ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"06" березня 2007 р.
Справа № 22/388-06-11285А

м. Одеса

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Мишкіної М.А..,

суддів Лавренюк О.Т., Сидоренко М.В.

Склад судової колегії змінено згідно розпорядження голови Одеського апеляційного господарського суду №23 від 13.02.2007р.

при секретарі судового засідання Кійко О.В.

за участю представників сторін в судовому засіданні 13.02.2007р.:

від позивача: Яремчук Л.В., довіреність №2191/01 від 26.10.2006р.;

від відповідача : Скородинський С.І., довіреність №17 від 12.02.2007р.;

за участю представників сторін в судовому засіданні 06.03.2007р. :

від позивача: Яремчук Л.В., довіреність №2191/01 від 26.10.2006р.;

від відповідача : Скородинський С.І., довіреність №17 від 12.02.2007р.;

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції з охорони довкілля Північно-Західного регіону Чорного моря Міністерства охорони навколишнього природного середовища України

на постанову господарського суду Одеської області

від 15 грудня 2006 року

у справі №22/388-06-11285А

за позовом Державної екологічної інспекції з охорони довкілля Північно-Західного регіону Чорного моря Міністерства охорони навколишнього природного середовища України

до відповідача Державного підприємства Іллічівський морський торговельний порт

про стягнення збитків у сумі 19082,06грн.

25.10.2006р. до господарського суду Одеської області звернулась Державна екологічна інспекція з охорони довкілля Північно-Західного регіону Чорного моря Міністерства охорони навколишнього природного середовища України з адміністративним позовом заява до Державного підприємства Іллічівський морський торговельний порт про стягнення збитків, заподіяних навколишньому природному середовищу, у розмірі 19082,06 грн., мотивуючи це тим, що 15.10.2005р. о 19.00 позивачем встановлено забруднення акваторії Сухого лиману олією соняшника з 11 по 5 причали ДП Іллічівського морського торговельного порту, при цьому, під час огляду причалу №11 Іллічівського морського торговельного порту виявлено на причальній станції з верху до причалу до нижньої частини потік олієпродукту, навколо причалу –свіжі сліди прибирання розливу олієпродуктів з використанням піску; вказане підтверджується актом за фактом забруднення від 15.10.2006р., який складено начальником зміни Овсянниковим А., старшим змінним капітаном Шинкаренко А., старшим інспектором по контролю Ченик А.. Обстеження акваторії Іллічівського морського торговельного порту проводилося у присутності представника порту, який підписав складені за зазначеним забрудненням акти та ніяких заперечень і зауважень до складених актів не надав. Згідно зі ст. 69 закону України „Про охорону навколишнього природного середовища України” та п. 4.1 Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації, як правило у повному обсязі без застосування норм зниження розміру стягнення та незалежно від плати за забруднення навколишнього природного середовища та погіршення якості природних ресурсів.

Вину відповідача, на думку позивача, також підтверджує той факт, що протокол про адміністративне правопорушення за №100528 від 20.10.2005р. та постанова про накладення адміністративного стягнення за №100520 від 24.10.2005р. не були оскаржені, штраф, накладений відповідно до вказаної постанови, сплачений відповідачем. Крім того відповідачем не було надано доказів щодо причетності до забруднення навколишнього природного середовища інших осіб.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 27.10.2006р. по справі №22/388-06-11285 прийнято позов Державної екологічної інспекції з охорони довкілля Північно-Західного регіону Чорного моря Міністерства охорони навколишнього природного середовища України та порушено провадження у справі.

24.11.2006р. до господарського суду Одеської області від Державного підприємства Іллічівський морський торговельний порт надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідач просить залишити позовну заяву Державної екологічної інспекції з охорони довкілля Північно-Західного регіону Чорного моря Міністерства охорони навколишнього природного середовища України без задоволення, оскільки: 1)висновки Розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, зроблені з порушенням існуючих вимог нормативних документів, а саме п. 5.2.5 Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів”, та не можуть бути покладені в основу майнових вимог позивача; 2) пунктом 5.2.10 вказаної Методики зобов’язано особу, що здійснює розрахунок збитків, зменшувати суму збитків, спричинених природі у тому випадку, коли підприємство застосувало заходи, спрямовані на ліквідацію наслідків забруднення; про те, що відповідач застосував такі заходи свідчать виписки з вахтових журналів нафтосмиттєзбиральників, отже, за таких обставин розмір відшкодувань дорівнює 0 грн.; 3) доданими до позовної заяви документами вина порту у забрудненні води Сухого лиману не доведена, так як Інспекцією не встановлено час і джерело, з якого таке забруднення відбулося, місце і суть адміністративного правопорушення; 4)не може бути доказом вини порту у забрудненні води Сухого лиману постанова про накладення адміністративного стягнення на гр. Рудичука П.В. №100528 від 24.10.2005р., тому що постанова прийнята на підставі незаконного протоколу №100528 від 20.10.2005р..

