ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  МІСТА СЕВАСТОПОЛЯ
РІШЕННЯ

"01" лютого 2007 р.
справа № 20-9/384

за позовом  Дочірньої компанії “Укртрансгаз”  Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” в особі філії Управління магістральних газопроводів “Харківтрансгаз”

до   Державного підприємства “Кримські генеруючи системи”  Севастопольська ТЕЦ

про  стягнення  62567,62 грн.

суддя Рибіна С.А.

представники сторін:

позивача – не з’явився;

відповідача – Касаткін О. В., довіреність № 10 від 11.01.2007.

Суть спору: Дочірня компанія “Укртрансгаз”  Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” в особі філії Управління магістральних газопроводів “Харківтрансгаз”  (далі –ДП “Укртрансгаз” НАК “Нафтогаз України”) звернулася до господарського суду міста Севастополя із позовом до Державного підприємства “Кримські генеруючи системи”  Севастопольська ТЕЦ (далі –ДП “Кримські генеруючи системи”)  про стягнення 62567,62  грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує невиконанням відповідачем зобов'язань за  договором  на транспортування природного газу  № 634 від 18.10.2005.

Позивачем також заявлено клопотання про накладення арешту на банківські рахунки відповідача.

Відповідач  позовні вимоги визнав, заявив клопотання про надання розстрочки виконання рішення на шість місяців.

Позивач проти надання розстрочки заперечує.

Згідно  ст. ст. 20, 22, 81-1 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні представникам позивача та відповідача  роз'яснені процесуальні права та обов'язки.

За клопотанням позивача та відповідача, відповідно до статті 10 Конституції України, статті 10 Закону України “Про судоустрій України”, пояснення та клопотання по справі надавалися ними російською мовою.

В судовому засіданні було оголошено перерву з 22.01.2007 по 01.02.2007. Позивач після перерви явку уповноважених представників не забезпечив.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені докази, суд встановив:

18.10.2005  між ДП “Укртрансгаз” НАК “Нафтогаз України” в особі заступника директора УМГ “Харківтрансгаз” (Трансгаз) та ДП “Кримські генеруючи системи” Севастопольська ТЕЦ (Споживач) був укладений договір на транспортування природного газу № 634 (далі –Договір).

Згідно пункту 1.1 Договору предметом договору є надання послуг по транспортуванню природного газу.

Відповідно до пунктів 2.4, 4.1 Договору послуги з транспортування газу оформлюються Споживачем  і  Трансгазом актами про надання послуг з транспортування природного газу за відповідний місяць.

Згідно пункту 4.2 Договору, акти про виконання робіт з транспортування природного газу за відповідний місяць складаються до 5-го числа місяця, наступного за звітним. Акти є підставою для проведення розрахунків.

Згідно пунктів 7.1, 7.2 Договору оплата послуг з транспортування природного газу здійснюється Споживачем шляхом попередніх платежів не менш 50 % до першого числа та останні 50 % від планових обсягів на місяць, до 15 числа місяця, у якому надаються послуги по транспортуванню, на розрахунковий рахунок Трансгазу.

Остаточні розрахунки за послуги, що були надані у звітному місяці, здійснюються Споживачем на підставі двосторонніх актів на послуги з транспортування газу грошовими коштами шляхом перерахування на розрахунковий рахунок Трансгазу у термін до 10 числа місяця, наступного за звітним.

Пунктом 8.2 Договору сторони передбачили відповідальність за несвоєчасну оплату послуг з транспортування газу у терміни, встановлені пунктом 7.2 Договору, у вигляді пені в розмірі 0,5 % від суми заборгованості, але не більше встановленої подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочки. Пеня нараховується починаючи з 11 числа місяця, наступного за звітним.

На виконання умов договору позивач надав відповідачу послуги з транспортування природного газу в обсязі 35727,876 тис. м3 на загальну суму 80526,94, що підтверджується актами виконаних робіт з транспортування природного газу.

Відповідач за надані послуги сплатив частково, в розмірі 26735,98 грн., у зв’язку з чим у відповідача утворилась заборгованість в розмірі 53790,96 грн.

Сума заборгованості відповідачем в добровільному порядку не сплачена, у зв’язку з чим позивач був вимушений  звернутися до суду із позовом про стягнення суми боргу та нарахованих на неї санкцій.

Суд вважає вимоги позивача підлягаючими частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, прийнятого 16.01.03 та пункту 4 Прикінцевих положень Господарського кодексу України дані кодекси застосовуються до правовідносин, що виникли після набрання ними чинності, тобто після 01.01.04.

Правовідносини між сторонами виникли після 01.01.04, тому при розгляді спору суд керується  Цивільним кодексом України  в редакції 2003 року та Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов’язання повинні виконуватись належним чином згідно умов договору та вимог діючого законодавства, одностороння відмова від виконання зобов’язання або зміна його умов не допускається,  якщо інше не встановлено договором чи законом.

Відповідач в добровільному порядку  суму заборгованості за договором не сплатив, у зв’язку з чим заборгованість за  надані послуги з транспортування природного газу  в розмірі 53790,96 грн. підлягає стягненню з ДП “Кримські генеруючи системи” на користь  ДП “Укртрансгаз” НАК “Нафтогаз України”.

