КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2007                                                                                           № 31/212

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Григоровича О.М.

суддів:                                          Гольцової  Л.А.

Рябухи  В.І.

при секретарі:                     Решоткіній Т.О.

За участю представників:

-позивача: Поддубний Ф.І. (дов. від 02.01.07 № 1),

-відповідача: не з’явився,

-третьої особи: не з’явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АСА і Ко"

на рішення Господарського суду м.Києва від 21.04.2006

у справі № 31/212 (Качан Н.І.)

за позовом                               Товариства з обмеженою відповідальністю "АСА і Ко"

до                                                   Товариства з обмеженою відповідальністю "Ветком"

третя особа, яка не

заявляє самостійних

вимог на предмет спору,

на стороні  відповідача

Приватне підприємство "Інтерфлекс"

про                                                  стягнення 79 429,09 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “АСА і Ко” (далі – позивач)звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Ветком” (далі – відповідач) про стягнення з відповідача 79429,09грн., з яких 60224,07грн. сума основного боргу, 15492,58грн. інфляційних, 3712,44грн. – 3% річних.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 21.04.06 у задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати у зв’язку з порушенням місцевим судом норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.05.06 за клопотанням позивача до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача було залучено Приватне підприємство “Інтерфлекс” (далі – третя особа).

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти доводів, викладених позивачем, вважаючи їх необґрунтованими, просить залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Під час розгляду апеляційної скарги представником позивача було подано  клопотання про призначення у справі почеркознавчої і техніко-криміналістичної експертиз.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.08.06 у справі призначено почеркознавчу та техніко-криміналістичну експертизи, проведення яких доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (далі – КНДІСЕ), а апеляційне провадження у справі зупинено.

Згідно з висновком судово-почеркознавчої експертизи від 22.02.07 № 7103 підписи від імені Насонова О.Ю., електрофотографічне зображення яких міститься в графах “Первоначальный кредитор: Ген. директор” у ксерокопії договору № 25/12 від 08.12.03 про уступку права вимоги між ТОВ “АСА і Ко” і ПП “Интерфлекс” та “Ген. директор” у ксерокопії повідомлення про уступку вимог №25/12 від 08.12.03 на адресу ТОВ “Ветком”, виконані однією особою. Ці підписи виконані не Насоновим Олегом Юрійовичем.

Ухвалою суду від 13.03.07 провадження у справі на підставі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України) було поновлено.

Представник відповідача в судове засідання не з’явився, не повідомивши суд про причини неявки, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням № 372948 з відміткою про вручення ухвали суду від 13.03.07.

Неявка представника відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для її розгляду.

Представник третьої особи в судове засідання не з’явився. Всі процесуальні документи, надіслані судом рекомендованими листами з повідомленнями про вручення на адресу останнього:01103, Залізничне шосе, 57, були повернуті з відміткою про те, що організація не значиться.

Витягом з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, надісланим на запит Київського апеляційного господарського суду Головним міжрегіональним управлінням статистики у м. Києві, підтверджується, що третя особа станом на 01.09.06 зареєстрована саме за вказаною вище адресою.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні і додатково надані докази, обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

30.09.03 між позивачем та ТОВ “Центрум”, згодом перереєстрованим згідно з розпорядженням Святошинської районної адміністрації м. Києва (реєстраційний № 6710 від 10.11.03) у ТОВ “Ветком” (відповідач), було укладено договір № ЦА-14/03-О (далі – договір), відповідно до умов якого позивач (постачальник) зобов’язався поставити у власність відповідача (покупця) продукцію і обладнання виробничо-технічного призначення (далі-продукція) в асортименті, кількості, в строки, за ціною і якісними характеристиками, узгодженими сторонами даного договору і за специфікаціями, які є невід’ємними частинами договору, а відповідач (покупець) прийняти та оплатити поставлену у його власність продукцію згідно умов договору.

Відповідно до п. 4.1.-4.3. договору розрахунки за поставлену позивачем продукцію здійснюються відповідачем шляхом перерахування коштів на рахунок позивача протягом 25-ти банківських днів з моменту поставки відповідної партії продукції. Кінцеві взаємні розрахунки між сторонами проводяться з дотриманням вимог п.2.2. договору.

З 01.01.04 набрав чинності Цивільний кодекс України.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки спірні правовідносини продовжують існувати після набрання чинності ЦК України, колегія суддів вважає правильним застосування місцевим господарським судом до них положень цього Кодексу.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов’язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов’язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 662 ЦК України встановлено, що продавець зобов’язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Покупець зобов’язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч.1 ст. 692 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем на виконання умов договору було передано відповідачу продукцію згідно специфікацій від 01.10.03, 15.10.03, 31.10.03 та видаткових накладних від 10.10.03 № 35, 16.10.03 № 36, 07.11.03 № 43, на загальну суму 487 876,07 грн.

