ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2007                                                                                   Справа № 27/146

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:                   головуючого судді –Тищик І.В.- доповідач,

суддів –Сизько І.А., Верхогляд Т.А.

при секретарі –Гайдук Ю.А.

за участю прокурора Геник Л.С.

представників

позивача –Білан О.В.

відповідача-1 не з’явився

відповідача-2 –Биструшкіна А.Р.

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю „Євроінформ”, м. Дніпропетровськ на постанову господарського суду Дніпропетровської  області від 07.11.2006 року у справі № 27/146

за позовом Прокурора Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська в інтересах держави в особі  державної податкової інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська, м. Дніпропетровськ

до  приватного підприємства „Зодіак-КМ”, м. Київ

товариства з обмеженою відповідальністю „Євроінформ”, м. Дніпропетровськ

про визнання договору недійсним,

В С Т А Н О В И В :

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 07.11.2006р. у справі №27/146 (суддя Татарчук В.О.) позовні вимоги задоволені, визнано недійсним договір №1 від 21.01.2003р., укладений між ПП „Зодіак-КМ” та ТОВ „Євроінформ”, стягнуто з ПП „Зодіак-КМ” на користь ТОВ „Євроінформ” 15431 грн., з ТОВ „Євроінформ” зазначену суму стягнуто на користь бюджету.

Вмотивовуючи постанову, господарський суд дійшов висновку, що спірний договір було укладено при наявності зі сторони відповідача-1, ТОВ „Зодіак-КМ”, мети завідомо суперечної інтересам держави та суспільства, направленої на приховування об’єктів оподаткування, тому у відповідності з вимогами ст.49 ЦК УРСР, згідно положення ст.208 ГК України є підстави для визнання цього договору недійсним.

Не погодившись з рішенням господарського суду, відповідач-2 – ТОВ „Євроінформ”, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначену постанову суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову.

При цьому скаржник посилається на те, що:

- позивачем пропущено строк позовної давності на звернення до суду з вимогою про визнання угоди недійсною;

- судом не досліджено обставини щодо чинності рішення Деснянського районного суду м. Києва, яким визнані недійсними установчі документи відповідача-1; щодо виключення відповідача-1 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України на момент винесення Постанови;

- судом не враховано, що угоду укладено до набрання чинності Господарським кодексом України, що унеможливлює застосування норм останнього до спірних правовідносин.

Прокурор та позивач у запереченнях на апеляційну скаргу послалися на законність і обґрунтованість рішення господарського суду;  необґрунтованість і безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просили залишити рішення без змін, а апеляційну скаргу -  без задоволення.

Відповідачем-1 заперечення на апеляційну скаргу надані не були; представник відповідача-1 у судове засідання не з’явився; повістка про виклик у судове засідання надсилалася підприємству за адресою, що являється юридичною адресою підприємства згідно державного реєстру та Статуту приватного підприємства (п.8 ст. 35 КАСУ).

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини  постанови.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню в силу наступного:

21.01.2003р. між приватним підприємством „Зодіак-КМ” (Продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю “Євроінформ” (Покупець) був укладений договір №1 купівлі-продажу обладнання зв’язку, за умовами якого Продавець зобов’язався передати у власність Покупцю, а останній - прийняти та оплатити супутниковий приймач Receiver One Way. Загальна вартість договору склала 15431 грн.

Умови угоди було виконано обома сторонами в повному обсязі, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи і не заперечується відповідачем-2.

Позивач вважає, що зазначена угода підлягає визнанню недійсною, як така, що укладена з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.

В силу ст.49 ЦК УРСР (норми якої діяли на час виникнення спірних правовідносин) недійсною є угода, укладена з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, яка порушує основні принципи існуючого суспільного ладу.

Якщо угода укладена з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання угоди обома сторонами –в доход держави стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання угоди однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею і все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї з сторін все одержане нею за угодою повинно бути повернуто другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується в доход держави.

З набранням чинності Цивільним кодексом України з 01.01.2004р. втратив чинність Цивільний кодекс УРСР, стаття 49 якого передбачала недійсність угоди, укладеної з метою, суперечною інтересам держави і суспільства. Цивільний кодекс України серед правових наслідків вчинення правочину, який порушує публічний порядок, не встановлює санкцій аналогічних тим, які були встановлені ст. 49 ЦК УРСР.

Разом з тим, такі санкції за укладення угоди (вчинення господарського зобов’язання) з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, встановлені Господарським кодексом України, а саме, ст. 208 ГК України, що була застосована господарським судом на вимогу позивача.

