ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

"03" травня 2007 р.
Справа №  5/280

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Змеула О.А.розглянув у відритому судовому засіданні справу № 5/280

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю агрофірми "Селянський дім", м. Новомиргород Кіровоградської області

до відповідачів:

І - приватного підприємства "Добробут", с. Коробчино Новомиргородського району Кіровоградської області

ІІ - товариства з обмеженою відповідальністю "Вентура", м. Київ

з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Маловисківської міжрайонної державної податкової інспекції, від імені якої діє Новомиргородське відділення, смт. Новомиргород Кіровоградської області,

про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна на суму 109800,00 грн., зобов'язання повернути все отримане за угодою

Представники:

від позивача - директор ТОВ АФ "Селянський дім" Животовський В.М.;

від позивача - Лапа В.М., довіреність № 27  від 25.10.06, представник;

від відповідача І - арбітражний керуючий, розпорядник майна ПП "Добробут" Корольчук М.Ф.;

від відповідача ІІ - Звіздун А.М., довіреність № б/н  від 05.03.07, представник;

від відповідача ІІ - фінансовий директор Ларжевська Г.В., довіреність № б/н від 06.02.07;

від третьої особи - у засіданні 25.04.07 державний податковий інспектор юридичного сектору Підлубний В.В.,  довіреність № 1  від 15.01.07.

Товариство з обмеженою відповідальністю агрофірма "Селянський дім" у грудні 2006 року звернулося до господарського суду з позовною заявою від 25.12.2006 року, яка містить вимоги наступного змісту:

1) визнати недійсним договір купівлі-продажу укладений між приватним підприємством "Добробут" та товариством з обмеженою відповідальністю "Вентура" № 2/06-03 від 17.06.2003 року сільськогосподарських агрегатів для обробки землі: агрегат передпосівний АП – 6, блок пункт “Тиса”, зерноочисна машина ОВС – 2,5, культиватор КПС – 4,2, сівалка С3 – 3,6, сівалка ССТ – 12 Б, сівалка С3 – 5,4, причепи тракторні  2  ПТС – 451 у кількості дві штуки, культиватор КПСН – 4,2, борона дискова БДТ – 7, зчіпка С – 11, зернонавантажувач ЗМС – 100, каток КЗК – 6.

Відповідач ІІ –ТОВ "Вентура" у відзиві на позовну заяву позовні вимоги відхилив повністю.

21.02.2007 року в запереченні відповідач ІІ –ТОВ "Вентура" просить відхилити заяву позивача про поновлення строків позовної давності.

22.03.2007 року розпорядником майна ПП "Добробут" Корольчук М.Ф. надано відзив на позов в якому зазначено, що у позивача щодо відповідача І вимоги вважаються погашеними і відсутній предмет спору.

26.03.2007 року відповідачем ІІ надано доповнення до відзиву з додатковими поясненнями та запереченнями.

26.04.2007 року третьою особою у даній справі – Маловисківською міжрайонною державною податковою інспекцією, від імені якої діє Новомиргородське відділення надано пояснення у справі № 673/10/10-00 від 26.04.2007 року в якому зазначено, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд встановив наступні обставини справи.

16.05.2003 року між товариством з обмеженою відповідальністю агрофірмою "Селянський дім" (комітент) та приватним підприємством "Добробут" (комісіонер) укладено договір комісії на продаж майна у відповідності до правил ст. 395 Цивільного кодексу Української РСР.

Згідно п.п. 1.1., 1.3. договору комісії на продаж майна від 16.05.2003 року комісіонер зобов’язується за дорученням комітента укласти в інтересах останнього від свого імені договір на продаж майна, виступаючи від свого імені, комісіонер самостійно укладає договір купівлі-продажу з третьою особою.

На виконання умов договору комісії від 16.05.2003 року комітент (далі - агрофірма "Селянський дім") передав комісіонеру (ПП "Добробут") майно за приймально-передавальними актами №№ 1, 2, 3, 4 від 16.05.2003 року на загальну суму 503892,73 грн., та виставив рахунки №№ 11, 12, 13, 14 від 16.05.2003 року на суму 503892,73 грн.

Пунктами 8.1., 8.2. договору комісії від 16.05.2003 року передбачено, що комісіонер (ПП "Добробут") зобов’язаний виконати доручення протягом 25-ти днів з моменту підписання цього договору, договір може бути пролонгований за згодою сторін. У пункті 8.1. договору обумовлено, що на комісіонера покладений обов'язок виконати доручення протягом 25 днів, але строк дії договору комісії не передбачено.