Відповідач розрахувався за продукцію частково, сплативши позивачеві 427652грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень.

На день розгляду справи судом залишок боргу відповідача складав 60224,07грн.

20.07.04 позивачем на адресу відповідача було направлено рекомендованим листом Акт звірки взаємних розрахунків за період з 10.10.03 по 20.07.04. Також, рекомендованим листом з повідомленням про вручення відповідачеві було направлено претензію №19 від 04.08.04 про стягнення боргу. Відповідачем не було узгоджено з позивачем Акт звірки та залишено без відповіді претензію №19, яка була отримана останнім 06.08.04.

Відмовляючи у задоволені позову, суд 1-ої інстанції виходив с того, що позивач листом від 08.12.03 № 26/12 витребував згоду відповідача на укладення договору про уступку права вимоги залишкової суми боргу, а саме 60 224,07 грн. новому кредитору – ПП “Інтерфлекс”.

В подальшому, повідомленням від 20.07.04 № 17 відповідачем було одержано інформацію, в якій повідомлялося про те, що саме третя особа має право отримати суму боргу на підставі договору про уступку права вимоги за № 25/12 від 08.12.03, укладеного між позивачем та третьою особою.

Відповідач платіжним дорученням від 01.03.04 перерахував залишок боргу новому кредитору – ПП “Інтерфлекс”.

За таких обставин місцевий суд, погоджуючись з доводами відповідача, дійшов висновку, що ТОВ “Ветком” було підтверджено факт виконання розрахунків на підставі вказаного вище договору про уступку права вимоги, та про те, що позивачем не було доведено вину та наявність боргу з боку відповідача.

Проте колегія суддів вважає такий висновок місцевого господарського суду помилковим, оскільки висновком судово-почеркознавчої експертизи від 22.02.07 № 7103 підтверджується, що підписи від імені Насонова О.Ю., електрофотографічне зображення яких міститься в графах “Первоначальный кредитор: Ген. директор” у ксерокопії договору № 25/12 від 08.12.03 про уступку права вимоги укладеного між ТОВ “АСА і Ко” і ПП “Интерфлекс” та “Ген. директор” у ксерокопії повідомлення про уступку вимог від 08.12.03 надісланого на адресу ТОВ “Ветком”, виконані не Насоновим О.Ю.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з п. 5.1 договору у випадку невиконання або неналежного виконання будь-якою із сторін прийнятих на себе за договором зобов’язань сторона несе відповідальність перед іншою стороною у відповідності з вимогами діючого законодавства України.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог ст.33 Господарського процесуального кодексу України (надалі – ГПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказів, які підтверджують оплату відповідачем одержаної ним за договором продукції в повному обсязі останнім не було надано ні суду 1-ої інстанції, ні апеляційному суду.

За зазначених умов колегія суддів, перевіривши правильність розрахунків позивача, вважає позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача 60224,07 грн. основного боргу, 15492,58 грн. інфляційних, 3712,44 грн. річних обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 44 ГПК України судові витрати складаються з державного мита, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов’язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката, витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інших витрат, пов’язаних з розглядом справи.

З пункту 10 роз’яснення Вищого арбітражного суду України від 04.03.98 № 02-5/78 “Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України” вбачається, що витрати позивачів та відповідачів, пов’язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об’єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п’ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, і платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг.

Як вбачається з договору від 27.09.04 №7 про надання правової допомоги (послуг адвоката), виконавцем за договором є адвокат Поддубний Ф.І. У матеріалах справи наявна копія квитанції від 08.10.04, яка підтверджує факт оплати послуг адвоката згідно договору від 27.09.04 №7 на суму 1000грн.

Частиною 5 ст. 49 ГПК України встановлено, що суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інші витрати, пов’язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, при задоволенні позову - на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103-105  Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду м. Києва від 21.04.06 у справі № 31/212скасувати.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “АСА і Ко” задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Ветком” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “АСА і Ко” 60224,07 грн. основного боргу, 15492,58 грн. інфляційних, 3712,44 грн. 3% річних, 795 грн. державного мита та 118 грн. витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, 1000 грн. витрат по оплаті послуг адвоката, 1020,24 грн. витрат за проведення судово-почеркознавчої експертизи.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Ветком” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “АСА і Ко”  397,50 грн. державного мита сплаченого при подачі апеляційної скарги.

Видачу наказу на  виконання  даної  постанови  доручити Господарському суду м. Києва.

Головуючий суддя                                                                      Григорович О.М.

Судді                                                                                          Гольцова  Л.А.

Рябуха  В.І.

06.04.07 (відправлено)