ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2007 р.
№ 18/341

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Т. Дроботової –головуючого

Н. Волковицької
Л. Рогач

за участю представників:

Позивача
Клименко М.А. дов. від 30.11.06р.

Відповідачів
не з'явився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги

Державного відкритого акціонерного товариства “Лисичанський ремонтно –механічний завод”

на постанову

від 03.10.2006року Луганського апеляційного господарського суду

у справі

№ 18/341 господарського суду Луганської області

за позовом

Державного відкритого акціонерного товариства “Лисичанський ремонтно –механічний завод”

до

про

-          Державної виконавчої служби у місті Лисичанську Луганської області
-          Відділення державного казначейства у місті Лисичанську

стягнення 292449,96грн.

ВСТАНОВИВ:

Державне відкрите акціонерне товариство “Лисичанський ремонтно –механічний завод” звернулось до господарського суду Луганської області з позовом до Державної виконавчої служби у місті Лисичанськ Луганської області про стягнення шкоди в сумі 292449,96грн., заподіяної незаконними діями Державної виконавчої служби при здісненні виконавчого провадження.

Заявою від 27.09.2005року позивач зменшив розмір заявленої до відшкодування суми  та просив стягнути 168264,14грн.

Рішенням від 04.10.2005року господарського суду Луганської області позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з відділу Державної виконавчої служби у місті Лисичанськ Луганської області на користь Державного відкритого акціонерного товариства “Лисичанський ремонтно –механічний завод” 160092,61грн. В позові в частині вимог про стягнення шкоди в сумі 8171,53грн. відмовлено. В решті позову провадження у справі припинено.

Рішення суду мотивоване доведеністю матеріалами справи незаконних дій державного виконавця. Господарський суд, посилаючись на частину 4 статті 17 Закону України „Про виконавче провадження" дійшов висновку, що стягнення та розподіл державним виконавцем грошових коштів, що знаходилися на санаційному рахунку позивача, всупереч положенням плану санації та всупереч інтересам кредиторів, є незаконними діями державного виконавця, що підтверджується рішенням Лисичанського міського суду від 09.03.05року у справі № 2-832/2005.

За апеляційною скаргою відділу Державної виконавчої служби у місті Лисичанськ Луганської області Луганський апеляційний господарський суд поставною від 10.02.2006року рішення господарського суду першої інстанції скасував. Позовні вимоги задоволені частково, шляхом стягнення 20053,26грн. шкоди заподіяної при здійсненні виконавчого провадження.

Постановою Вищого господарського суду України від 30.05.2006 року постанова Луганського апеляційного господарського суду від 10.02.2006року скасована на підставі пункту 3 статті 11110 Господарського процесуального кодексу України, а справа направлена на новий розгляд до Луганського апеляційного господарського суду.

Луганський апеляційний господарський суд поставною від 03.10.2006року рішення господарського суду першої інстанції скасував. Позовні вимоги задоволені частково, шляхом стягнення 20053,26грн. шкоди заподіяної при здійсненні виконавчого провадження. В іншій частині позову відмовлено. У частині стягнення 124185,82грн. шкоди провадження у справі припинено.

В постанові зазначено, що не дотримання 1-м відповідачем встановленого частиною 3 статті 31 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та планом санації боржника порядку пропорційності виплат не завдало боржнику реальної шкоди в сумі 264225 грн. 17 коп., оскільки ці грошові кошти отримали кредитори позивача.

Неврахування 1-м відповідачем коефіцієнту пропорційності при виплаті заробітної плати за виконавчими листами працівників позивача, порушує інтереси інших кредиторів цієї черги, а не боржник - позивачу у справі.

Також судом було зазначено, що реформування системи державної виконавчої служби не впливає на суть даного спору, оскільки шкода завдана незаконними діями органу виконавчої служби при здійсненні своїх повноважень згідно діючого законодавства відшкодовується за рахунок держави.

Державне відкрите акціонерне товариство “Лисичанський ремонтно –механічний завод” подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу на постанову Луганського апеляційного господарського суду від 03.10.2006ро, в якій просить постанову у справі скасувати, мотивуючи касаційну скаргу доводами про порушення судом норм матеріального та процесуального права, при цьому в касаційній скарзі заявник посилається на помилковість висновку суду апеляційної інстанції стосовно того, що не дотримання 1-м відповідачем встановленого частиною 3 статті 31 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та планом санації боржника порядку пропорційності виплат не завдало реальної шкоди в сумі 264225 грн. 17 коп. боржнику, позивачу у справі, оскільки ці грошові кошти отримали кредитори позивача.

Заслухавши доповідь  судді –доповідача та присутнього в судовому засіданні представника позивача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові у даній справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає  задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог статей 108, 1117 Господарського процесуального кодексу України,  касаційна інстанція рішення місцевих господарських судів та постанови апеляційних господарських судів переглядає за касаційною скаргою (поданням) та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи предметом спору у давній справі є стягнення шкоди заподіяної незаконними діями відділу державної виконавчої служби при здійсненні виконавчого провадження.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що державний виконавець відділу Державної виконавчої служби у місті Лисичанськ Луганської області 25.06.04року всупереч вимогам Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" наклав арешт на грошові кошти позивача, відносно якого ухвалою  господарського  суду Луганської області  від   13.03.00  (т.1,  а.с.  12) було порушено   справу   №11/96   про   банкрутство, та який з 10.04.01року знаходиться в процедурі санації.

