ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27.02.07 р.                                                                               Справа № 16/438

Суддя господарського суду Донецької області В.В. Манжур

При  секретарі      Москаленко О.О. ,  розглянувши  матеріали  справи

за позовом Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії “Хліб України” Кальчицький єлеватор с. Кальчиц

До відповідача Державного сільскогосподарського підприемства “Приазовье”                     с. Новоселівка

Про  зобов`язання   укласти  на  підставі  п.2.1. договору № 36 від 12.11.1997р.   договір  постачання   сільськогосподарської   продукції  у вигляді   87  тон  пшениці   м`якої 3 -го класу   в  рахунок  оплати  за отриману   сільськогосподарську  техніку

За участю:

Представників сторін :

від позивача:                Маленкий О.В. по дор.,  Попова  Т.П. по дор.

від  відповідача :                Маляр Я.М. по дор

ВСТАНОВИВ:  в  судовому  засіданні  було  оголошено  перерву  згідно ст. 77  ГПК  України  до  27.02.2007р.

Ухвалою  господарського суду  Донецької  області  26.12.2006р. порушено  провадження  по  справі за  позовом  Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії “Хліб України” Кальчицький єлеватор с. Кальчик до  Державного сільскогосподарського підприемства “Приазовье”     с. Новоселівк про  зобов`язання   укласти  на  підставі  п.2.1. договору № 36 від 12.11.1997р.   договір  постачання   сільськогосподарської   продукції  у вигляді   87  тон  пшениці   м`якої 3 -го класу   в  рахунок  оплати  за отриману   сільськогосподарську  техніку .

Представників сторін було ознайомлено з правами та обов’язками у відповідності із ст.22 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні надано клопотання про відмову від фіксації судового процесу  технічними засобами, яке судом прийнято до розгляду та задоволено. Крім цього, роз’яснено  вимоги ст.811 Господарського процесуального кодексу України, тому складено протокол, який  долучено до матеріалів справи.

У відповідності до п.п.2, 3, 4 частини ст.129 Конституції України, основними засадами  судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, забезпечення  доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні  перед судом їх переконливості.

Згідно ст.42 Господарського процесуального кодексу України - правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України - судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Ст.33 Господарського процесуального кодексу України зазначає - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В обґрунтування  своїх  вимог позивач  посилається на   договір   № 36   від 12.11.1997  ,  на  не  виконання  відповідачем  його  вимог  щодо  укладення  договору  поставки    товару  (  зерна  пшениці   м` якої  третього  класу   в кількості  87  тонн )  .

Відповідач   проти заявлених  вимог  заперечує , стверджує  , що  договір  № 36 від 12.11.1997р. був  укладений  на  умовах  розстрочки  поставки   товару  (  пшениці)  за  період  з  1997р.  по  1999р. У   зв язку  з  цим  вважає  , що  позивачем  пропущений  строк  позовної  давності   ( відзив  б/ н  27.09.2005р.)

Розглянувши матеріали справи,   суд встановив:

12.11.1997 р.  між   позивачем  - Дочірнім  підприемством  Державної акціонерної компанії “Хліб України” Кальчицький єлеватор с. Кальчиц,     Акціонерним  товарситвом  закритого  типу  “  Агротехніка “  м.Донецьк та     Дослідним   господарством   “  Приазов`є “ с. Новоселівка (  правоприємником  якого  є   відповідач -  Державне   сільськогосподарське  підприємство  “  Приазов`є”  с.  Новоазовське )     був укладений договір   №  36   на  поставку  сільсьхозвиробнику  трактору  ЮМЗ-6  на  вимогах   розстрочки  платежу   та  поставки у  рахунок державного  контракту сільськогосподарської   продукції в  якості  оплати  за  отриману  техніку  згідно  Постанови   Кабінету Міністрів  України  №  25-р  від 21.01.1997 року .

