Харківський апеляційний господарський суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И

Адміністративна                                                                   Головуючий по 1-й інстанції

справа № АС-42/450-06                                                       суддя –Яризько В.О.

Доповідач по 2-й інстанції

суддя –Кравець Т.В.

“30” січня 2007 р.                                                                         м. Харків

Колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду у складі:

головуючого судді Олійника В.Ф., суддів Кравець Т.В., Істоміна О.А.

при секретарі –Калугіній Н.Є.

за участю представників:

позивача – Данько Л.В.

1-го відповідача –Капустіна В.В.

2-го відповідача –не з*явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова (вх. №4350Х/2-5)

на постанову господарського суду Харківської області від 26 жовтня 2006 року по адміністративній справі № АС-42/450-06

за позовом Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова

до Багатопрофільного комерційного підприємства “Альтернатива” у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, м. Харків

та до Приватного підприємства “Будмонтажсервіс - 805”, м. Харків

про визнання недійсними господарських зобов’язань, -

встановила:

У вересні 2006 року ДПІ у Київському районі м. Харкова звернулась до господарського суду Харківської області з позовом про визнання недійсним господарського зобов’язання за договорами № 24/02-05 від 24.02.2005 року, 01/03-п від 01.03.2005 року, які укладені між 1-м та 2-м відповідачами, як  такі, що укладені з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. Позивач також просить застосувати санкції передбачені ст. 208 ГК України.

Постановою господарського суду Харківської області від 26.10.2006 року по справі № Ас42/450-06 у задоволенні позовних вимог відмовлено, з посиланням на те, що позивачем не доведено суду протиправна мета на укладання спірної угоди та в матеріалах справи відсутні підстави для визнання оскаржуваної угоди недійсною. У відношенні 2-го відповідача провадження по справі закрито.

Не погодившись з постановою суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій порушує питання про її скасування та прийняття нового судового рішення, яким просить задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись на неповне з’ясування судом першої інстанції обставин справи, що мають значення для вирішення даного спору по суті, на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

1-й та 2-й відповідачі заперечення на апеляційну скаргу не надали, однак,  в судовому засіданні 1-й відповідач зазначив, що повністю підтримує доводи постанови господарського суду першої інстанції просить залишити її без змін, апеляційну скаргу позивача без задоволення, з посиланням на її необґрунтованість.

Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, їх юридичну силу та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 195 КАС України, заслухавши у судовому засіданні пояснення представників присутніх сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом Харківської області норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги позивача, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом першої інстанції, між БКП “Альтернатива” у формі ТОВ та ПП "Будмонтажсервіс - 805" були укладені договори купівлі-продажу №24/02-05 від 24.02.2005 року, 01/03-п від 01.03.2005 року, відповідно до яких БКП «Альтернатива»у формі ТОВ придбавала товар у ПП "Будмонтажсервіс - 805" на загальну суму 1126553,53 грн., в т. ч. ПДВ у розмірі 187758,93 грн.

Видача товару підтверджується накладними №40306, №40305, №10035, актами прийому-передачі від 04.03.2005р., 10.03.2005р. На виконання умов договору ПП "Будмонтажсервіс-805" на адресу БКП "Альтернатива" у формі ТОВ видало податкові накладні: № 040305 від 04.03.2005 р. на суму 927 890,98 грн., в т.ч. ПДВ-154648,50 грн.; № 040306 від 04.03.2005 р. на суму 133961,28 грн., в т.ч. ПДВ-22 326,88 грн.; № 100305 від 10.03.2005р. на суму 64701,27 грн., в т.ч. ПДВ-10 783,55 грн. Оплата по договорам підтверджується актом заліку однорідних вимог від 11.03.2005 р. між ПП "Будмонтажсервіс-805" та МКП "Альтернатива" у формі ТОВ.

В обґрунтування позовних вимог, ДПІ посилається на те, що постановою господарського суду Харківської області від 16.05.2005 року по справі № Б-39/39-05 2-го відповідача було визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Ухвалою господарського суду Харківської області від 10.08.2005р. по справі № Б-39/39-05 затверджений звіт ліквідатора і ліквідаційний баланс, ПП "Будмонтажсервіс-805" ліквідовано, провадження у справі припинено, зобов'язано реєструючий орган виключити його з державних реєстрів. Відповідно витягу з Державного реєстру 25.08.2005 р. - державну реєстрацію ПП "Будмонтажсервіс-805" припинено згідно рішення суду. Згідно протоколу допита, в якості свідка, директора ПП "Будмонтажсервіс -805" Ткаченко С.О., він за винагороду зареєстрував підприємство, після реєстрації підприємства нотаріально передав повноваження по управлінню фірмою Болібок А.П. (директору БКП "Альтернатива" ТОВ). Потім передав Болібоку А.П. печатку, установчі документи, факсімілє свого підпису, яке виготовлено за вказівкою Болібок А.П. З 2004 р. Ткаченко С.О. його не бачив.

Крім того, позивач наполягає на тому, що господарські зобов'язання, які виникли у відповідачів згідно спірних договорів, підлягають визнанню недійсними на підставі ст. 207 ГК України, відповідно до якої, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону або вчинене з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, може бути визнано судом недійсним повністю або у певній його частині.

Судова колегія зазначає, що умовою визнання господарських зобов'язань недійсними на підставі ст. 207 ГК України є встановлення мети у сторін при укладанні господарських зобов'язань, яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.