У судовому засіданні 24.11.2006р. суд повідомив сторонам про розгляд даної справи за нормами Кодексу адміністративного судочинства України

Постановою господарського суду Одеської області від 15.12.2006р. по справі №22/388-06-11285А (суддя Торчинська Л.О.) відмовлено у задоволенні позову Державної екологічної інспекції з охорони довкілля Північно-Західного регіону Чорного моря Міністерства охорони навколишнього природного середовища України до Державного підприємства Іллічівський морський торговельний порт про стягнення збитків у сумі 19082,06грн., з посиланням на те, що: 1) з наданих до матеріалів справи документів (доручення №853 від 10.10.2005р., виданого Міжнародним експедитором СП „Трансплан”, на навантаження на танкер „Аmaze” 2000 тон олії соняшникової, акту берегового заміру Исл-22/454 від 15.10.2005р., складеного експертом торгово-промислової плати, відповідно до якого на вказане судно навантажено 1999 тон 977 кг олії соняшникової, відомістю приймального контролю-звіту про замір продукту у береговому резервуарі, складеної інспектором незалежної міжнародної сюрверської компанії „SGS Україна”, згідно з якою 15.10.2005р. на танкер „Аmaze” прийнято 1999 тон 977 кг олії соняшникової) зроблено висновок про те, що 15.10.2005р. при завантаженні на т/х „Аmaze” олії соняшникової з берегового резервуару бази наливних вантажів ІМТП видано олії соняшникової 1999 тон 997 кг, на судно прийнято таку ж саму кількість вантажу, тобто її розлиття на землю, чи уводу Сухого лиману під час транспортування  з бази наливних вантажів до танків названого судна не відбулося, оскільки недовантажені 23 кг олії залишилися на базі порту; такі ж самі ситуації склалися 14.10.2005р. при навантаженні на танкер „OTHELLO” олії рапсової, 12-13.10.2005р. - на танкер „SICHEM MALAGA” олії соняшникової та 11.10.2005р. –на танкер „YUZHNYY” олії соняшникової; 2) відповідач не є єдиним користувачем акваторії Сухого лиману, такими користувачами є і Іллічівський морський рибний порт, і Іллічівський судноремонтний завод тощо, кожен з водокористувачів несе відповідальність за неналежне виконання вимог природоохоронного законодавства, таку ж відповідальність несуть й капітани суден, судновласники; 3)гідрометеорологічна ситуація в басейні Сухого лиману, згідно з твердженнями викладеними спеціалістами у п.п. 4.3.1 та п. 4.4.4 „Плану ліквідації розлиття нафти на акваторії Сухого лиману” характеризується тим, що плаваючі на поверхні води Сухого лиману забруднювачі, у тому числі і рослинні олії, під дією повітряних течій можуть накопичуватися під свайними причалами, у тому числі й під причалами №5-10; 4) на підставі вищенаведеного господарський суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що олієпродукт, котрий 15.10.2005р. виявлений працівниками позивача у воді Сухого лиману, скинуто не з вини працівників Іллічівського морського торговельного порту, а з вини іншого, не встановленого Держінспекцією водокористувача, у тому числі з вини екіпажу судна, яке мало на борту такого роду вантаж, можливо навіть після його прийому з причалу №11; 5) розрахунок розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів не може бути використаний судом як підстава для стягнення збитків у розмірі 19082,06грн., так як висновки цього документу зроблені без дотримання п. 5.2.5. „Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів”, оскільки замість визначення маси скинутого