В  виконання  вимог  договору  (  п.1.1.)  АОЗТ Агоротехніка    передало   -   Дослідньому    господарству   “  Приазов`є “    с. Новоселівка (  правоприємником  якого  є   відповідач -  Державне   сільськогосподарське  підприємство  “  Приазов`є”                                   с.  Новоазовське )    трактор  ЮМЗ- 6 акл вартістю  23000  грн.   ,  що  підтверджується  актом приймання-передачі   сільськогосподарської  техніки   та бюджетної  позички  від 12.11.1997 року .

Згідно  вимог  договору  п.2.1.  та  п.3.1.   сторони  взяли  на себе  зобов`язання  укласти між   собою  договір  на  поставку зерна пшениці   м` якої  третього  класу  у  державні  ресурси  у  рахунок  оплати за  отриману  техніку .

Відповідно  до   п.2.3.  договору   відповідач  зобов`язаний  був  поставити  позивачу  87  тонн  зерна  пшениці   м` якої  третього  класу   із  розрахунку  270  грн. за  тону ,  а    позивач   згідно  п.3.3.  договору  відповідно  прийняти   від  нього   сільськогосподарську  продукцію по  рокам  1997 –1999  рівномірно , у  строк  не  піздніше  1  жовтня .

Будь -  яких  змін  до  вказаного  договору   стронами  не  вносилось  , що  не  заперечується  представниками сторін  , то б то  сторони фактично погодились відносно  зустрічної поставки  відповідача  позивачу продукції в  рахунок  оплати  поставленого  трактору.

Згідно ст. 151 Цивільного кодексу УРСР, який діяв на момент укладення договору зобовязання виникають з договору або інших підстав, зазначених у ст. 4 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 161 кодексу зобов’язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок –відповідно до вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 162 Цивільного кодексу УРСР одностороння відмова від виконання зобов’язання і одностороння зміна умов договору не допускається, за винятком випадків, передбачених законом.

Акціонерне товариство закритого типу “Агротехніка” виконало свої обов’язки за договором, передавши відповідачу за актом № 36 передачі-приймання сільськогосподарської техніки та бюджетної позички від 12.11.1997 року .  Акт підписали всі сторони за договором та відділення державного казначейства в Тельманівському районі Донецької області. Відтак, сторони підтвердили, що існує бюджетна заборгованість, яка повинна бути погашена шляхом постачання зерна.

Проте, зерно не було поставлено і позивач звернувся з позовом про зобов’язання відповідача поставити зерно ( рішення  по  справі  16/ 328  від 06.11.2006р.)  . Між тим, він не врахував, що постачання зерна можливо  тільки після укладення договору на його постачання. Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін, договір про поставку зерна пшениці м’якої третього класу у державні ресурси між сторонами не укладався.

З  приводу зазначеного  та  у  виконання    вимог   договору  2.1. та  3.1.   позивач   направив  на  адресу відповідача  лист  № 102  від  23.10.2006р.  з  проектом  договору  постачання   державного  майна    та  лист  № 109  від 20.11.2006р.  з  пропозицією  укласти  відповідий  договір  постачання  .    У  відповідь  на  які отримав  відмову   відповідача            (  лист   № 1377  від  13.12.2006р. ) , оскільки  останній  не мав   наміру   виконувати  свої  зобов`язання  за  договором    № 36  від  12.11.1997р.

Судовими доказами слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного рішення справи.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

ДП ДАК “Хліб України” в особі Кальчицького елеватору,  не надало суду докази   укладення договору про поставку зерна пшениці м’якої третього класу у державні ресурси, реєстрації його в інстанціях заготівель та погодження з відділеннями Державного казначейства України в районах, як це передбачено п. 1.4. Порядку надання бюджетної позички на закупівлю продовольчого зерна і сортового насіння за державним замовленням.

Крім того, п.1.7. порядку передбачає обов’язковість порядку укладення договору на закупівлю продовольчого зерна за державним замовленням з сільськогосподарськими товаровиробниками.

