ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"23" січня 2007 р.
Справа № 12-11/195-05-5801

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Разюк Г.П., Петрова М.С.

(Згідно з розпорядженням заступника голови Одеського апеляційного господарського суду № 11 від 23.01.2007 року колегію суддів у складі Г.П. Разюк, С.І. Колоколова, Я.Ф. Савицького замінено на колегію суддів у складі Г.П. Разюк, С.І. Колоколова, М.С. Петрова)

при секретарі судового засідання: Бухтіяровій О.Г.

за участю представників сторін:

від позивача: Залізняк Т.М. (довіреність № ЦХП-18/3 від 05.01.2007 року)

від відповідача: Золотарьова Т.Г. (довіреність № 276 від 13.07.2005 року);

Бєлоусова С.В. (довіреність № 423 від 15.09.2005 року)

від третіх осіб:

від ТОВ „Лемтранс” –не з'явився;

від ВАТ „МК „Азовсталь” –Криворчук М.І. (довіреність № 04-18/1123 від 11.12.2006 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України „Укрзалізничпостач”

на рішення господарського суду Одеської області від 31.10.2006 року

по справі № 12-11/195-05-5801

за позовом Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України „Укрзалізничпостач”, м. Київ

до Одеської залізниці, м. Одеса

за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

-          Товариства з обмеженою відповідальністю „Лемтранс”, м. Донецьк;

-          Відкритого акціонерного товариства „Металургійний комбінат „Азовсталь”, м. Маріуполь

про стягнення 7 208,82 грн.

В С Т А Н О В И В:

13.06.2005 року Державне підприємство матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України „Укрзалізничпостач” (далі по тексту –позивач) звернулося до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Одеської залізниці (далі по тексту –відповідач), в якій просило зобов’язати відповідача виконати умови договору, а саме акцептувати сповіщення: рахунок-фактура № 272/4 від 10.07.2002 року на суму 3 955,87 грн. (сповіщення № 3421) та рахунок-фактура № 286/4 від 29.07.2002 року на суму 3 252,95 грн. (сповіщення № 3708), тобто на загальну суму 7 208,82 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач, в порушення умов договору поставки, укладеному між сторонами, неналежно виконав покладені на нього зобов'язання в частині повної та своєчасної оплати, чим порушив умови договору та вимоги чинного законодавства.

Рішенням господарського суду Одеської області від 15.08.2005 року по справі № 11/195-05-5801, яке підписано 02.09.2005 року (суддя Власова С.Г.) в задоволенні позовних вимог ДПМТЗЗТ України „Укрзалізничпостач” –відмовлено з посиланням на необґрунтованість та недоведеність належними доказами позовних вимог.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 14.03.2006 року по справі № 11/195-05-5801 рішення господарського суду Одеської області від 15.08.2005 року залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 13.09.2006 року по справі № 11/195-05-5801 рішення господарського суду Одеської області від 15.08.2005 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 14.03.2006 року скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду Одеської області з посиланням на неправильне застосування господарськими судами норм матеріального права.

31.10.2006 року від ДПМТЗЗТ України „Укрзалізничпостач” до господарського суду Одеської області надійшла заява про зміну підстав позову в прядку статті 22 Господарського процесуального кодексу України, в якій позивач просив стягнути на свою користь з Одеської залізниці збитки в сумі 7208,82грн. та судові витрати (а.с.36 т.2)

При новому розгляді, рішенням господарського суду Одеської області від 31.10.2006 року по справі № 12-11/195-05-5801 (суддя Юдова В.З.) в позові ДПМТЗЗТ України „Укрзалізничпостач” –відмовлено з посиланням на безпідставність позовних вимог та неналежність позивача в якості особи, якої стосується недостача по відповідним накладним.

Не погоджуючись із зазначеним вище рішенням місцевого господарського суду, ДПМТЗЗТ України „Укрзалізничпостач” звернулося до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, послідуючими доповненнями та поясненнями до неї, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі –зобов’язати відповідача оплатити отриману продукцію в сумі 7 208,82 грн. На думку скаржника, місцевий господарський суд при винесенні оскаржуваного рішення недостатньо дослідив матеріали справи, не з’ясував обставини, що мають значення для вирішення спору, а також допустив неправильне застосування та порушення норм матеріального і процесуального права.

Одеська залізниця подала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити апеляційну скаргу ДПМТЗЗТ України „Укрзалізничпостач” без задоволення, а рішення місцевого господарського суду без змін, вважаючи його правомірним, обґрунтованим, відповідаючим вимогам діючого законодавства та матеріалам справи.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 12.12.2006 року на підставі вказівок Вищого господарського суду України, у відповідності зі статтею 27 та частиною 1 статті 11112 Господарського процесуального кодексу України, залучено до участі у справі треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю „Лемтранс” та Відкрите акціонерне товариство „Металургійний комбінат „Азовсталь”.

