ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________
__________________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2007 р.                                                           Справа № 10/53"НА"

Житомирський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого   судді

суддів:

при секретарі                                                              ,

за участю представників сторін:

від позивача:     Мірошніков С.О., директор; Губатюк І.В., представник за довіреністю,

від відповідача: Гуменюк І.О., довіреність № 249/Г/10 від 06.04.2006 року,

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Житомирі,

м. Житомир

на постанову господарського суду Житомирської області

від "20" червня 2006 р.  у справі № 10/53"НА" (суддя Будішевська Л.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Міріса",

м. Житомир

до Державної податкової інспекції у м. Житомирі, м. Житомир

про скасування податкового повідомлення-рішення № 5571/23-01/71131/22064638/1 від 08.11.2004 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Житомирської області від 20 червня 2006 року  у справі № 10/53"НА" задоволено позов  Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Міріса" до Державної податкової інспекції у м. Житомирі. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № 5571/23-01/71131/22064638/1 від 08.11.2004 року. Стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача 3,40 грн. судових витрат.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, ДПІ у м. Житомирі звернулася до суду з апеляційною скаргою (а.с. 137-138), в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог посилається на порушення судом норм матеріального права. Зокрема, зазначає, що експертним висновком  від 27.08.2004 року встановлено, що понесені платником податків витрати на оплату наданих йому послуг з проведення маркетингових та соціальних досліджень не можуть бути віднесені до витрат, які приведені у пп. 5.4.2 п. 5.4 ст. 5 Закону України "Про оприбуткування прибутку підприємств", а тому зазначені витрати безпідставно віднесені платником податків до валових витрат. Крім того, звертають увагу суду на те, що відповідно до вимог пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 зазначеного Закону  до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, з урахуванням обмежень, встановлених пунктами 5.3 - 5.8 цієї статті. Відповідних доказів (розрахунків), що підтверджують зв'язок отриманих маркетингових та інформаційних  послуг із веденням господарської діяльності позивачем не надано.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги.

Позивач у своїх письмових запереченнях на апеляційну скаргу (а.с. 146-148) та його представники в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги не визнали, вважають оскаржувану постанову законною та обґрунтованою, у зв'язку з чим просять залишити її без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Зазначають, що в акті документальної перевірки від 10.06.2004 року зазначено, що згідно п. 19 "Витрати на збут" даного П(С)БО 16 підприємством до складу валових витрат включено витрати на проведення маркетингових досліджень ринку, конкурентних переваг, перспектив розвитку товарного асортименту; розроблення і видання рекламних виробів та інших маркетингових заходів зі збутом товарів". Тобто в акті перевірки підтверджено, що товариство маркетингові послуги відображало в податковому обліку як витрати збуту відповідно до пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств". Вказують на те, що правила ведення податкового обліку, визначені вищезгаданим Законом, не встановлюють спеціальних вимог щодо наявності відповідних документів, якими підтверджується факт отримання маркетингових послуг.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає  задоволенню з наступних підстав.

Колегією суддів встановлено.

За результатами позапланової документальної перевірки з питань правомірності віднесення до складу валових витрат та податкового кредиту сум по маркетингових та інформаційних послугах ТОВ ТД "Міріса" за період з 01.07.2002 року по 30.09.2003 року складено акт від 10.09.2004 року  № 487/252/23-01/22064638/0100  (доповнення до акту документальної перевірки від 10.06.2004 року № 252/23-01/22064638/0110)  (а.с.8-19).

В акті перевірки зазначено, що позивачем в перевіряємий період до складу валових витрат безпідставно віднесені витрати на проведення маркетингових та соціальних досліджень. На думку перевіряючих, здійснені витрати не пов'язані з науково-технічним забезпеченням господарської діяльності, як це передбачено пп. 5.4.2 п. 5.4 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств". Тому, відповідно до пп. 7.4.1. п. 7.4. ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість"  позивач не мав права включати податок на додану вартість по цих витратах до податкового кредиту.

Згідно зазначеного акту перевірки позивачу, зокрема, зменшено від'ємне значення чистої суми податкових зобов'язань по податку на додану вартість за перевіряємий період на суму 10444,00 грн., в тому числі по періодам:

- серпень 2002 року - 6027,00 грн.;

- березень 2003 року - 4417,00 грн.