Пунктом 6.1. договору № 36 сторони передбачили, що договір вступає в силу з моменту підписання та діє до повного розрахунку між сторонами.   Спірним договором           № 36 строк поставки зерна не передбачений, строк дії договору не закінчився, тому сторони мають право укласти договір на поставку зерна, передбачити строк та умови постачання зерна. Після укладення такого договору відповідач набуває обов’язків поставити зерно в рахунок бюджетної позички. Матеріали справи свідчать, що товаровиробник не виконав  належним  чином  свої зобов’язання, не уклав договір на постачання зерна  (  вимоги  договору  №  36)  ,  оскільки позивач    звернувся  до  нього   після   закінчення  строку  позовної  давності   , тільки   в  2006  році (лист    від 20.11.2006р. )  то б то  у  нього  відпала  правова  підставі на  виконання  зобов`язання  -  поставки  зерна    , про  свідчать  матеріали справи   .

Представник  відповідача    позовні  вимоги  не  визнає ,  стверджує , що      договір  № 36 від 12.11.1997р.  є договором   наміру , який   був  укладений  на  умовах  розстрочки  поставки   товару  (  пшениці)  за  період  з  1997р.  по  1999р.  , позовна  давність  встановлена у 3  роки  вже  минула  , в  зв язку  з  цим  вважає  , що  позивачем  пропущений  строк  позовної  давності   та   він  не має  законного  права  вимагати  укладення  договору  поставки   ( відзив  б/ н  27.09.2005р.)  .

З  огляду  на  зазначене  суд , зазначає , що  посилання відповідача  на  сплив строку позовної давності   є   обгрунтованим  , оскільки   зобов`язання  по  виконанню  вимог  договору  №  36  від 12.11.1997р.    повинні  були  виконаня   до  01.10.1999р.               (  останній  строк  виконання)   , то б то  строк позовної давності   по  виконанню   зобов`язань  за   1997  рік   минув    в  2000  році , за  1998  рік  -  2001  році , за  1999 рік  -  2002 році   ,  то б то  під час дії ЦК УРСР 1963р., який і має застосовуватися при розгляді питання про позовну давність.

Представник  позивача ,  стведжує , що   строк  позовної  давності  не  витік  , оскільки     зобов`язання  по  договору  на  цей  час  є  не  виконаними  , бюджетна  позичка  в  сумі   23  000грн.   , прийнята  в  рахунок   поставки  відповідачеві  техніки , є  до  теперішнього  часу  не  компенсованою, на  підставі  чого  було  порушено   право  держави, так  як  до  теперішнього  часу   за  ним  рахується  за боргованність   перед   Управлінням  Державного  казначейства  Володарськрого  району   за  надані  в  1997 – 1999 роках  бюджетні  займи.

З  огляду  на  зазначене  ,  судом  з`ясовано   , що     відповідачем   не  було  отримано  державного  займа  ,  в  рахунок  якого    він  ні б то  отримав  теїхніку  - трактор .  Так,  згідно  п.2.2. Порядку  предоставлення  бюджетного  займу   на закупку   продовольчого  зерна    та  сортового насіння   по  державним  замовленням   1997  року   , затвердженого  наказом   Міністерства  сільського  господарства   та   продовольства , Міністертсва  фініансів   та  Державної акціонерної  компанії   “ Хліб  України”   від 04.03.1997р.   № 70/ 54/18  , встановлено  що  відділення Державного  казеначейства   України  в районах     повинно  було  заключати  договора   з  заготівельними  підприємствами   та  сільськогосподарськими   товаровиробниками   про  предоставлення   ним  бюджетног  займа   для  авнсірування   закупки   продовольчего  зерна.    Відповідний  договір   підприємство  відповідача  не  укладало  , то б то  і  державний  займ не  отримувало.