ВАТ „МК „Азовсталь” подало до суду пояснення по справі № 12-11/195-05-5801, із яких вбачається, що товариство не згодно з позовними вимогами ДПМТЗЗТ України „Укрзалізничпостач”, а тому просить залишити рішення місцевого господарського суду без змін.

ТОВ „Лемтранс” також подало до суду відповідні пояснення по справі № 12-11/195-05-5801 та просило розглянути справу без участі його представника.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши у судовому засіданні пояснення представників ДПМТЗЗТ України „Укрзалізничпостач”, Одеської залізниці та ВАТ „МК „Азовсталь”, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права, судова колегія дійшла до наступного.

Як вбачається з матеріалами справи, 31.01.2002 року між ДПМТЗЗТ України „Укрзалізничпостач” (постачальник) та Одеською залізницею (покупець) укладено договір поставки № ЦХП-50102 (а.с.10-13 т.1), предметом якого є постачання продукції виробничо-технічного призначення згідно додатку № 18 до Наказу № 717-Ц від 24.12.2001 року (а.с.87 т.1).

Кількість і асортимент продукції визначаються специфікаціями, які відповідають затвердженим керівництвом Укрзалізниці планам централізованого постачання та є невід’ємними частинами Договору (а.с.89-93 т.1).

Згідно з пунктом 2 Договору, ціна продукції визначається на момент постачання і погоджується додатково, а орієнтовно сума договору складає 289 338 тис. грн. з врахуванням ПДВ і може змінюватись у зв’язку з корегуванням планів централізованого матеріально-технічного забезпечення.

Пунктом 5 Договору встановлено, що постачання продукції здійснюється  залізничним транспортом на умовах FСА (франко-перевізник), а приймання продукції по кількості та якості проводиться вантажоодержувачем відповідно до Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення -   № П-6, по якості - № П-7, затверджених Держарбітражем з наступними змінами і доповненнями. При цьому,  продукція приймається відповідачем по якості відповідно до сертифікату якості (відповідності), по кількості –товаро-супроводжувальних  документів.

Розрахунок за продукцію, відповідно до пункту 7 Договору, здійснюється відповідно до Наказу № 251-Ц від 03.07.2000 року „Про порядок економічних відносин на залізничному транспорті України”, термін акцепту сповіщення по пред’явлених рахунках визначається 10 (десятьма) банківськими днями з дня їх одержання, відповідач зобов’язаний вчасно акцептувати сповіщення і пред’явлений рахунок позивача.

Пунктом 12.2 Договору встановлено, що жодна із сторін не має права передавати третій стороні свої права й обов’язки по цьому Договору без письмової згоди іншої сторони.

Відповідно до пункту 11.1, Договір набирає сили з моменту його укладання і діє до 31.12.2002 року.

На виконання умов договору № ЦХП-50102 від 31.01.2002 року, ДПМТЗЗТ України „Укрзалізничпостач” по залізничним накладним № 48117897 від 10.07.2002 року та № 48119489 від 29.07.2002 року зі станції „Сартана” Донецької залізниці у вагонах № 68701556 та № 68566504 поставило відповідачу на станцію „Знам’янка” Одеської залізниці вантаж (70 тон 300 кг рейкових підкладок КБ-65  і 64 тони 200 кг рейкових накладок ІР-65) (а.с.17, 21 т.1).

На оплату поставленого вантажу, позивач виставив Одеській залізниці:

-          рахунок-фактуру № 272/4 від 10.07.2002 року на суму 135 452,90 грн., сповіщення № 3421 від 29.07.2002 року на сплату 135 452,90 грн., податкову накладну № 7811-т від 10.07.2002 року на суму 135 452,90 грн.;

-          рахунок-фактуру № 286/4 від 29.07.2002 року на суму 114 410,51 грн., сповіщення № 3708 від 31.07.2002 року на сплату 114 410,51 грн., податкову накладну № 7908-т від 29.07.2002 року на суму 114 410,51 грн.

Між тим, при прибутті зазначених вагонів з матеріалами верхньої будови колії, працівниками станції „Знам’янка” Одеської залізниці встановлено факти нестачі продукції, на підставі чого складені комерційні акти БО № 722516/330 від 12.07.2002 року (2 080 кг нестачі на суму 3 955,88 грн.) та БО № 722522/336 від 31.07.2002 року (1 950 кг нестачі на суму 3 252,95 грн.) (а.с.42-43т.1), на підставі яких відповідачем 13.10.2002 року направлено позивачу відповідну претензію про нестачу.

13.01.2004 року ДПМТЗЗТ України „Укрзалізничпостач” надіслало на адресу Одеської залізниці претензію № ЦХПю-6 на суму 279 558,79 грн. з урахування пені, у відповідь на що 23.04.2004 року відповідачем був надісланий лист № НХ-19/1596 про відмову в задоволенні такої претензії.

Вказані вище обставини стали підставою для звернення ДПМТЗЗТ України „Укрзалізничпостач” до місцевого господарського суду з позовом за захистом порушених прав та інтересів з вимогою про зобов'язання відповідача акцептувати сповіщення на суму 7 208,82 грн.