забруднювача, в основу розрахунку покладено масу зібраного нафтосміттєзбиральниками НСЗ-23 і НСЗ-28 олієпродукту; 6) пункт 5.2.10 вказаної Методики зобов’язує особу, котра робить розрахунок, зменшувати суму збитків, спричинених природі, у тому випадку, коли підприємство застосувало заходи, спрямовані на ліквідацію наслідків забруднення, проте позивачем вказаний пункт Методики не враховано; 7) протокол №100528 від 20.10.2005р. не може бути прийнятий судом до уваги як доказ вини відповідача, так як він складений у порушення вимог ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки в ньому не встановлено час і джерело, з якого таке забруднення відбулося, місце і суть адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись з оскаржуваною постановою місцевого господарського суду, до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою №69/01 від 15.01.2007р. звернулася Державна екологічна інспекція з охорони довкілля Північно-Західного регіону Чорного моря Міністерства охорони навколишнього природного середовища України, в якій просить скасувати постанову господарського суду Одеської області від 15.12.2006р. по справі №22/388-06-11285А та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Інспекції у повному обсязі, мотивуючи це тим, що: 1)15.10.2005р. під час огляду причалу №11 Іллічівського морського торговельного порту представниками позивача встановлено, що на причальній стінці з верху причалу до нижчої частини виявлено потік олієпродукту, гнучкий олієпровід магістралі №5 БНВ ІМТП забруднений свіжою олією, причальний отвір шпігат, розташований біля кордону причалу на відстані 1,5 метра від маховика магістралі №5 виявлено наявність олієпродукту з піском, а навколо причалу –сліди прибирання розливу олієпродуктів з використанням піску; 2) 15.10.2005р. начальнику відділу інженерної екології Іллічівського морського торговельного порту надано припис про негайне вжиття заходів щодо ліквідації зазначеного забруднення та згідно плану ЛАРН провести всі необхідні заходи та надати акт відомчого розслідування, на який відділом інженерної екології ІМТП надано лист, в якому вказано, що забруднення, виявлене 15.010.2005р., сталося з вини старшого диспетчера та слюсаря, та описаний механізм, за яким відбувалося забруднення акваторії Іллічівського морського торговельного порту, а отже, відповідно до вимог ст. ст. 1166, 1172 Цивільного кодексу України та ст. 69 Закону України „Про охорону навколишнього природного середовища” шкода, заподіяна юридичною особою з вини її працівників при виконанні ними своїх трудових обов’язків, повинна бути відшкодована юридичною особою –відповідачем; 3) у зв’язку з тим, що відповідачем у відомчому розслідуванні зазначено лише кількість зібраного олієпродукту, а більш ніяких відомостей щодо кількості скинутого не надано, інспекції вимушена провести розрахунок збитків по факту зібраного олієпродукту відповідно до ст. 69 закону України „Про охорону навколишнього природного середовища України” та п. 4.1 Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів; 4)протокол про адміністративне правопорушення за №100528 від 20.10.2005р. та постанова про накладення адміністративного стягнення за №100520 від 24.10.2005р. складені та винесені відповідно до чинного законодавства України, не були оскаржені та штраф, накладений згідно з постановою, - сплачений; 5) відповідач не надав доказів причетності до забруднення інших осіб.