Згідно  постанови   Кабінету  Міністрів  України    від   04.02.1997р.    № 124  “ Про  задоволення  державних  потреб   у зерні   в 1997  року “      був  затверджений  Порядок    формування   обсягів  та  закупівлі зерна   і  сортового  насіння   зернових  культур   за  державними  замовленнями  у  1997  році  , на  підставі  якого     було   встановлено  : п.1. обсяги закупівлі зерна і сортового насіння зернових культур за державним замовленням визначаються Кабінетом Міністрів України в межах коштів, передбачених для цього у Державному бюджеті України, та бюджетних позичок, наданих заготівельним підприємствам і організаціям агропромислового комплексу під державне замовлення у 1994 - 1996 роках, які підлягають поверненню, а також інших джерел фінансування, що залучаються для цього.

На  підставі  п. 5  Порядку  передбачено , що    закупівля зерна за державним замовленням на біржовому ринку України проводиться ДАК "Хліб України" шляхом укладення спотових і форвардних контрактів відповідно до порядку проведення біржових торгів на умовах повного або часткового авансування з відстроченням остаточного розрахунку на термін до 9 місяців, але не пізніше ніж до закінчення 1997 року.

З  матеріалів  справи    вбачається , що    до  закінчення  зазначеного  терміну   ( п.5. Порядку )   підприємством  позивача   не  був  укладений  договір   поставки  зерна  з  підприємством  відповідача   , то б то   на  теперішній  час   витік  строк  позовної  давності   щодо зобов`язання  укладення   вищевказаного  договору  , а  зі  сторони  позивача    не  було  звернення  в  трирічний  термін  (  строк  позовної  давності   ст.71 ЦК УРСР)   с  захистом   свого  порушеного  права  до  суду  . З  огляду  на  зазначене  суд  , може  зробити  висновок  , що  позивач  сам  порушив  інтереси Держави .

Також,  вищевказаним Порядком   формування   обсягів  та  закупівлі зерна   і  сортового  насіння   зернових  культур   за  державними  замовленнями  у  1997  році   -            п.  8 передбачено , що  укладення державних контрактів і видача авансів здійснюється з урахуванням можливостей господарств щодо повернення позички і сум вартості матеріально-технічних ресурсів, отриманих і не погашених у 1994 - 1996 роках. Товаровиробники в першочерговому порядку погашають заборгованість за отримані в попередні роки аванси продовольчим зерном в кількості, що відповідає обсягам, придбаним за ціною, що діяла на момент отримання авансів. Зазначені обсяги зерна не зараховуються у виконання державного замовлення 1997 року   П.  9  Порядку  передбачено  : половина законтрактованого зерна і сортового насіння зернових культур підлягає обов'язковій поставці у державні ресурси до 1 вересня 1997 р., а решта - до 1 грудня цього ж року та приймається на відповідальне безоплатне зберігання заготівельними підприємствами.   То б то   з  наведеного  слідує , що    обсяг  поставки  зерна  -  87  тонн    повинен  був  бути    до  кінця  1997  року   , а  не   до  моменту  виконання  зобов`язання  як  стверджує  позивач  .

То б то  строк позовної давності   по  зобов`язанню   -  поставка  зерна  , минув  .

Згідно п.6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (який вступив в дію з 1 січня 2004р.) правила цього кодексу про позовну давність застосовуються до позовів строк пред’явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим кодексом.  Строк позовної давності застосовується господарським судом незалежно від заяв сторін (ст.75 ЦК УРСР) і застосовується тоді, коли позов обгрунтовано (ст.80 ЦК УРСР).Позовна давність – це встановлений законом, зокрема ст.71 ЦК УРСР, строк для захисту порушеного права. Загальний строк для захисту за позовом особи, право якого порушено (позовна давність), встановлюється у три роки.

Право на позов виникає зі дня, коли особа взнала або повинна була взнати про порушення свого права. Для того, щоб визначити  початок витікання строку позовної давності, необхідно встановити не тільки факт порушення суб’єктивного права, але й те, що про таке порушення взнало або повинно було взнати особа, право якого порушено.