На підставі акту перевірки від 10.09.2004 року № 487/252/23-01/22064638/0100 відповідачем 14.09.2004 року було прийняте податкове повідомлення-рішення                  № 4699/23-01/60408 (а.с.76), яким позивачу зменшено суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на загальну суму 10444,00 грн. та застосовано штрафні санкції в розмірі 5222,00 грн.

За результатами апеляційного узгодження податкового зобов'язання оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 14.09.2004 року № 4699/23-01/60408 згідно рішення Житомирської ОДПІ № 64220/10/10-0 від 07.10.2004 року залишено без змін.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.11.2004 року відповідачем направлено позивачу лист № 40845/10/10-0 (а.с.21) про внесення змін до свого ж податкового повідомлення-рішення від 14.09.2004 року № 4699/23-01/60408 та рішення про результати розгляду скарги від 07.10.2004 року № 64220/10/10-0, відповідно до якого  відповідач повідомив ТОВ "ТД "Міріса" про те, що податкове повідомлення-рішення Житомирської ОДПІ від 14.09.2004 року № 4699/23-01/60408 скасовано та донараховано податок на додану вартість в сумі 10444,00 грн., оскільки суми податку на додану вартість, заявлені позивачем до відшкодування, були відшкодовані з бюджету повністю.

У зв'язку з цим  відповідачем прийнято нове податкове повідомлення-рішення від 08.11.2004 року № 5571/23-01/71131/22064638/1, яким визначено позивачу суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 15666,00 грн., з яких 10444,00 грн. - основний платіж та  5222,00 грн.  - штрафні санкції.

За результатами адміністративного оскарження податкове повідомлення-рішення Житомирської ОДПІ від 08.11.2004 року № 5571/23-01/71131/22064638/1 залишено без змін.

Судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду, що здійснене податковою інспекцією донарахування податку на додану вартість є неправомірним та не відповідає вимогам чинного законодавства, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи (зокрема, з акту перевірки), позивачем на протязі червня 2002 року - квітня 2003 року були укладені з фізичними особами - підприємцями та юридичними особами договори про надання маркетингових послуг, згідно яких виконавці зобов'язалися надати для позивача послуги з проведення маркетингових та соціальних досліджень за напрямками, що цікавлять замовника, зокрема: можливості та перспективи ведення комерційних операцій; визначення діючих та потенційних конкурентів; загальна характеристика умов роботи конкурентів (наявність постачально-збутової мережі, власного транспорту, філій та представництв та ін.); загальна характеристика обігу продукції конкурентів (обсяг пропозиції, якість, ціни, сервіс, розрахунки та ін.); ступінь розвитку ринкової інфраструктури (транспорт, склади, мережі, зв'язки та ін.); попит на продукцію, перспективи його розвитку; відомості про потенційних споживачів; можливість, доцільність та ефективність проведення рекламних кампаній.

За умовами вказаних договорів Замовник - ТОВ "ТД "Міріса" - виплачує виконавцям винагороду за проведені маркетингові дослідження по договорах у відповідній сумі з урахуванням ПДВ, при цьому підставою для оплати є акт здачі-приймання результатів досліджень.

На протязі ІІІ кварталу 2002 року - ІІІ кварталу 2003 року у відповідності з вищезазначеними договорами та на підставі актів прийому-здачі робіт/послуг ТОВ "ТД "Міріса" віднесло до складу валових витрат відповідних звітних періодів суми послуг, отриманих від виконавців за договорами про надання маркетингових послуг на загальну суму 2262,59 тис. грн., та включило до складу податкового кредиту витрати по сплаті ПДВ в сумі 124721,00 грн.

Згідно пп. 5.4.2 п. 5.4 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" витрати, крім тих, що підлягають амортизації, пов'язані з науково-технічним забезпеченням господарської діяльності, на винахідництво і раціоналізацію господарських процесів, проведення дослідно-експериментальних та конструкторських робіт, виготовлення та дослідження моделей і зразків, пов'язаних з основною діяльністю платника податку, виплатою роялті та придбанням нематеріальних активів (крім тих, що підлягають амортизації) для їх використання в господарській діяльності платника податку. Норми цього підпункту стосуються витрат на зазначені заходи незалежно від того, чи призвели такі заходи до збільшення доходів платника податку.

Колегія суддів вважає, що відповідачем неправомірно враховано положення   пп. 5.4.2 п. 5.4 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", оскільки ТОВ "Торговий дім "Міріса" відносило вартість маркетингових та інформаційних послуг до складу валових витрат не як послуги, що пов'язані з науково-технічним забезпеченням господарської діяльності, а як витрати на збут продукції, що реалізується ними, відповідно до пп. 5.2.1 п. 5.2. ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств".

