ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

18 квітня 2007 р.

№ 24/330/06

Вищий
господарський суд України у складі колегії суддів:

Невдашенко Л.П. - головуючий,

Михайлюка
М.В.,

Дунаєвської
Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Приватного малого підприємства -фірми
"Грин" на постанову Запорізького апеляційного господарського суду від
01 лютого 2007 року у справі № 24/330/06 Господарського суду Запорізької
області за позовом Приватного підприємця ОСОБА_1, м. Запоріжжя, до Приватного
малого підприємства -фірми "Грин", м. Запоріжжя, про спонукання
повернути орендоване майно та стягнення 17 068,43грн.,

за участю представників сторін:

позивача:-не з'явився;

відповідача:-не з'явився ,

в с т а н о в и в:

У липні 2006 року позивач -ПП
ОСОБА_1. пред'явив у господарському суді позов до відповідача -ПМП -фірми
“Грин” про спонукання повернути орендоване майно та стягнення 17 068,43грн.

Вказував, що 25.12.1998р. між ним
та відповідачем було укладено договір оренди обладнання, відповідно до умов
якого він зобов'язався передати орендарю (відповідачу) прес вулканізаційний
гідравлічний типу 250-600 4Э НОМЕР_1, НОМЕР_2 - 2 шт., а відповідач
-виготовляти та передавати позивачу резино-технічні вироби за рахунок орендної
плати.

Зазначав, 01.04.2005р. між ним та
відповідачем було укладено договір оренди обладнання, відповідно до умов якого
він зобов'язався передати орендарю (відповідачу) преси вулканізаційні
гідравлічні типу 250-600 4Э 432,381 ПС НОМЕР_3, 250-600 4Э 432,381 ПС НОМЕР_1,
вальци ПД 630-315/315Л 221.665 ПС НОМЕР_4, а відповідач - сплачувати орендну
плату в п'ятиденний строк з початку поточного місяця.

Посилаючись на невиконання
відповідачем умов договору від 25.12.1998р. на протязі 2004-2005рр. та договору
від 01.04.2005р. в частині орендної плати, позивач просив зобов'язати
відповідача повернути йому обладнання (прес вулканізаційний гідравлічний типу
250-600 4Э НОМЕР_1, НОМЕР_2 -2 шт.), передане згідно договору від 25.12.1998р.,
або відшкодувати його вартість у сумі 73 800грн., повернути обладнання,
передане згідно договору від 01.04.2005р., або відшкодувати його вартість у
сумі 53 000,00грн., стягнути з відповідача заборгованість по орендній платі у
розмірі 14 025грн., інфляційні -2 622,68грн., річні -420,75грн. та відшкодувати
понесені судові витрати  у тому числі
500,00грн. за надані послуги представником.

Рішенням Господарського суду
Запорізької області від 18 вересня 2006 року (суддя Пасічник Т.А.) позовні
вимоги задоволено частково.

Постановлено стягнути з відповідача
на користь позивача 12 155,00грн. заборгованості по орендній платі за період з
травня 2005 року по травень 2006 року, згідно договору від 01.04.2005р.,
395,62грн. річних, 2 466,03грн. інфляційних, 678,75грн. державного мита та
55,79грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Зобов'язано відповідача повернути
позивачу обладнання: преси вулканізаційні гідравлічні типу 250-600 4Э 432,381
ПС НОМЕР_3, 250-600 4Э 432,381 ПС НОМЕР_1, вальци ПД 630-315/315Л 221.665 ПС
НОМЕР_4, яке було передано йому згідно договору від 01.04.2005р.

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення в частині задоволення
позовної вимоги по стягненню заборгованості по орендній платі, мотивоване
посиланнями на ст. 526 ЦК України, згідно якої зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов договору, та на несплату відповідачем
орендної плати за період з травня 2005 року по травень 2006 року.

