ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.01.07
Справа № 3/639-06.

Господарський суд Сумської області , у складі судді Левченко П.І. розглянувши матеріали справи

за позовом  Спільного підприємства «Хотінський харчокомбінат», смт. Хотінь Сумського району Сумської області

до відповідача Сумської районної споживчої спілки , м. Суми

про визнання договорів недійсними

За участю представників сторін :

від позивача – Оскорбін А.Г.

від  відповідача – Олійник В.А.

Суть спору : позивач просить суд визнати недійсними договори від 07.05.2002 року про купівлю-продаж основних засобів на суму 14 343 грн. 60 коп. та 660 грн. 00 коп. , визнати недійсними для позивача постанови перших зборів Ради Сумської райспоживспілки третього скликання від 16.12.1998 року « Про кошторис на утримання апарату управління і ревізійної комісії Сумської райспоживспілки на 1999 рік », постанови других зборів  Ради Сумської райспоживспілки третього скликання від 24.03.1999 року « Про кошторис на утримання апарату управління і ревізійної комісії Сумської райспоживспілки на 2 000 рік », постанови зборів Ради Сумської райспоживспілки від 04.04.2001 року « Про внутрисистемні відрахування на утримання апарату Сумської райспоживспілки … » , а також визнати недійсними угоди про залік зустрічних вимог від 17.05.2001 року.

Відповідач у відзиві на позов не погоджується з позовними вимогами позивача (а.с. 63-65) , зокрема, посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності для захисту своїх прав.

Розглянувши  матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін , господарський суд встановив:

Відповідно до ст. 71 ЦК України ( 1963 року ) та ст. 257 ЦК України ( 2003 року ) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено ( позовна давність ) встановлений тривалістю у три роки.

Згідно зі ст. 76 ЦК України ( 1963 року ) та ст. 261 ЦК України ( 2003 року ), перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Право на позов у позивача  в частині визнання недійсними трьох постанов зборів Ради Сумської райспоживспілки виникло, відповідно, у 1998, у 1999 та 2001 роках , а з позовною заявою, яка розглядається у даній справі, позивач звернувся лише 24 жовтня 2006 року, тобто, більше ніж через 5 років з моменту прийняття останньої з цих постанов .

Таким чином, позивач пропустив строк позовної давності для захисту свого цивільного права.

Право на позов в частині визнання недійсними договорів від 07.05.2002 року виникла у позивача в травні 2002 року , а з  позовною заявою, яка розглядається  у даній справі , позивач звернувся лише 24 жовтня 2006 року , тобто більше ніж через 4 роки з моменту укладення тих договорів.

З огляду на викладене, в цій частині позовних вимог позивач також пропустив строк позовної давності для захисту свого цивільного права.

Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України ( 2003 року ) , позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

У даному разі відповідач у своєму відзиві на позов (а.с. 63-65) заявив про застосування строку позовної давності, а тому, суд повинен застосовувати строк позовної давності.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 267 ЦК України  (2003 року) , сплив позовної давності , про застосування якої заявлено стороною у спорі , є підставою для відмови у позові.

Позивач 18.12.2006 року подав суду клопотання, в якому просить суд визнати причину пропуску строку позовної давності поважною, посилаючись на те, що він звертався до відповідача з позовом про стягнення заборгованості 06.05.2005 року, але 05.10.2006 року відмовився від позову про стягнення заборгованості. Зважаючи на це позивач вважає, що він почав захищати свої порушені права в межах строку позовної давності і в даному разі продовжує їх захищати . Позивач посилається також на  те, що колишній керівник позивача був підлеглим відповідача і тому не міг захищати порушені права позивача. Посилається позивач також на те, що його ліквідатор  довідався про порушення прав позивача лише під час розгляду справи № 5/128-05 господарським судом.

Зміст клопотання позивача (а.с. 85,86) свідчить про те, що позивач просить суд визнати причину пропуску строку позовної давності лише щодо вимог про визнання недійсними договорів від 07.05.2002 року , а про іншу частину позовних вимог в клопотанні не йдеться , отже з відсутністю будь-яких поважних причин пропуску строку позовної давності в частині позовних вимог щодо визнання  недійсними для позивача постанов Ради Сумської райспоживспілки позивач згоден і не наводить поважних причин пропуску строків позовної давності , перебіг яких розпочався в 1998, 1999 та 2001 році.

Крім того, слід зазначити про необґрунтованість та неправомірність позовних вимог про визнання недійсними лише для позивача вищезгаданих постанов Ради Сумської райспоживспілки.

Стосовно ж посилання позивача на те, що він звертався до відповідача з позовом про стягнення заборгованості по договорам від 07.05.2002 року ще 06.05.2005 року , але 05.10.2006 року відмовився від позову про стягнення заборгованості ( провадження у тій справі було припинено ) ,  то ця обставина не може бути визнана судом поважною причиною значного пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду з позовною заявою про визнання недійсними договорів від 07.05.2002 року , укладених між сторонами. Звернення позивача з  іншим позовом до суду (про стягнення заборгованості з відповідача) ніяким чином не перешкоджало позивачеві своєчасно в межах трирічного строку позовної давності ) звернутися до суду з позовом про визнання договорів недійсними.

Посилання позивача на підлеглість колишнього керівника позивача відповідачеві також не є  поважною причиною пропуску позивачем строку позовної давності , оскільки згідно п. 1.2. Статуту позивача підприємство ( позивач) є юридичною особою, може укладати від свого імені договори, набувати майнові і особисті немайнові права та обов’язки, бути позивачем і відповідачем в судових органах. Згідно п.10 Статуту  керівництво підприємством здійснює директор, який без доручення діє від імені підприємства, несе повну відповідальність за діяльність підприємства ( п. 10.2) . Ліквідатором підприємства (позивача) постановою господарського суду Сумської області від 03.09.2004 року  було призначено  арбітражного керуючого Ховріна Ю.А., але і  після цього позивач звернувся до суду з позовом про визнання  недійсними договорів від 07.02.2002 року , що розглядається у даній справі, лише 24.10.2006 року , тобто, більш ніж через два роки після того, як до суду  з цим  позовом міг звернутися не колишній керівник Дорошевич М.Ф., а ліквідатор підприємства.

Слід зазначити, що перебіг строку  позовної давності Цивільним кодексом України встановлено для особи  ( в даному разі для юридичної особи – позивача ) , а не для керівника чи органу управління  юридичної особи  і зміна керівника чи органу управління юридичної особи не впливає на перебіг строку позовної давності для юридичної особи.

З огляду на все вищевикладене, суд не може  визнати причини пропущення позивачем ( юридичною особою) строку позовної давності поважними.

Тому , у відповідності з вимогами ч.3 та ч.4 ст. 267 ЦК України в задоволенні  позову позивачеві має бути відмовлено у зв’язку з пропущенням ним строку позовної давності .

Згідно ст.ст.44,49 ГПК України , судові витрати покладаються на позивача .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 257,261,267 ЦК України ( 2003 року ) , ст.ст. 44,49, 82-85  ГПК України, суд

ВИРІШИВ :

1.          В задоволенні позову відмовити повністю .

2.          Копію рішення надіслати сторонам по справі.

Повний текст рішення підписаний 16.01.2007 року .