Пунктами 9.1., 9.2. передбачено, що комісіонер, у разі неможливості реалізувати майно по встановленій комітентом ціні, здійснює її уцінку  на 70 % через 15 днів, а потім (в разі відсутності попиту на майно) вчиняє повторну уцінку через наступні 10 днів. Тобто, комісіонер у зазначених випадках повинен в інтересах комітента через 25 днів приступити до продажу повторно уціненого майна.

У справі відсутні докази скасування позивачем доручення, наданого комісіонеру для реалізації майна, відсутні докази того, що позивач направляв комісіонеру вимоги про надання звіту по виконанню договору комісії та вимоги про повернення майна, яке було передано комісіонеру.

Агрофірма "Селянський дім" посилається на те, що лише в грудні 2005 р., після розгляду скарги на дії державної виконавчої служби Новомиргородського району їй стало відомо про укладення між ПП "Добробут" та ТОВ "Вентура" договору купівлі-продажу № 2/06-03 від 17.06.2003 року, але зазначені доводи спростовуються матеріалами справи.

Згідно п.п. 3.1., 3.2. договору комісії від 16.05.2003 року комітент (агрофірма "Селянський дім") зобов’язаний передати комісіонеру (ПП "Добробут") майно на комісію протягом 2-х робочих днів з моменту підписання цього договору, прийняти від комісіонера звіт, розглянути і затвердити його протягом 2-х робочих днів.

Агрофірма "Селянський дім" на виконання умов договору комісії від 16.05.2003 року передала ПП "Добробут" майно згідно приймально-передавальних актів №№ 1, 2, 3, 4 від 16.05.2003 року.

ПП "Добробут" уклало з  ТОВ "Вентура"  договір купівлі-продажу № 2/06-03 від 17.06.2003 року.

У відповідності до п. 1. договору купівлі-продажу № 2/06-03 від 17.06.2003 року сільськогосподарські агрегати для обробки землі належать продавцю на підставі договору комісії на продаж майна ТОВ агрофірми "Селянський дім" від 16.05.2003 року, не заставлені, не арештовані, до статутного фонду інших підприємств не включені, не є предметом позовів третіх осіб, як на території України та і за її межами. Продавець передає у власність, а покупець приймає та оплачує сільськогосподарські агрегати для обробки землі в кількості та асортименті згідно специфікації, прикладеної до даного договору та є його невід’ємною частиною.

На виконання умов вказаного договору ТОВ "Вентура" здійснило розрахунок за придбане майно, що засвідчено платіжними дорученнями № 32, № 33, № 34 від 17.06.2003 року про перерахування коштів на рахунок ПП "Добробут".

Позивач надав до справи копію листа аудиторської фірми "Княгиня" (арк. 81), із пунктів 2 і 3.3. якого слідує, що 28 серпня 2003 року складено доповнення до договору без номера від 16 травня 2003 р., тобто до договору комісії, укладеного між агрофірмою "Селянський дім" та ТОВ "Вентура".

У листі від 25.04.2007 р. позивач повідомив господарському суду, що доповнення від 28.08.2003 року до договору комісії від 16.05.2003 року, накладна № 14 від 22.09.2003 року на одержання насіння соняшника, податкова накладна № 27 від 22.09.2003 року не були виготовлені (оформлені), тому у нього відсутні.

При вирішенні спору господарський суд керується нормами Цивільного кодексу УРСР 1963 року, який був чинним на момент укладення оспореного договору купівлі - продажу сільськогосподарських агрегатів для обробки землі від 17 червня 2003 року № 2/06-03.

Відповідно до положень статті 48 ЦК УРСР недійсною є та угода, що  не  відповідає  вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

Сторонами за оспореним договором погоджено предмет купівлі - продажу, зокрема, марку, комплектність та вартість товару.

Положення статті 128 ЦК УРСР визначають момент виникнення права власності у набувача майна за договором: право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі. Із вказаного можна зробити висновок, що на підставі договору купівлі-продажу № 2/06-03 від 17.06.2003 року ТОВ "Вентура" правомірно набуло право власності на сільськогосподарські агрегати для обробки землі і є добросовісним набувачем.

Позивач 06.02.2007 р. подав до суду заяву у якій зазначено клопотання визнати поважною причину пропуску позовної давності, мотивуючи тим, що він не отримав від комісіонера звіт по договору комісії та копії договорів купівлі - продажу майна, спірний договір позивач отримав восени 2006 року.