Положеннями пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 названого Закону встановлено, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем  продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених  пунктами  5.3-5.7  цієї  статті.

Валові витрати позивача підтверджені документально, а саме: договорами та актами приймання - передачі виконаних робіт, про що зазначено в акті перевірки.

Судовою колегією  не приймаються до уваги доводи апелянта стосовно того, що позивачем не надано відповідних доказів (розрахунків), що підтверджують зв'язок отриманих маркетингових та інформаційних послуг із веденням господарської діяльності, оскільки законодавством не встановлений обов'язковий перелік документів, саме якими може бути підтверджено правомірність віднесення здійснених у процесі господарської діяльності витрат до валових.

Крім того, апеляційний господарський суд при прийнятті рішення враховує наступне.

Відповідно до пп. 5.2.2 п.5. 2 ст. 5 Закону № 2181 у разі, коли платник податків вважає,  що контролюючий орган невірно визначив суму податкового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству з питань оподаткування або виходить за межі його компетенції, встановленої законом, такий платник податків має право звернутися до контролюючого органу із скаргою про перегляд цього рішення, яка подається у письмовій формі та може супроводжуватися документами, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати. Скарга повинна бути подана контролюючому органу протягом десяти календарних днів, наступних за днем отримання платником податків податкового повідомлення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

24.09.2004 року ТОВ "ТД "Міріса" була подана до Житомирської ОДПІ скарга про перегляд податкових повідомлень-рішень, в тому числі і від 14.09.04р. №4699/23-01/60408.

Підпунктом 5.2.2 п. 5.2 ст. 5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" встановлено, що контролюючий орган зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом двадцяти календарних днів від дня отримання скарги платника податків на його адресу поштою з повідомленням про вручення або надати йому під  розписку. У разі коли контролюючий орган надсилає платнику податків рішення про повне або часткове незадоволення його скарги, такий платник податків має право звернутися протягом десяти календарних днів, наступних за днем отримання відповіді, з повторною скаргою до контролюючого органу вищого рівня, а при повторному повному або частковому незадоволенні скарги - до контролюючого органу вищого рівня із дотриманням зазначеного десятиденного строку для кожного випадку оскарження та зазначеного двадцятиденного строку для відповіді на нього.

Відповідно до п. 16.2 статті 16 цього Закону керівник відповідного контролюючого органу (або його заступник) може прийняти рішення про продовження строків розгляду скарги платника податків понад строки, визначені в абзаці першому цього підпункту, але не більше шістдесяти календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення двадцятиденного строку, зазначеного в абзаці першому цього підпункту.

Отже, податковий орган законодавчо був наділений лише правом прийняти вмотивоване рішення за скаргою та надіслати його протягом двадцяти календарних днів від дня отримання скарги платника податків, або ж у більші строки за рішенням керівника відповідного контролюючого органу про продовження строків розгляду скарги.

Жодним нормативним актом така форма документа як лист чи повідомлення, на підставі яких податковий орган мав би право вносити зміни у раніше прийняте рішення про результати розгляду скарги поза межами строків, встановлених підпунктом 5.2.2  п. 5.2 ст. 5 Закону України № 2181, не передбачена.

Таким чином, відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення від 08.11.2004 року  № 5571/23-01/71131/22064638/1 з порушенням вимог Закону України  №2181.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Міріса" до Державної податкової інспекції у м. Житомирі про скасування податкового повідомлення-рішення № 5571/23-01/71131/22064638/1 від 08.11.2004 року.

Доводи Державної податкової інспекції у м. Житомирі спростовуються вищевикладеним, матеріалами справи та не відповідають вимогам чинного законодавства.

Судова колегія вважає, що постанова господарського суду Житомирської області від 20.06.2006 року  у справі № 10/53"НА"  є законною, обґрунтованою, відповідає матеріалам справи та чинному законодавству, підстав  для її зміни або скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Постанову господарського суду Житомирської області від 20.06.2006 року  у справі № 10/53"НА" залишити без змін, а апеляцій скаргу Державної податкової інспекції у  м. Житомирі, м. Житомир - без задоволення.

2. Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційну скаргу може бути подано безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня складення ухвали в повному обсязі.

3. Справу № 10/53"НА" повернути до господарського суду Житомирської області.

Головуючий суддя

судді:

Віддрук: 2 прим.:

1 - до справи,

2 - в наряд