07.02.2007р. до Одеського апеляційного господарського суду від ДП Іллічівський морський торговельний порт надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому відповідач просить постанову господарського суду першої інстанції залишити без змін, оскільки вона відповідає нормам чинного законодавства та обставинам справи, а апеляційну скаргу –без задоволення, як таку, що не відповідає дійсним обставинам справи.

Розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги Державної екологічної інспекції з охорони довкілля Північно-Західного регіону Чорного моря Міністерства охорони навколишнього природного середовища України, заслухавши представників сторін, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті постанови, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову господарського суду Одеської області слід залишити без змін з огляду на таке.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду встановила, що 15.10.2005р. о 09.10. представниками Державної екологічної інспекції з охорони довкілля Північно-Західного регіону Чорного моря Міністерства охорони навколишнього природного середовища України виявлено забруднення акваторії Сухого лиману з 11 до 5 причалів Іллічівського морського торговельного порту олією соняшнику.

15.10.2005р. начальнику відділу інженерної екології Іллічівського морського торговельного порту надано припис про негайне вжиття заходів щодо ліквідації зазначеного забруднення та згідно з планом ЛАРН провести всі необхідні заходи та надати акт відомчого розслідування.

З документів наданих сторонами у справі вбачається, що олія, яка завантажувалася в період з 10.10.2005 року по 15.10.2005р. на території 5-11 причалів ДП Іллічівський морський торговельний порт, в акваторію Сухого лиману з вини відповідача не потрапляла, що підтверджується наступними документами: 1) 11.10.2005р. на танкер „YUZHNYY” - у кількості 30000 тон - дорученням № 582-1 від 10.10.2005 р., актом берегового заміру № Илс 22/474 від 11.10.2005 р. та коносаменту № 1 від 11.10.2005 р. про прийняття від ІМТП 11.10.2005 р. у танки т/х „YUZHNYY” олії соняшникової у кількості 30000 тон; 2)12-13.10.2005р. на танкер „MALAGA” олії соняшникової у кількості 6500 тон –4 дорученнями за №№ 580-1; 580-2; 580-3 та 580-4 від 11.10.2005 р., актом берегового заміру № Илс-22/479 від 13.10.2005 р. та 4 коносаментами за № 1, 2, 3, та 4 від 13.10.2005р., в яких капітан судна підтвердив факт прийняття 13.10.2005 р. від ІМТП у танки т/х „MALAGA” олії соняшникової у кількості 6500 тон; 3) 15.10.2005р. на танкер „Аmaze” 2000 тон олії соняшникової - актом берегового заміру Исл-22/454 від 15.10.2005р., відповідно до якого на вказане судно навантажено 1999 тон 977 кг олії соняшникової, відомістю приймального контролю-звіту про замір продукту у береговому резервуарі, згідно з якою 15.10.2005р. на танкер „Аmaze” прийнято 1999 тон 977 кг олії соняшникової).

Отже з наведених вище документів вбачається те, що в період з 11.10.2005р. по 15.10.2005р. при завантаженні олії на теплоходи розлиття на землю, чи уводу Сухого лиману під час транспортування з бази наливних вантажів до танків суден не відбулося.

Крім того, з позовної заяви та апеляційної скарги позивача вбачається, що забруднення акваторії Сухого лиману сталося 15.10.2005р., а з пояснення слюсаря Скобяк А.С. забруднення 1-2-ма літрами олії причалу № 11 сталося 13.10.2005р., при цьому вказане забруднення було одразу ліквідовано, інших випадків забруднення у вказаний період на території порту не відбувалося.

Також викладене підтверджується рапортом старшого механіка бази наливних вантажів порту Федорова В. К. і випискою з вахтового журналу машиністів насосної станції бази наливних вантажів порту, котрі свідчать про те, що перед початком завантаження танкера “Amaze”, котре відбувалось в ніч з 14 на 15.10.2005 р., вантажна магістраль, по котрій олія подавалась з резервуарів бази в танки судна, згідно з вимогами робочої технологічної карти РТК НL-114, була опресована повітрям, перевірка підтвердила факт того, що трубопровід, засувки та гнучкі шланги магістралі були справні, без пошкоджень. Це виключає можливість витікання олії з магістралі з вини працівників порту.

Пунктами 1.2, 1.7, 1.8 та 1.9. „Обов’язкових постанов по Іллічівському морському торговельному порту” встановлено, що користувачами акваторії Сухого лиману, крім Іллічівського морського торговельного порту, є Іллічівський морський рибний порт, Іллічівський судноремонтний завод та багато інших водокористувачі, кожен з водокористувачів несе відповідальність за неналежне виконання вимог природоохоронного законодавства.

Таку ж саму відповідальність за п.п. 5.6.1.; 5.6.4. та 5.6.6. цього документа несуть всі капітани суден, судновласники та інші водокористувачі.

Про те, що забруднення води Сухого лиману неодноразово відбувалося з вини екіпажів суден свідчать складені посадовими особами Державної екологічної інспекції протоколи та акти складені капітанами таких суден.

Згідно зі ст. 85 Кодексу торгового мореплавства України, кожний судновласник та адміністрація судна зобов’язані виконувати вимоги природоохоронного законодавства України.

Отже, враховуючи вищенаведене колегія суддів приходить до висновку про те, що господарським судом першої інстанції вірно встановлено : олієпродукт, котрий 15.10.2005р. був виявлений працівниками Держекоінспекції у воді Сухого лиману, скинуто не з вини працівників Іллічівського морського торговельного порту, а з вини іншого, не встановленого Держекоінспекцією водокористувача, у тому числі з вини екіпажу судна, котре мало на борту такого роду вантаж, можливо навіть після його прийому з причалу №11.