Господарський суд першої інстанції дійшов висновку, що позов про визнання договору недійсним та повернення всього отриманого за угодою подано позивачем після спливу позовної давності, зазначена позивачем причина пропущення позовної  давності не є поважною і відхиляється з наступних підстав.

Враховано, що спірний договір укладено у червні 2003 року, згідно статті 71 Цивільного кодексу Української РСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

З 1 січня 2004 року набрав чинності Цивільний кодекс України 2003 року. У відповідності до п. 6 Прикінцевих та Перехідних положень вказаного Кодексу правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

У даному випадку, строк пред'явлення позову про визнання договору купівлі - продажу недійсним не сплив до набрання чинності ЦК України 2003 р., тому правила про позовну давність цього Кодексу підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки. Цей строк позовної давності розповсюджується, зокрема, і для звернення до суду з вимогою про визнання договору недійсним.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У відповідності до частини 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Як стверджує позивач, строк виконання комісіонером зобов'язання за договором комісії на продаж майна від 16 травня 2003 р. - протягом 25-ти днів з моменту підписання цього договору. З урахуванням положень ст. 261 ЦК України 2003 року перебіг позовної давності для позивача починається зі спливом строку виконання комісіонером обов'язку виконати доручення щодо укладення договору купівлі - продажу, тобто з 10.06.2003 року.

Отже, строк позовної давності для звернення позивача з позовом про визнання договору недійсним сплив 10.06.2006 року - до звернення позивача з позовною заявою до господарського суду 25.12.2006 року.

Згідно частини 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові.

ТОВ "Вентура" у відзиві на позовну заяву від 5 лютого 2007 року заявило про застосування судом позовної давності, тому у відповідності до ст. 267 ЦК України  господарським судом також застосовується позовна давність при вирішенні спору.

Господарський суд дійшов висновку, що позов про визнання договору недійсним та повернення всього отриманого за угодою подано позивачем після спливу позовної давності.

У зв’язку із наявністю податкового боргу у ТОВ агрофірми "Селянський дім" в сумі 21015,16 грн. всі активи платника податків були передані 17.03.2000 року у податкову заставу.

Зазначене підтверджується розширеним витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 03.04.2007 року.

Заступник начальника Маловисківської МДПІ, начальник Новомиргородського відділення Маловисківської МДПІ у листі від 26.04.2007 року № 673/10/10-00 посилається на те, що позивач у порушення правил п.п. 8.6.1. п. 8.6 ст. 8 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" згідно якого платник податків, активи якого   перебувають   у   податковій   заставі,   здійснює  вільне розпорядження ними, за винятком операцій, що підлягають письмовому узгодженню з податковим органом такими, зокрема, є купівля  чи  продаж,  інші  види відчуження. Агрофірма "Селянський дім" не отримала від податкового органу дозволу на реалізацію транспортних засобі, але надала право продажу майна, яке перебуває у податковій заставі, іншій юридичній особі - ПП "Добробут".

Відповідно положень ст. 10 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" державні податкові інспекції в районах,  містах без районного поділу, районах у містах, міжрайонні та об`єднані державні податкові інспекції виконують такі функції, зокрема, здійснюють контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків та зборів (обов'язкових платежів); подають до судів позови до підприємств, установ, організацій та громадян про визнання угод недійсними і стягнення в доход держави коштів, одержаних ними за такими угодами, а в інших випадках - коштів, одержаних без установлених законом підстав, а також про стягнення заборгованості перед бюджетом і державними цільовими фондами за рахунок їх майна.

Отже, саме податкові органи при зверненні до суду вправі обгрунтовувати свої вимоги на підставі Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" у разі, якщо платник податків, майно якого перебуває в податковій заставі, не узгодив з ними операції, пов'язані з продажем чи іншим видом відчуження рухомого та нерухомого майна.

У даному випадку суд виходить з того, що позивач у справі є суб'єктом підприємницької діяльності, його позовні вимоги не грунтуються і не можуть грунтуватися на тому, що він не узгодив з податковим органом операції, пов'язаної з відчуженням майна, яке перебувало в податковій заставі.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судові витрати у справі на державне мито та інформаційно - технічне забезпечення судового процесу покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРIШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Судові витрати у справі на сплату державного мита та інформаційно - технічне забезпечення судового процесу покласти на позивача.

Рішення набирає  законної сили після закінчення  десятиденного  строку з дня його підписання, оформленого відповідно ст. 84 ГПК України.

Суддя