Незаконність дій державного виконавця встановлена рішенням Лисичанського міського суду від 09.03.05 по справі №2-832/2005, яке набрало законної сили, оскільки із пояснень сторін за позовом зазначене рішення Лисичанського міського суду ними не оскаржувалося.

Відповідно до плану санації (т.1, а.с. 27) задоволення вимог кредиторів І-ІУ черги здійснюється згідно із статтею 31 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", за змістом частини третьої якої у разі недостатності коштів, одержаних від продажу майна банкрута, для повного задоволення всіх вимог однієї черги вимоги задовольняються пропорційно сумі вимог, що належить кожному кредиторові однієї черги.

Ухвалою від 22.04.04 по справі №11/96 про   банкрутство   Державного   відкритого   акціонерного" товариства  „Лисичанський   ремонтно-механічний   завод",   м.   Лисичанськ Луганської області господарським судом Луганської області затверджені зміни та доповнення до плану санації боржника (позивача у даній справі), направлені    на    погашення    його    кредиторської   заборгованості   другої   черги   - заборгованості по заробітній платі працівникам підприємства.

Судами встановлено, що стягнення та розподіл коштів проведених державним виконавцем здійснені без дотримання положень плану санації та вимог частини 3 статті 31 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", тобто всупереч інтересам конкурсних кредиторів.

Відповідно до частини З статті  11   Закону України "Про державну виконавчу службу" шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання    рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом за рахунок держави.

Збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам при здійсненні виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом (частини 2 статті 86 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно статті 1174 Цивільного кодексу України, що є чинним з 01.01.04, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цієї особи.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів (ст. 1173 Цивільного кодексу України).

Судами встановлено, що шкода, у даному випадку, складає 292449 грн. 96 коп., стягнутих з арештованого постановою від 25.06.04 розрахункового рахунку позивача, з яких виплачено  заробітної плати 204-м працівникам позивача в сумі 264225 грн. 17 коп., в зв'язку з чим апеляційна інстанція дійшла висновку, що недотримання першим відповідачем встановленого частиною 3 статті 31 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та планом санації боржника порядку пропорційності виплат не завдало реальної шкоди в сумі 264225 грн. 17 коп. боржнику - позивачу у справі, оскільки ці грошові кошти отримали кредитори позивача.

Неврахування першим відповідачем коефіцієнту пропорційності при виплаті заробітної плати за виконавчими листами працівників позивача, порушує інтереси інших кредиторів цієї черги, а не боржника - позивача у справі, тому Луганським апеляційним господарським судом обґрунтовано у задоволенні позову в сумі 148210,88 грн. відмовлено, а в сумі 124185, 82 грн. провадження припинено / в зв'язку з відмовою позивача/.

Стосовно стягнення шкоди в сумі 20053 грн. 26 коп. у вигляді суми отриманого виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій, апеляційний господарський  суд дійшов висновку, що оскільки виконавчий орган, перший відповідач у справі, в порушення вимог Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" здійснив виконавчі дії, якими позбавив позивача права розпорядження наданими йому інвестиціями відповідно до плану санації, а також здійснив дії, які позивач сам повинен був виконати відповідно до плану санації виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій в сумі 20053 грн. 26 коп.  є реальною шкодою і підлягають стягненню за рахунок держави.

Таким чином, матеріали справи свідчать, що господарський суд апеляційної інстанції в порядку статті 43, 101 Господарського процесуального кодексу України всебічно, повно і об’єктивно розглянув в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідив, встановив та надав юридичну оцінка наданим сторонами доказам та дійшов обґрунтованого висновку про часткову відмову у задоволенні позовних вимог.

Твердження заявника про порушення судом норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження, суперечать матеріалам справи та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно статті 1117 Господарського процесуального кодексу України не входить до компетенції касаційної інстанції,  в зв’язку з чим підстав для зміни чи скасування постанови апеляційної інстанції колегія суддів не вбачає.

Що стосується  тверджень заявника стосовно того, що його  клопотання про вступ до справи третьою особою не розглянуто апеляційним судом, то ці твердження спростовуються матеріалами справи оскільки клопотання було розглянуто та відмолено у його задоволенні.

Керуючись статтями 108, 1117, пунктом 1 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Постанову від 03.10.2006 року Луганського апеляційного господарського суду у справі   № 18/341 господарського суду Луганської області  залишити  без змін

Касаційну скаргу Державного відкритого акціонерного товариства “Лисичанський ремонтно –механічний завод”  без задоволення

Головуючий                                                                                  Т. Дроботова

Судді                                                                                            Н. Волковицька

Л. Рогач