За приписами вказаної норми правові наслідки визнання господарського зобов'язання недійсним залежать від наявності умислу –у обох сторін чи однієї, від виконання угоди –обома сторонами чи однією.

Матеріалами справи (рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 17.11.2003р., листом ДПІ у Дніпровському районі м. Києва від 21.12.2005р. №2257/7/26-4/37 щодо сплати податків відповідачем-1, актом №19-321/161 від 24.03.2004р. про анулювання свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ) підтверджується той факт, що ПП „Зодіак-КМ” здійснювалася фіктивна підприємницька діяльність, внаслідок чого дії осіб, які укладали угоду з боку відповідача-1, слід вважати такими, що спрямовані на приховування від оподаткування прибутків та доходів.

Угоди, спрямовані на приховування фізичними та юридичними особами від оподаткування доходів, являються угодами, які укладені з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, оскільки порушують основні принципи існуючого суспільного ладу, що визначено в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28.04.1978р. „Про судову практику в справах про визнання угод недійсними”.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про деякі питання застосування законодавства про відповідальність за ухилення від сплати податків, зборів, інших обов’язкових платежів” від 08.10.2004р. №15 ухилення від сплати податків, зборів, інших обов’язкових платежів може бути вчинене як шляхом неподання документів із їх обчисленням та сплатою до бюджетів чи державних цільових фондів (податкових декларацій, розрахунків, бухгалтерських звітів і балансів тощо), так і шляхом приховування об’єктів оподаткування, а також шляхом заниження об’єктів оподаткування та іншими способами.

Умисел, на здійснення протиправної угоди, вбачається з боку ПП “Зодіак-КМ”, оскільки підприємство було зареєстровано на підставну особу, що свідчить про відсутність наміру займатись підприємницькою діяльністю з дотриманням всіх норм чинного законодавства, в тому числі і сплачувати податки; за юридичною адресою підприємство не знаходиться, за І квартал 2003р. (період виконання спірної угоди) подало декларацію з нульовими показниками.

Встановлені по справі обставини свідчать про те, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що ПП “Зодіак-КМ” укладало спірний договір з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, яка виражалася в приховуванні доходів від оподаткування.

При цьому по справі не встановлено обставин, які б свідчили, що ТОВ „Євроінформ”, укладаючи спірну угоду, також діяла з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ГК, який набрав чинності з 01.01.2004р., господарське зобов’язання, що не відповідає вимогам закону або вчинене з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства може бути визнано судом недійсним повністю або в частині.

Застосування передбачених ч.1 ст.208 ГК України санкцій можливо лише судом, що відповідає нормі ст.41 Конституції України, згідно з якою конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Оскільки санкції, передбачені цією частиною є конфіскаційними, стягуються за рішенням суду в доход держави за порушення правил здійснення господарської діяльності, то такі санкції не є цивільно-правовими, а є адміністративно-господарськими як такі, що відповідають визначенню ч.1 ст.238 ГК України. Тому зазначені санкції можуть застосовуватись до суб’єкта господарювання лише протягом строків, встановлених ст.250 ГК України, а саме, протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше як через один рік з дня порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.

Місцевий господарський суд оскарженою постановою застосував передбачені ч.1 ст.208 ГК України санкції в порушення вимог ст.250 ГК України, що призвело до неправильного вирішення справи та неоднакового застосування наведених норм права судом першої інстанції з судом касаційної інстанції –Верховним судом України /Постанова від 26.09.2006р. Єдиний державний реєстр судових рішень України/.

Викладене є підставою, в силу ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України (який набрав чинності з 01.09.2005р.), для скасування оскарженої постанови господарського суду Дніпропетровської області та ухвалення нового судового рішення.

Відповідно до приписів чинного законодавства строки позовної давності для звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Матеріалами справи посвідчується і позивачем не заперечується той факт, що податковому органу стало відомо про укладання спірної угоди 04.11.2005р. (згідно листа ТОВ „Євроінформ” від 04.11.05р. №4/11). Таким чином, відповідний позов позивачу належало подати до 04.05.06р. Фактично позов подано до господарського суду 05.07.2006р., тобто за межами встановленого строку.

Згідно ч. 1 ст.100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що рішення господарського суду прийнято без всебічного та повного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, внаслідок чого підлягає скасуванню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 160, 196, 198, 202, 205, 207 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю „Євроінформ” задовольнити.

Постанову господарського  суду Дніпропетровської області від 07.11.2006 року у справі № 27/146 скасувати.

В позові відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом одного місяця до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий                                                                           І.В.Тищик

Судді                                                                                        І.А.Сизько

Т.А.Верхогляд