Початковий момент витікання строку позовної давності визначається судом з урахуванням доказів по справі. Початковим моментом витікання строку позовної давності  у данній справі  слід  вважати   момент   вітікання  строку  виконання  зобов`язань  , а  саме:

за   1997  рік   минув    в  2000  році , за  1998  рік  -  2001  році , за  1999 рік  -  2002 році   .

Сторона має право звернутися до суду з клопотанням про відновлення пропущеного за поважними причинами строку позовної давності. Виходячі зі змісту ст.80 ЦК УРСР поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об’єктивно непереробними, не залежать від волевиявлення сторін та пов’язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення стороною у справі процесуальних дій.Суд  вважає, що позивачем було порушено строк позовної давності щодо  подачі  в  суд  позовних  матеріалів , реальних перешкод для пред’явлення позову своєчасно у позивача не було. Крім того, позивачем не надано клопотання щодо поновлення строку позовної давності.

В  зв`язку  зі  ст.  187  ГК України  спори  , що  виникають  при  укладенні  договорів  укладення  яких  є обов`язковим на  підставі  закону  ,  розглядаються  судами .

Згідно  приписів  ст. 15  ЦК України   кожна  особа  має  право  на  захист свого  громадянського права  у  випадку  його  порушення , не  визнання  або оспорювання .  Відповідно до ст. 16 ЦК  України  захист   оспорюваного права  здійснюється  судом , шляхом  визнання  права.

Відповідно до ч. 4 ст. 181 ГК України сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, за наявністю заперечень щодо окремих умов договору.

В  даному  випадку    відповідачем  не  був  складений  протокол  розбіжностей   щодо  наданого  проекту  договору  постачання  , то б то    прозиція позивача  щодо  укладення  відповідного  договору  була  залишена  без  задоволення.

У  випадку  , якщо  сторони   не досягли    згоди   по  всім   суттєвим    умовам   договору  , такий договір  вважається  не укладеним ( ч.8. ст. 181  ГК України ).

З огляду  на  заначене  , суд   дійшов  висновку    , що  договір   постачання   зерна пшениці   м` якої  третього  класу  у  державні  ресурси  у  рахунок  оплати за  отриману  техніку , який  повинен  був  бути  укладений   сторонами  в  виконання   п.2.1.  та  п.3.1.  договору  №  36  від  12.11.1997р.  не  був  укладений  з  вини  позивача    та  не  має  достатньої  правової підстави для  укладенння  (   строк   позовної  дановсті  по  зобов`язанню  - поставки  зерна     минув ) .

На  підставі  заначеного  суд ,  визнає  вимоги  позивача  щодо   укладення  на  підставі  п.2.1. договору № 36 від 12.11.1997р.   договір  постачання   сільськогосподарської   продукції  у вигляді   87  тон  пшениці   м`якої 3 -го класу   в  рахунок  оплати  за отриману   сільськогосподарську  техніку ,  обгрунтованими    , але   такими   , що   не  підлягають  задоволенню  , оскільки   минув  строк  позовної  давності   по  виконанню   зобов`язання  -   поставці  пшениці.

Витрати по держмиту та по судовому процесу покладаються на позивача згідно ст.ст.44, 49 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись п.6 Прикінцевих та перехідних положень, ст.71, 75, 80  ,  151, 161 , 162  ЦК УРСР 1963р. 15, 16  ЦК  України ,  181, 187 ГК України , ст.ст.22, 33, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В  задоволенні  позовних  вимог  Дочірнього   підприємства Державної акціонерної компанії “Хліб України” Кальчицький єлеватор с. Кальчиц до  Державного сільскогосподарського підприемства “Приазовье”     с. Новоселівка   про  стягнення    87 тон зерна Новоселівка  про  зобов`язання   укласти  на  підставі  п.2.1. договору № 36 від 12.11.1997р.   договір  постачання   сільськогосподарської   продукції  у вигляді   87  тон  пшениці   м`якої 3 -го класу   в  рахунок  оплати  за отриману   сільськогосподарську  техніку  ,    відмовити .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя                                                                         Манжур В.В.