Позивач просить стягнути з відповідача суму інфляційного відшкодування в розмірі 3066,05 грн., 3 % річних в розмірі 946,09 грн. та пені в розмірі 4764,52 грн. Суд вважає вимоги позивача підлягаючими частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України  кожна сторона повинна прийняти всі міри, необхідні для належного виконання зобов’язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення  загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених  Господарським кодексом України, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України  боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, повинен сплатити кредитору суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції  та  3 % річних  за весь час прострочки.

Згідно ст. 546,  ст. 549, п.3 ст.611  Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредитору у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є  неустойка, що обчислюється  у відсотках від суми невиконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно пункту 8.2 Договору у випадку затримки оплати Споживач сплачує виконавцю пеню в розмірі 0,5 % від суми заборгованості, але не більше встановленої подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочки.

Позивачем заявлена до стягнення сума інфляційного відшкодування в розмірі               3066,05 грн., 3 % річних в розмірі 946,09 грн. та пені в розмірі 4764,52 грн.

Судом при здійснені перевірки розрахунків позивача виявлені певні помилки.

В процесі розгляду справи по суті заявлених позовних вимог позивач на вимогу суду  надав уточнений розрахунок  штрафних санкцій, згідно якого сума інфляційного відшкодування складає 2867,96 грн., 3 % річних –585,00 грн., пені –2571,22 грн.

Перевіривши  уточнений розрахунок інфляційного відшкодування, 3 % річних та пені   керуючись вищезазначеними нормами, суд встановив, що розрахунок зроблений з додержанням вимог діючого законодавства у зв’язку з чим суд визнає вимоги позивача щодо стягнення інфляційного відшкодування в розмірі 2867,96 грн.,  3  % відсотків річних в розмірі  585,00 грн. та  пені в розмірі 2571,22  такими, що підлягають задоволенню.

В стягнені іншої частини суми інфляційного відшкодування, 3 % річних та пені  суд відмовляє.

Розглянув надані сторонами докази, керуючись  ч. 5 ст. 78 Господарського процесуального кодексу  України, суд встановив, що дії відповідача щодо визнання позову не суперечать діючому законодавству  та не порушують прав та законних інтересів других осіб. У зв’язку з цим  вимоги позивача про стягнення з відповідача суми боргу підлягають частковому задоволенню в розмірі  59815,14 грн. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідачем заявлено клопотання про надання розстрочки виконання рішення строком на шість місяців. Позивач проти надання розстрочки заперечує.

Відповідно до ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, надання розстрочки можливо у виключних випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду повинно бути передано стягувачу, стихійне лихо, та інші надзвичайні події.

Відповідно до пункту 2 Роз’яснення Президії Вищого арбітражного суду України “Про деякі питання практики застосування статті 121 Господарського процесуального кодексу України”  від 12.09.96 № 02-5/333 (з подальшими змінами та доповненнями) підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 Господарського процесуального кодексу України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь –якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення,  господарський  суд  повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Розглянувши клопотання відповідача щодо надання розстрочки виконання рішення, дослідивши заявлені доводи та надані ним документи, суд вважає можливим  клопотання задовольнити частково, надати відповідачу розстрочку виконання рішення на строк три місяці.

Суд відмовив  ДП “Укртрансгаз” НАК “Нафтогаз України”  в задоволенні клопотання про вживання заходів по забезпеченню позову у зв'язку з тим, що позивачем не представлені докази того, що неприйняття таких заходів може утрудняти або зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України,  суд покладає на відповідача витрати по сплаті державного мита в розмірі 598,15 грн. і витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в повному обсязі.

Керуючись статтями 49, 78, 82-85, 116, 117, 121 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1.  Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства “Кримські генеруючи системи”  (95000, місто Симферополь,  вул. Монтажна, буд. 1, , р/р 6014 в ПІБ м. Севастополя, МФО 324515)  в особі Севастопольської ТЕЦ (99704, м. Севастополь, вул. Ангарська, буд. 10, , р/р 6014 в ПІБ м. Севастополя, МФО 324515) на користь Дочірньої компанії “Укртрансгаз”  Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” (01021, м. Київ, Кловський узвіз, буд. 9/1, , п/р 0001  в ОПЕРУ АКБ “Укрсоцбанк”, МФО 300023) 60531,29 грн., з яких: сума основного боргу в розмірі 53790,96 грн., інфляційне відшкодування в розмірі 2867,96 грн.,  3  % відсотки річних в розмірі  585,00 грн. та  пеня в розмірі 2571,22, витрати по сплаті державного мита в сумі  598,15 грн. і витрати на  інформаційно-технічне забезпечення  судового процесу в  розмірі 118,00 грн.

Розстрочити  виконання рішення суду на три місяці та здійснювати погашення боргу наступним чином:

лютий 2007 року –20177,09 грн.

березень  2007 року –20177,09  грн.

квітень  2007 року – 20177,11 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Суддя                                                                                                                                     С.А. Рибіна

Рішення оформлено відповідно до вимог ст. 84 Господарського

процесуального кодексу України і підписано   06.02.2007