Судова колегія не погоджується з доводами та вимогами ДПМТЗЗТ України „Укрзалізничпостач”, викладеними в позовній заяві та апеляційній скарзі, та вважає, що місцевий господарський суд правильно дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно із пунктом 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання –відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог Цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності зі статтею 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона –постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні –покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Умови договору поставки повинні викладатися сторонами відповідно до вимог Міжнародних правил щодо тлумачення термінів „Інкотермс”. Реалізація суб’єктами господарювання товарів негосподарюючим суб’єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно із статтею 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов’язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов’язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов’язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. За договором поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті А.4 Правил „Інкотермс”, продавець  зобов’язаний надати товар перевізнику або іншій особі, призначеній покупцем або обраній продавцем у відповідності зі статтею А.3 „а”, у названому місці у день чи у межах періоду, що узгоджені сторонами для здійснення поставки.

Статтею А.5 розділу FСА  Правил „Інкотермс-2000”, продавець зобов’язаний, з урахуванням положень статті Б.5, нести всі ризики втрати чи пошкодження товару до моменту здійснення його поставки у відповідності з статтею А.4, а ст.А.9 розділу FСА названих Правил передбачено, що продавець зобов’язаний нести витрати, пов’язані з діями щодо перевірки товару (такими як перевірка якості, розмірів, ваги, кількості), необхідними для здійснення поставки товару у відповідності зі статтею А.4.

Між тим, як встановлено матеріалами справи, прямого договору між ДПМТЗЗТ України „Укрзалізничпостач” та ВАТ „МК „Азовсталь” на поставку рейкових підкладок КБ-65 та 1Р65 не укладалося. Поставка продукції здійснювалась по договору № 2002-007сб від 22.05.2002 року, укладеному між ВАТ „МК „Азовсталь” та ТОВ „Лемтранс”, із чого випливає, що безпосередніми власником та відправником постачаємого вантажу були ВАТ „МК „Азовсталь” та ТОВ „Лемтранс”, що також підтверджується відповідними залізничними накладними (а.с.17, 21 т.1), а тому спірні правовідносини стосовно нестачі та її оплати склалися саме між ВАТ „МК „Азовсталь”, ТОВ „Лемтранс” та Одеською залізницею, а не між ДПМТЗЗТ України „Укрзалізничпостач” та Одеською залізницею.

Статтею 133 Статуту залізниць України передбачено передачу права пред'явлення претензій та подання позовів вантажовідправником або вантажоодержувачем уповноваженій особі, яка виступає від їх імені. Така передача оформлюється довіреністю на право виконувати певні дії в інтересах вантажовідправника або вантажоодержувача. У цьому разі позивачем у справі виступає вантажовідправник або вантажоодержувач, що передав право пред’явлення претензії та подання позову, а не довірена особа, яка представляє їх інтереси у судових органах.

Крім того, передача права на пред’явлення претензії і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції) (ч.2ст. 133 Статуту).

Із матеріалів справи не вбачається жодних доказів, які б свідчили про передачу ВАТ „МК „Азовсталь” або ТОВ „Лемтранс” права ДПМТЗЗТ України „Укрзалізничпостач” на пред'явлення претензій або подання позовів, а якщо така довіреність і була б, то ДПМТЗЗТ України „Укрзалізничпостач” мало звертатися до суду в інтересах або в особі ВАТ „МК „Азовсталь” або ТОВ „Лемтранс”, а не як основний позивач.

Крім того, рішенням господарського суду м. Києва від 06.03.2006 року були задоволені позовні вимоги ТОВ „Лемтранс” та з ДП „Укрзалізничпостач” було стягнуто решта заборгованості по договору № ЦХП-05-01602-01 від 06.03.2002 року в сумі 154 673,93 грн.

На підставі викладеного, у ДПМТЗЗТ України „Укрзалізничпостач” були відсутні будь-які підстави для звернення до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів, а тому його позовні вимоги про стягнення з відповідача збитків в сумі 7 208,82 грн. є необґрунтованими, безпідставними та задоволенню не підлягають.

Вищезазначене повністю спростовує доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, на підставі чого судова колегія дійшла до висновку про правомірність та обґрунтованість винесеного місцевим господарським судом рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Одеської області від 31.10.2006 року по справі № 12-11/195-05-5801 відповідає вимогам чинного законодавства та матеріалам справи, а тому підстави для його скасування або зміні відсутні.

Керуючись статтями 99, 101-105  Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Рішення господарського суду Одеської області від 31.10.2006 року по справі  № 12-11/195-05-5801 залишити без змін, а апеляційну скаргу Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України „Укрзалізничпостач” без задоволення.

Постанова в порядку статті 105 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя                                                                      С.І. Колоколов

Суддя                                                                                         Г.П. Разюк

Суддя                                                                                             М.С. Петров