідацію, на пояснення засновника і директора ПП „Парадіз” тощо.
Наведені скаржником доводи не відносяться до предмету доказування.

Підставою для прийняття
оспорюваного податкового повідомлення-рішення являється, як було зазначено
вище, акт перевірки фінансово-господарської діяльності суб'єкта підприємницької
діяльності.

Відповідно до
Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та
позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого
законодавства, затвердженого наказом ДПА України НОМЕР_2 та зареєстрованого в
Мінюсті України НОМЕР_3, акт являється службовим документом, який стверджує факт
проведення перевірки фінансово-господарської діяльності суб'єкта господарювання
і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового,
валютного та іншого законодавства суб'єктами господарювання.

Вказаних доводів,
на які посилається скаржник, акт перевірки не містить, останні не являлися
підставою для нарахування податку та застосування штрафних санкцій, внаслідок
чого не можуть бути прийняті у якості обґрунтування правомірності такого
нарахування.

З огляду на відповідність
висновків викладених у постанові суду, обставинам справи та чинному
законодавству колегія суддів дійшла висновку про безпідставність вимог
відповідача щодо скасування постанови господарського суду. Доводи відповідача
не приймаються колегією суддів в силу викладеного.

На підставі
наведеного, керуючись ст. ст. 160,196, 198, 200, 205, 206 КАС України,  суд

УХВАЛИВ :

Постанову
господарського суду Дніпропетровської області від 31.10.06 року у справі №
А36/283 залишити без змін, а апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у
Кіровському районі м. Дніпропетровська - без задоволення.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом одного місяця до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий
І.В.Тищик

Судді:
І.А.Сизько

Т.А. Верхогляд