СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

27 квітня 2007 року

Справа № 2-27/16137-2006А

Севастопольський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді
,

суддів
,

,

секретар судового засідання

за участю:

позивача: ОСОБА_1, паспорт НОМЕР_7;

представників сторін:

позивача: ОСОБА_3,
довіреність №бн від 07.11.06;

відповідача:
Безверха Юлія Анатоліївна, довіреність №3006/10/10-0 від
19.02.07;

розглянувши апеляційні скарги Фізичної
особи - підприємця  ОСОБА_1 та Державної
податкової інспекції в місті Євпаторії Автономної Республіки Крим на постанову
господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Воронцова Н.В.) від 05.02.2007 року у справі
№ 2-27/16137-2006А

за позовом           Фізичної особи - підприємця  ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

до           Державної податкової інспекції в місті
Євпаторії Автономної Республіки Крим (вул. Дм. Ульянова, 2/40,Євпаторія,97416)

про скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець  ОСОБА_1 звернулась до господарського суду
Автономної Республіки Крим з позовом про визнання нечинними акту перевірки
НОМЕР_1 та рішення Державної податкової інспекції в місті Євпаторії Автономної
Республіки Крим НОМЕР_2 про застосування штрафних (фінансових) санкцій за
порушення вимог пунктів 11, 13 статті 3 Закону України „Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі громадського харчування та
послуг” та статті 3 Закону України „Про патентування деяких видів
підприємницької діяльності”.

Постановою господарського суду
Автономної Республіки Крим (суддя
Воронцова Н.В.) від 05.02.2007 року у справі № 2-27/16137-2006А позов
задоволено частково. Рішення Державної податкової інспекції в місті Євпаторії
Автономної Республіки Крим НОМЕР_3 про застосування штрафних санкцій в сумі
640,00 грн. визнано нечинним. В решті у позові відмовлено. У частині
задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що під час
проведення перевірки позивач був платником єдиного податку, тому не повинен був
придбавати торгівельні патенти, а податковий орган, на думку суду, повинен був
зобов'язати позивача перейти на загальну систему оподаткування, а не
застосовувати штрафні санкції. Відмовляючи у решті позовних вимог,
господарський суд зазначив, що під час розгляду спору факт порушення позивачем
вимог Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі громадського харчування та послуг” був доведений належним чином
та позивачем не оспорювався, а оскільки позивач не скористався правом не
допускати співробітників податкової служби до проведення перевірки, тому
порушення ними вимог щодо її проведення не може бути підставою для визнання
неправомірними та нечинними її результатів.

Не погодившись з постановою суду,
фізична особа - підприємець  ОСОБА_1
звернулась до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить постанову господарського суду першої інстанції
скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим,
що під час проведення перевірки співробітниками податкової служби були порушені
вимоги Закону України „Про державну податкову службу в Україні”, тому висновки
перевірки не можуть бути підставою для застосування фінансових санкцій.

Не погодившись з постановою суду,
Державна податкова інспекція в місті Євпаторії Автономної Республіки Крим
звернулась до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить постанову господарського суду першої інстанції
скасувати, у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга
мотивована тим, що здійснення позивачем підприємницької діяльності із застосуванням
спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності не звільняє його від
відповідальності за порушення вимог Закону України „Про патентування деяких
видів підприємницької діяльності”.

У судовому засіданні
24.04.2007 року позивач та його представник підтримали вимоги власної
апеляційної скарги, проти скарги податкової інспекції заперечували у зв'язку з
її безпідставністю, представник податкової інспекції проти вимог апеляційної
скарги позивача заперечував та просив задовольнити власну апеляційну скаргу.

Після оголошеної перерви
27.04.2007 року представники сторін не з'явились, про час та місце слухання
справи повідомлені належним чином. Судова колегія вважає можливим закінчити
розгляд спору за відсутністю представників сторін.

Переглянувши постанову суду
першої інстанції відповідно до статті 195 Кодексу адміністративного судочинства
України, судова колегія встановила наступне.

Співробітниками Державної
податкової адміністрації в автономній Республіці Крим було проведено перевірки
з контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері готівкового та
безготівкового обігу у гастрономі, що знаходиться АДРЕСА_2 та належить фізичній
особі - підприємцю ОСОБА_1. По результатах перевірки був складений акт НОМЕР_1.