Рішення в частині задоволення
позовної вимоги по стягненню інфляційних та річних, мотивоване посиланнями на
ст. 625 ЦК України, згідно якої боржник, який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також
три проценти річних від простроченої суми.

Рішення в частині відмови в
задоволенні позовної вимоги про повернення обладнання (прес вулканізаційний
гідравлічний типу 250-600 4Э НОМЕР_1, НОМЕР_2 -2 шт.), переданого згідно
договору від 25.12.1998р. мотивоване непідвідомчістю позовної вимоги
господарському суду.

Рішення в частині відмови в
задоволенні позовної вимоги про стягнення вартості послуг представника у сумі
500грн. мотивоване посиланнями на ту обставину, що представник відповідача не є
адвокатом, а відшкодування сум в якості судових витрат, які були сплачені
стороною за отримання послуг, проводиться лише адвокатам.

Постановою Запорізького
апеляційного господарського суду від 01 лютого 2007 року (колегія суддів у
складі: Коробки Н.Д. -головуючий, Юхименка О.В., Яценко О.М.) рішення суду
змінено.

Постановлено стягнути з відповідача
на користь позивача 13 183,61грн. заборгованості по орендній платі за період з
квітня 2005 року по травень 2006 року, 1 148,37грн. інфляційних та 420,75грн.
річних.

В решті рішення залишено без змін.

Постанова в частині стягнення з
відповідача на користь позивача 13 183,61грн. заборгованості по орендній платі
за період з квітня 2005 року по травень 2006 року, 1 148,37грн. інфляційних та
420,75грн. річних мотивована набранням чинності договору з 01 квітня 2005 року
та розірванням договору 08 червня 2006 року. А інфляційні та річні нараховані
відповідно до суми основного боргу.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та постановити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи і
доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів
знаходить за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення з таких
підстав.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, що викладені в п. 1 Постанови від 29.12.1976 року № 11
“Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги
процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального права, що підлягають  застосуванню до даних правовідносин.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та вбачається з матеріалів справи, 01.04.2005р. між сторонами по
справі було укладено договір оренди обладнання, відповідно до умов якого
позивач зобов'язався передати відповідачу преси вулканізаційні гідравлічні типу
250-600 4Э 432,381 ПС НОМЕР_3, 250-600 4Э 432,381 ПС НОМЕР_1, вальци ПД
630-315/315Л 221.665 ПС НОМЕР_4, а відповідач - сплачувати орендну плату в
п'ятиденний строк з початку поточного місяця.

В силу ст. 629 ЦК України, договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 11 ЦК України, договір є
однією з підстав виникнення зобов'язань.

Відповідно до ст. 526 ЦК України та
ст. 193 ГК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до
умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а
за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту та
інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено,
що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не
допускається.

Згідно п. 1 ст. 530 ЦК України,
якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 3.1 договору,
орендна плата становить 935,00грн. щомісячно.

Згідно п. 4.2 договору, несплата
орендарем орендної плати на протязі 10 днів з початку поточного місяця, надає право
орендодавцю розірвати договір.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 05.06.2006р. позивач надіслав відповідачу претензію, в якій
зазначив про наявність заборгованості по орендній платі в сумі 12 752,51грн. та
посилаючись на п. 4.2 договору запропонував відповідачу після погашення
заборгованості розірвати договір оренди та повернути орендоване майно. Вказану
претензію відповідач отримав 08.06.2006р., що підтверджується копією
повідомлення про вручення поштового відправлення № 136280.

Відповідно до ст. 782 ЦК України,
наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення
речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців
підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту
одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Судами встановлено, що договір
оренди розірвано з 06.06.2006р.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками суду
апеляційної інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача 13
183,61грн. заборгованості, оскільки останнім в порушення вимог ст. 33 ГПК
України не доведено сплату орендної плати за період з квітня 2005 року по
травень 2006 року.