Відповідно до ч.1 ст.18 закону «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізич них осіб  підприємців», якщо відомості, які підлягають вне сенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вва жаються достовірними і мо жуть бути використані у спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні угоди укладені саме 24.02.2005 року та 01.03.2005 року, остання податкова накладна була видана 10.03.2005 року, постанова про визнання 2-го відповідача банкрутом від 16.05.2005 року.

Таким чином, на момент укладання спірних угод, ПП «Будмонтажсервіс-805»перебувало в Єдиному державному реєстрі. Про це також свідчить довідка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, видана станом на 25.06.2006 року, серія АБ номер 131938 (а.с.20, т.1), відповідно до якої, 29.06.2005 року внесено запис про судове рішення про порушення провадження у справі про банкрутство ПП «Будмонтажсервіс-805». 25.08.2005 року внесено запис про те, що державна реєстрація припинення за судовим рішенням щодо визнання ПП «Будмонтажсервіс-805»банкрутом. Постановою Київського районного суду м. Харкова, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області, скасовані постанови слідчих СВ ДПА в Харківській області від 02.02.2004р., 30.12.2005р., 02.01.2006р., 01.02.2006р., 21.02.2006р. по кримінальній справі № 16040022, тобто скасовані постанови про порушення кримінальної справи, по якій Ткаченко С.О. був допитаний в якості свідка, що свідчить про те, що протокол допиту, на який посилається позивач, не може бути доказом наявності у позивачів умислу на укладання угод завідомо суперечної інтересам держави.

Як вбачається з наведеного, висновки суду першої інстанції стосовно відсутності підстав для визнання цих угод недійсними на підставі статті 207 ГК України, є правомірними.

Позивачем не доведено, чи був умисел на досягнення суперечної інтересам держави та суспільства мети саме у обох сторін по оскаржуваним угодам, чи у однієї з сторін та в чому саме виражався даний умисел. Позивач також не довів суду, яку саме протиправну антидержавну та антисуспільну мету мали відповідачі під час укладення оскаржуваних угод, чи обидва відповідачі мали цю мету, чи тільки один з них, в чому конкретно виразився умисел відповідачів (чи одного відповідача) на досягнення суперечної інтересам держави та суспільства мети.

Наявність умислу у сторін угоди означає, що вони усвідомлювали протиправність укладеної угоди і суперечність її мети інтересам держави та суспільства та прагнули і свідомо допускали настання протиправних наслідків.

1-й відповідач зазначає, що накладні, розрахункові документи відповідають усім вимогам чинного законодавства. На час виконання умов договору та одержання відповідних документів по спірним угодам, 2-й відповідач знаходився у ЄДРПОУ та Реєстрі платників податку на додану вартість.

Що стосується застосування до відповідачів наслідків, передбачених статтею 208 ГК України, судова колегія зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 208 Господарського кодексу, якщо господарське зобов’язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства та за наявності наміру в обох сторін –в разі виконання обома сторонами –в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов’язанням, а у разі виконання зобов’язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернуто другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход державі.

Санкцій застосовуються за вчинення правочину з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.

Положення статей 207 та 208 ГК слід застосовувати з ура хуванням того, що правочин, який вчинено з метою, завідо мо суперечною інтересам дер жави і суспільства, водночас суперечить моральним засадам суспільства, а тому згідно з ч.1 ст.203, ч.2 ст.215 ЦК України є нікчемним, і ви знання такого правочину недійсним судом не вимагаєть ся. Органи державної подат кової служби, вказані в аб заці першому ст.10 закону «Про державну податкову службу в Україні», можуть на підставі п.11 цієї статті звер татись до судів із позовами про стягнення в доход держа ви коштів, одержаних за правочинами, вчиненими з метою, яка завідомо суперечить інте ресам держави і суспільства, посилаючись на їхню нікчемність.

Санкції встановлені ч. 1 ст. 208 ГК України не можуть застосовуватись за сам факт несплати податків однією із сторін по договору, так як правопорушенням є не сплата податків, а не вчинення правочину.

Крім того, частиною 1 ст.208 ГК України пе редбачено застосування санкцій лише судом. Це пра вило відповідає нормі ст.41 Конституції, згідно з якою конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, об сязі та порядку, встановле них законом.

Оскільки санкції, передба чені цією частиною, є конфіскаційними, стягуються за рішенням суду в доход держа ви за порушення правил здійснення господарської діяльності, то такі санкції не є цивільно-правовими, а є ад міністративно-господарськи ми, як такі, що відповідають визначенню ч.1 ст.238 ГК України. Тому такі санкції можуть за стосовуватись лише протягом строків, встановлених ст.250 ГК України.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про відсутність обставин, з якими закон пов’язує визнання угод (господарських зобов’язань) недійсними та настання відповідних юридичних наслідків.

Враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона поси лається як на підставу своїх вимог і заперечень, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову про визнання недійсним господарського зобов’язання за спірним правочином, укладеним з метою суперечною інтересам держави та суспільства, є правомірними, тому постанова місцевого господарського суду від 26.10.2006 року є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 195, 196, п.1 ст.198, ст. 200, ст.ст. 206, 209, 211, 212 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів апеляційного господарського суду, одностайно, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу  Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова залишити без задоволення.

Постанову господарського суду Харківської області від 26 жовтня 2006 року по адміністративній справі № АС-42/450-06 залишити без змін.

Дана ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Адміністративну справу № АС-42/450-06 повернути до господарського суду Харківської області.

Роз’яснити сторонам, що вони мають право на дану ухвалу подати касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя                                           Олійник В.Ф.

Суддя                                            Кравець Т.В.

Суддя                                                                        Істоміна О.А.