ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2007 р.
№ 15/33

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:
Удовиченка О.С.

суддів:
Панової І.Ю.

Хандуріна М.І.

розглянувши
касаційну скаргу
ТОВ “Атомремонт”

на постанову
Київського апеляційного господарського суду від 27.11.2006р.

у справі
№ 15/33 господарського суду м. Києва

за позовом
ДП “НАЕК “Енергоатом”

до
1.          ТОВ “Атомремонт”
2.          ЗАТ “Торговий дім “Союз”

про
визнання недійсним договору

в судовому засіданні взяли участь  представники :

ТОВ “Атомремонт”:
Пліш А.В.

ЗАТ “Торговий дім “Союз”:
Тусменко С.А.

ДП “НАЕК “Енергоатом”:
Білан О.П.

ВСТАНОВИВ:

ДП “НАЕК “Енергоатом” звернулось до господарського суду м. Києва з позовом до ТОВ “Атомремонт”, ЗАТ “Торговий дім “Союз” про визнання недійсним договору уступки права вимоги  від 22.03.2004р. №1/03, укладеного між відповідачами як такого, що суперечить вимогам ст.ст. 203, 215, 230, 517 ЦК України.

В подальшому позивач уточнив свої позовні вимоги (заява від 19.01.2006р. за № 632) та просив визнати зазначений договір недійсним з моменту його укладення.

Рішенням господарського суду м. Києва від 05.10.2006р. (суддя Хоменко М.Г.) позов задоволено повністю: визнано недійсним договір уступки права вимоги  від 22.03.2004р. №1/03, укладений між відповідачами з моменту його укладення.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.11.2006р. (судді: Григорович О.М. –головуючий, Гольцова Л.А., Рябуха В.І.) рішення господарського суду м. Києва від 05.10.2006р. залишено без змін.

ТОВ “Атомремонт”  звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.11.2006р. скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування касаційної скарги скаржник посилається на те, що судом апеляційної інстанції при винесенні оскаржуваної постанови порушені норми матеріального та процесуального права, зокрема: ст.ст. 4-5, 35 ГПК України.  ст. 514 ЦК України.

Судова колегія, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суди першої та апеляційної інстанцій при винесенні оскаржуваних судових рішень посилались на те,  що п.п. 13.1, 13.3 договорів від 04.04.1997р. та 14.08.1998р., на підставі яких був укладений договір уступки права вимоги від 22.03.2004р. за № 1/03 передбачено, що права та обов’язки сторін зазначених договорів не можуть передаватись третім особам без письмової згоди на те іншої сторони договору.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, постановою господарського суду м. Києва від 05.02.2004р. у справі № 43/700-б ЗАТ “Торговий дім “Союз” визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

22.02.2004р. між відповідачами було укладено договір уступки права вимоги № 1/03, відповідно до умов якого ЗАТ “Торговий дім “Союз” в особі арбітражного керуючого –ліквідатора Тусменка С.А. передав ТОВ “Атомремонт” право вимоги до позивача заборгованості у сумі 31 857 515,92 грн.

Згідно з ч. 5 ст. 3-1 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” (далі –Закон)  арбітражний керуючий зобов’язаний  здійснювати заходи щодо захисту майна боржника, аналізувати фінансову, господарську та інвестиційну діяльність боржника, його становище на ринках, в порядку, установленому законодавством, надавати державному органу з питань банкрутства інформацію, необхідну для ведення Єдиної бази даних про підприємства, щодо яких порушено провадження у справі про банкрутство, виконувати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч.6 ст. 3-1 Закону при реалізації своїх прав та обов'язків арбітражний керуючий зобов'язаний діяти сумлінно та розумно з урахуванням інтересів боржника та його кредиторів.

Статтею 25 Закону визначено повноваження ліквідатора, до яких, зокрема,  відносяться повноваження щодо пред'явлення до третіх осіб вимог стосовно повернення дебіторської заборгованості банкрута, вжиття заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб, а також щодо реалізації майна банкрута для задоволення вимог, включених до реєстру вимог кредиторів у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до вимог ст. 26 Закону усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси, за винятком об'єктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та об'єктів комунальної інфраструктури, які у разі банкрутства підприємства передаються в порядку, встановленому законодавством, до комунальної власності відповідних територіальних громад.

Таким чином, включення до ліквідаційної маси банкрута його дебіторської заборгованості відповідає вимогам ч. 1 ст. 26 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, оскільки така дебіторська заборгованість (майнові права) належить банкруту та була виявлена у ході ліквідаційної процедури.

Слід також зазначити, що договори № 2/25.09С-01 від 25.09.2001р. та №2/26.10-0-01 від 01.10.2001р., за якими до ЗАТ “Торговий дім “Союз” перейшло право вимоги до позивача, не містять умов, відповідно до яких  права та обов’язки сторін зазначених договорів не можуть передаватись третім особам без письмової згоди на те іншої сторони договору.

Відповідно до п.2 статті 1119 ГПК України, касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення першої інстанції, постанову апеляційної інстанції повністю або частково і прийняти нове рішення.

Враховуючи, що місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції обставини справи встановлено повно, але їм надана неправильна юридична оцінка внаслідок допущеної помилки в застосуванні норм матеріального права, оскаржувані рішення та постанова  підлягають скасуванню.

Оскільки вимоги позивача щодо визнання недійсним договору уступки права вимоги  від 22.03.2004р. №1/03, укладеного між відповідачами, не ґрунтуються на нормах закону, у позові слід відмовити.

Керуючись статтями  1115,  1117,  1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ТОВ “Атомремонт”  задовольнити.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.11.2006р. та рішення господарського суду м. Києва від 05.10.2006р. у справі № 15/33 скасувати.

У позові відмовити.

Головуючий                                                                            О.С. Удовиченко

Судді                                                                                        І.Ю. Панова

М.І. Хандурін