ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2007 р.
№ 26/295

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді
Дерепи В.І.,

суддів
Грека Б.М., Стратієнко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу комунального підприємства по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради

на
рішення господарського суду м. Києва від 7 вересня 2006 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 12 лютого 2007 року

у справі
№ 26/295

за позовом
акціонерної енергопостачальної компанії "Київенерго" в особі структурного відокремленого підрозділу "Енергозбут Київенерго"

до
комунального підприємства по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради

про
стягнення 34 333,70 грн.,

за участю представників сторін:

від позивача –не з’явився

відповідача – не з’явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м. Києва від 7 вересня 2006 року (суддя В.Пінчук) позов задоволено, стягнуто з відповідача  31 827,30 грн. заборгованості, 1 920,86 грн. інфляційних та 585,53 грн. річних у зв’язку з невиконанням зобов’язань за договором від 01.12.2003 року № 320909.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 12 лютого 2007 року (судді Н.Капацин, В.Зеленін, Л.Ропій) зазначене рішення суду від 07.09.2006 року змінене, стягнуто з відповідача 23 863,27 грн. заборгованості, 1 920,86 грн. інфляційних та 585,53 грн. річних у зв'язку з частковою сплатою відповідачем заборгованості.

В касаційній скарзі комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради, не погоджуючись з прийнятими по справі судовими актами, просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Розглянувши матеріали справи і доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування господарським судом м. Києва та Київським апеляційним господарським судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, і з урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 1 грудня 2003 року між сторонами було укладено договір за № 320909, відповідно до якого позивач зобов’язаний був поставляти теплову енергію в гарячій воді відповідачу для потреб опалення та гарячого водопостачання, а відповідач зобов’язався отримати її та оплатити відповідно до умов, передбачених цим договором (пункт 1.1 договору).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 527 Цивільного кодексу України боржник зобов’язаний виконати свій обов’язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов’язання чи звичаїв ділового обороту.

За змістом статей 599 та 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов’язання, яке припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Позивач свої зобов’язання за договором виконав, надавши відповідачу в період з 1 грудня 2003 року по 1 квітня 2006 року теплову енергію.

Проте, як встановлено господарськими судами, відповідач за отриману теплову енергію по договору від 01.12.2003 року розрахувався частково, і на момент звернення до суду з позовом на суму 31 827,30 грн. з позивачем не розрахувався.

В силу вимог частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачена цією статтею сплата суми боргу за грошовим зобов’язанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, а так само трьох процентів річних з простроченої суми, здійснюється незалежно від тієї обставини, чи був передбачений договором відповідний захід відповідальності.

Таким чином, господарський суд м. Києва правомірно дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача 31 827,30 грн. заборгованості, 1 920,86 грн. інфляційних та 585,53 грн. річних у зв’язку з невиконанням зобов’язань за договором від 01.12.2003 року № 320909.

Проте, Київський апеляційний господарський суд, встановивши на стадії апеляційного провадження здійснення відповідачем часткової оплати заборгованості в сумі 7 964,03 грн., правомірно змінив рішення господарського суду м. Києва від 7 вересня 2006 року, стягнувши з відповідача 23 863,27 грн. заборгованості.

Отже, посилання скаржника на неправильне застосування господарським судом м. Києва та Київським апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті судових актів є безпідставними.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи фактичні її обставини були встановлені господарськими судами на підставі всебічного, повного і об’єктивного дослідження поданих сторонами доказів, висновки судів відповідають цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду м. Києва від 7 вересня 2006 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 12 лютого 2007 року у справі № 26/295 залишити без змін, а касаційну скаргу комунального підприємства по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради - без задоволення.

Зупинення виконання рішення господарського суду м. Києва від 7 вересня 2006 року скасувати.

Головуючий, суддя

В.І.Дерепа

Суддя

Б.М.Грек

Суддя

Л.В.Стратієнко