За ч. 1 ст. 69 Закону України „Про охорону навколишнього природного середовища” шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації, як правило, в повному обсязі без застосування норм зниження розміру стягнення та незалежно від збору за забруднення навколишнього природного середовища та погіршення якості природних ресурсів.

Відповідно до п. 4.1 Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Мінекобезпеки України 18.05.1995р. № 37 шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації юридичними та фізичними особами, в тому числі іноземними, як правило, в повному обсязі, без застосування норм зниження розміру стягнення і незалежно від плати за забруднення навколишнього природного середовища та погіршення якості природних ресурсів (ст.69 Закону України „Про охорону навколишнього природного середовища”).

При цьому п. 4.6. вказаної Методики встановлено, що при наявності у винуватця скиду документальних даних про екологічно обґрунтовані витрати коштів на ліквідацію наслідків забруднення, сума цих коштів виключається з розрахованої суми збитків.

За п. 4.9. Методики втрата вантажу при транспортуванні або перевантаженні в портах вважається самовільним скидом, а збитки при цьому розраховуються за фактичною кількістю скинутої речовини на підставі перевірки суднових документів, з урахуванням норм природного зменшення вантажу при перевезенні.

При визначенні об’ємів забруднюючих речовин застосовується розділ 5 Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, п.п. 5.1.3. якої визначає, що з моменту встановлення факту скиду до повного його припинення проби відбираються не менше 3-х разів з метою одержання реальної характеристики зворотних вод протягом всього періоду скиду, допускається одноразовий відбір проб при скиді забруднюючих речовин із суден, плавзасобів, морських надводних та підводних споруд, берегових та інших об'єктів при короткочасному (не більше 12 годин) періоді скиду.

Відповідно до п.п. 5.1.6. при відсутності даних про кількість скинутої нафти чи інших забруднюючих речовин їх маса визначається за встановленою формулою.

При цьому в матеріалах справи відсутні будь-які документи по розрахунку кількості скинутої нафти, що є порушенням вказаної Методики.

При розрахунку розміру збитків у даній справі позивачем було застосовано п.п. 5.2.5. Методики, які визначаються за спеціальною формулою, де однією з необхідних складових є маса скинутої забруднюючої сировини, яка в даному випадку визначена не була, оскільки позивачем було використано масу зібраної речовини, що також є порушенням чинного законодавства.

Крім того, позивачем взагалі не враховані положення п. 5.2.9 та 5.2.10 Методики, які встановлюють, що сума збитків може бути зменшена, якщо винним були вжиті заходи по ліквідації наслідків забруднення водного об’єкта (збирання, знешкодження забруднюючої речовини і т.ін.), у випадку вжиття заходів по ліквідації наслідків забруднення сума збитків зменшується залежно від кількості зібраної або знешкодженої забруднюючої речовини і загального строку ліквідації наслідків забруднення. Сума збитків в цьому випадку встановлюється за іншою формулою, ніж була використана позивачем.

Таким чином, господарський суд першої інстанції зробив цілком вірний висновок про те, що розрахунок розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, не може бути використаний як підстава для стягнення збитків у розмірі 19082,06 грн., як такий, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Порушення процесуального законодавства, яке виявилося у тому, що позовна заява була прийнята за нормами Господарського процесуального кодексу України, не є істотним порушенням, оскільки не призвело до неправильного вирішення справи, тому відповідно до ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України не може бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення..

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає, що постанова господарського суду першої інстанції ухвалена з дотриманням чинного законодавства та з врахуванням обставин справи, а тому оскаржувану постанову слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 160 ч. 3, 167 ч. 4, 185, 195, 196, 198, 200, 205 ч. 1 п. 1, 206, п. 6 розділу 7 „Прикінцеві та перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції з охорони довкілля Північно-Західного регіону Чорного моря Міністерства охорони навколишнього природного середовища України залишити без задоволення, постанову господарського суду Одеської області від 15.12.2006р. по справі №22/388-06-11285А - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили з моменту проголошення.

Статтями 13, 211, 212 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено право на касаційне оскарження ухвали і визначено порядок і строк останнього.

Ухвала суду апеляційної інстанції у повному обсязі складена 16.03.2006р..

Головуючий суддя:                                                                             М.А. Мишкіна

Суддя:                                                                                   О.Т. Лавренюк

Суддя:                                                                                                  М.В. Сидоренко