Перевіркою були встановлені
порушення вимог пунктів 11, 13 статті 3 Закону України „Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі громадського харчування та
послуг” та статті 3 Закону України „Про патентування деяких видів
підприємницької діяльності”, а саме:

- торгівля спиртними напоями в тому
числі горілкою, слабоалкогольними напоями
зі   змістом   спирту
менше   7%   без
придбання   відповідного патенту;

- проведення     розрахункової     операції     без
використання     режиму
попереднього програмування кількості і найменування товарів;

- не   забезпечення   відповідності   суми
готівки   на   місці
проведення розрахунків сумі коштів, вказаної у денному звіті реєстратора
розрахункових операцій на суму 276,15 грн.

На підставі акту перевірки
Державною податковою інспекцією в місті Євпаторії Автономної Республіки Крим
були прийняті:

- рішення від 07.07.2006 року
НОМЕР_4про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій у розмірі
1465,75 грн., а саме 85,00 грн. за проведення розрахункової операції без
використання режиму попереднього програмування кількості і найменування товарів
і 1380,75 грн. за незабезпечення відповідності суми готівки на місці проведення
розрахунків сумі коштів, вказаної у денному звіті реєстратора розрахункових
операцій;

- рішення НОМЕР_3 про застосування
штрафних санкцій у розмірі 640 грн. за порушення вимог статті 3 Закону України
"Про патентування деяких видів підприємницької діяльності".

Вивчивши матеріали справи,
вислухавши позивача та представників сторін,
обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність
застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права
та відповідність висновків суду обставинам справи, судова колегія не вбачає
підстав для скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції у зв'язку з
наступним.

Відповідно до вимог частини
1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної
інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної
скарги.

Оскільки позивачем в
апеляційній скарзі наведено доводи щодо неправомірності проведення перевірки
співробітниками органу податкової служби, а саме встановлені перевіркою факти
порушень вимог Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових
операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” позивачем не
оспорюються, тому судова колегія вважає за можливе здійснити перегляд постанови
суду першої інстанції у межах зазначених доводів апеляційної скарги.

З апеляційної скарги
вбачається, що співробітниками податкової адміністрації був порушений порядок
проведення перевірки, передбачений частиною 1 статті 11-2 Закону України „Про
Державну податкову службу в Україні”, а саме під час проведення перевірки не
було надано направлення на перевірку та копію наказу про проведення перевірки.
Зазначене порушення, на думку позивача, є підставою для визнання нечинним
рішення від 07.07.2006 року НОМЕР_4про застосування до позивача штрафних
(фінансових) санкцій у розмірі 1465,75 грн., оскільки докази порушення
позивачем вимог Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових
операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” були зібрані з
порушенням вимог законодавства.

Проте, судова колегія з
зазначеними доводами позивача погодитись не може у зв'язку з наступним.

Відповідно до пункту 2 статті  11 Закону України "Про державну
податкову службу в Україні" до прав органів податкової служби відноситься
зокрема право здійснювати контроль додержанням порядку проведення готівкових
розрахунків за товари (послуги) у встановленому законом порядку.

Відповідно до статті 11-2
Закону України "Про державну податкову службу в Україні" посадові
особи органу державної податкової служби вправі приступити до проведення
планової або позапланової виїзної перевірки за наявності підстав для їх проведення,
визначених цим та іншими законами України, та за умови надання платнику
податків під розписку направлення на перевірку, в якому зазначаються дата його
видачі, назва органу державної податкової служби, мета, вид (планова або
позапланова), підстави, дата початку та дата закінчення перевірки, посади,
звання та прізвища посадових осіб органу державної податкової служби, які
проводитимуть перевірку. Направлення на перевірку є дійсним за умови наявності
підпису керівника органу державної податкової служби, скріпленого печаткою
органу державної податкової служби;
копії наказу керівника податкового органу про проведення позапланової
виїзної перевірки, в якому зазначаються підстави проведення позапланової
виїзної перевірки, дата її початку та дата закінчення.

Ненадання цих документів
платнику податків або їх надання з порушенням вимог, встановлених частиною
першою цієї статті, є підставою для недопущення посадових осіб органу державної
податкової служби до проведення планової або позапланової виїзної перевірки.

Таким чином, якщо позивач
вважав, що перевіряючи не мали права приступати до проведення перевірки, то він
мав повне право не допускати співробітників податкової адміністрації до
перевірки, однак він таким право не скористався.

Відповідно до вимог частин
1 та 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного
позову.