Крім того, в силу ст. 625 ЦК
України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої
суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин суд апеляційної
інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь
позивача інфляційних втрат за період з квітня 2005 року по травень 2006 року в
сумі 1 148,37грн. та три проценти річних за період з 11.04.2005р. по
08.06.2006р. в сумі 420,75грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 785 ЦК
України, в разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути
наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального
зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Враховуючи вище викладене, суди
попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про задоволення позовної
вимоги в частині повернення позивачу обладнання (преси вулканізаційні гідравлічні
типу 250-600 4Э 432,381 ПС НОМЕР_3, 250-600 4Э 432,381 ПС НОМЕР_1, вальци ПД
630-315/315Л 221.665 ПС НОМЕР_4), яке було передане відповідачу згідно договору
від 01.04.2005р.

Згідно ч. 1 ст. 1 ГПК України,
підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення
юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта
підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду
згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Судами встановлено, що договір
оренди від 25.12.1998р. було укладено між фізичною особою НОМЕР_1 та
відповідачем по справі. Оскільки договір укладено фізичною особою, а не
приватним підприємцем, то суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку
про те, що заявлена позовна вимога про зобов'язання відповідача повернути
позивачу обладнання (прес вулканізаційний гідравлічний типу 250-600 4Э НОМЕР_1,
НОМЕР_2 -2 шт.), передане згідно договору від 25.12.1998р., або відшкодувати
його вартість у сумі 73 800грн. не підлягає розгляду у господарському суді.

Відповідно до ст. 44 ГПК України,
до складу судових витрат входить оплата послуг адвоката. В контексті цієї
норми, судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті
лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги
надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

Оскільки позивачем, в порушення ст.
33 ГПК України, не надано доказів того, що його представник є адвокатом, а
також не підтверджено витрат на надання його послуг, то суди попередніх
інстанцій правильно відмовили в задоволенні позовної вимоги про відшкодування
позивачу за рахунок відповідача понесених судових витрати  у сумі 500,00грн. за надані послуги
представником.

Статтею 49 ГПК України передбачено,
що судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених
позовних вимог, тому суд апеляційної інстанції правильно стягнув з відповідача
677,53грн. витрат по сплаті державного мита та 55,58грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Частиною 1 ст. 43 ГПК України
передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в
судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Матеріали справи свідчать про те,
що висновки суду апеляційної інстанції
відповідають фактичним обставинам та наявним матеріалам справи, нормам
матеріального і процесуального права, є законними та обґрунтованими.

Посилання касаційної скарги на
недійсність спірного договору та на безпідставну відмову суду у задоволенні
клопотання про призначення експертизи не заслуговують на увагу суду, оскільки
не спростовують правильності висновків судів попередніх інстанцій про те, що
внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору оренди, у останнього
виникло зобов'язання по сплаті коштів та повернення індивідуально визначеного
орендованого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 ГПК
України, для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського
спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову
експертизу.

Як вбачається з матеріалів справи,
вимоги щодо недійсності договору оренди не були заявлені сторонами і не були
предметом розгляду в суді.

Зважаючи на те, що предметом спору
є стягнення заборгованості, інфляційних, річних та повернення орендованого
майна, суд апеляційної інстанції, з врахуванням зазначених обставин, правильно
виходив з того, що питання про визнання договору недійсним з тих підстав, що
договір підписаний не відповідачем, а іншою особою, не стосується предмету
данного позову.

Твердження скаржника про порушення
і неправильне застосування апеляційним господарським судом норм матеріального
та процесуального права при прийнятті постанови не знайшли свого підтвердження,
в зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого
судового акту колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись
ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу  Приватного малого підприємства -фірми
"Грин" залишити без задоволення.

2. Постанову Запорізького
апеляційного господарського суду від 01 лютого 2007 року у справі № 24/330/06
залишити без змін.

Судді:
Л.П. Невдашенко

М.В. Михайлюк

Н.Г. Дунаєвська