Судова колегія також
погоджується з висновком суду першої інстанції щодо доведеності факту порушення
позивачем вимог пунктів 11, 13 статті 3 Закону України „Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування
та послуг”. Зазначене підтверджується наявними у справі документами: копією
х-звіту реєстратора розрахункових операцій (звіту артикулів) та копією
покупюрного опису суми готівкових коштів, які знаходились на місці проведення
розрахунків, від 27.06.2006 року.

Таким чином, судова колегія
вважає правомірним застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 штрафних
(фінансових) санкцій в сумі 1465,75 грн. на підставі рішення від НОМЕР_3.

Що стосується вимог апеляційної скарги
податкового органу щодо неправомірності визнання нечинним рішення НОМЕР_3 про
застосування штрафних санкцій у розмірі 640 грн. за порушення вимог статті 3
Закону України "Про патентування деяких видів підприємницької
діяльності", то судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно частини 1 статті
3 Закону України "Про патентування деяких видів підприємницької
діяльності" патентуванню підлягає торговельна діяльність, що здійснюється
суб'єктами підприємницької діяльності або їх структурними (відокремленими)
підрозділами у пунктах продажу товарів.

Актом перевірки було
встановлено, що під час проведення перевірки у присутності робітника позивача -
ОСОБА_2 проведено закупку двох пляшок слабоалкогольного напою
"Лонгер" (міст спирту етилового менше 7%) за ціною 3,75 грн. за
пляшку. Всього на суму 7,50 грн., що підтверджується контрольними стрічками і
Z-звітами, без придбання відповідного торгового патенту. У позивача у наявності
ліцензія на право реалізації алкогольних напоїв серія НОМЕР_5.

Матеріалами справи також
підтверджено, що відповідно до свідоцтва НОМЕР_6 фізична особа - підприємець
ОСОБА_1 є платником єдиного податку.

Податкова інспекція в
апеляційній скарзі зазначає, що оскільки позивач здійснювала підприємницьку
діяльність без придбання відповідного торгового патенту, тому вона повинна
нести відповідальність згідно з вимогами норми пункту 1 статті 8 Закону України
"Про патентування деяких видів підприємницької діяльності", якою
передбачено, що за здійснення операцій, передбачених цим Законом, без одержання
відповідних торгових патентів або з порушенням порядку використання торгового
патенту, передбаченого частиною другою статті 7 цього Закону, суб'єкти
підприємницької діяльності сплачують штраф у подвійному розмірі вартості
торгового патенту за повний термін діяльності суб'єктів підприємницької
діяльності із зазначеним порушенням.

Проте, судова колегія з
висновком податкового органу погодитись не може у зв'язку з наступним.

Відповідно до вимог пункту
6 Указу Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого підприємництва” суб'єкт малого підприємництва, який
сплачує єдиний податок, не є платником таких видів податків і зборів
(обов'язкових платежів) як плати за патенти згідно із Законом України "Про
патентування деяких видів підприємницької діяльності".

Пунктом 1 зазначеного Указу
визначено коло осіб на які розповсюджується дія норм Указу Президента України
„Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва”.

Згідно з пунктом 5 Указу у
разі порушення вимог, установлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного
податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності,
починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

Як вбачається з матеріалів
справи, податковий орган не здійснив заходів щодо примусового переводу позивача
на загальну систему оподаткування, що звільняє позивача від відповідальності за
здійснення діяльності без придбання відповідного торгового патенту.

Частиною 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в
адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує
проти адміністративного позову.

Таким чином, судова колегія
дійшла висновку про неправомірність застосування до позивача штрафних санкцій в
сумі 640 грн. на підставі рішення НОМЕР_3.

Враховуючи викладене, судова
колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 та Державної податкової інспекції в місті Євпаторії
Автономної Республіки Крим, а також вважає постанову суду першої інстанції
такою, що відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтею 195,
пунктом 1 частини 1 статті 198, статтею 200, пунктом 1 частини 1 статті 205,
статтями 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу
фізичної особи - підприємця  ОСОБА_1
залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції в місті Євпаторії Автономної Республіки Крим
залишити без задоволення.

3. Постанову господарського суду
Автономної Республіки Крим від 05.02.2007 року у справі № 2-27/16137-2006А
залишити без змін.

Ухвала набирає законної
сили з моменту оголошення.

Ухвалу може бути оскаржено
протягом одного місяця до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя

Судді