ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

28 лютого 2007 р.

№ 35/153-06 (н. р.
47/277-05)

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого

Кравчука Г.А.,

суддів:

Мачульського Г.М., Шаргала В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу

Сільськогосподарського
виробничого кооперативу “Рублене”

на постанову

Харківського апеляційного
господарського суду від 05.12.2006 р.

у справі

№ 35/153-06 (н. р. 47/277-05)

господарського суду

Харківської області

за позовом

суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1

до

Сільськогосподарського
виробничого кооперативу “Рублене”

про

стягнення 30 718,00 грн.

в судовому
засіданні взяли участь представники:

позивача:

- не з'явились;

відповідача:

- не з'явились;

В С Т А Н О В
И В:

У червні 2005 р. суб'єкт
підприємницької діяльності -фізична особа ОСОБА_1 (далі -Підприємець) звернувся
до господарського суду Харківської області з позовною заявою, у якій
просив  стягнути з Сільськогосподарського
виробничого кооперативу “Рублене” (далі -Кооператив) заборгованість за відпущену
продукцію з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних у розмірі 29 718,00 грн.
та збитки у розмірі 1 000,00 грн.

Позовні вимоги Підприємець
обґрунтовував тим, що він, на виконання умов договору НОМЕР_1, поставив
Кооперативу за накладною НОМЕР_2 обладнання, проте останній, прийнявши це обладнання,
не оплатив його, що, відповідно до норм ЦК України, є підставою для стягнення
відповідної суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних. Крім того,
в зв'язку з невиконанням Кооперативом зобов'язань  по оплаті обладнання, він, з метою захисту
своїх інтересів, звернувся за юридичною допомогою до суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_2, якому сплатив винагороду у розмірі 1 000,00
грн., які є збитками та підлягають відшкодуванню згідно норм ЦК України.

У доповненні до позовної заяви,
яке  подано до господарського суду
Харківської області 20.06.2005 р., Підприємець просив господарський суд
стягнути з Кооперативу заборгованість з урахуванням індексу інфляції та 3 %
річних станом на 20.07.2005 р. (на момент розгляду справи) та збитки у
загальному розмірі 31 545,00 грн. (т. 1, а. с. 18).

Заявою від 08.08.2005 р.
Підприємець змінив обґрунтування позовних вимог, вказавши, що сума
заборгованості підлягає стягненню у зв'язку з тим, що поставка обладнання
відбулась на підставі накладної НОМЕР_2 (а не на підставі договору НОМЕР_1, як
це зазначено у первісній позовній заяві) і обладнання одержано представником
Кооперативу -гр. Бабунич О.М. по довіреності серії НОМЕР_3. При цьому
обґрунтування Підприємця щодо стягнення з Кооперативу збитків у зв'язку зі
сплатою винагороди за надану юридичну допомогу залишилось без змін (т 1., а. с.
45).

Рішенням господарського суду
Харківської області від 07.09.2005 р. позовні вимоги Підприємця задоволено: з
Кооперативу стягнуто суму заборгованості з урахуванням індексу інфляції за весь
час прострочення та 3% річних у розмірі 30 545,00 грн. та збитки, пов'язані з
оплатою юридичних послуг, у розмірі 1 000,00 грн.

Постановою Харківського
апеляційного господарського суду від 21.11.2005 р. рішення господарського суду
Харківської області від 07.09.2005 р. скасовано, а у задоволенні позовних вимог
Підприємця відмовлено.

Постановою Вищого господарського
суду України від 22.02.2006 р. рішення господарського суду Харківської області
від 07.09.2005 р. та постанова Харківського апеляційного господарського суду
від 21.11.2005 р. скасовані, а справу передано на новий розгляд до
господарського суду Харківської області.

Під час нового розгляду справи
Підприємець уточнив обґрунтування позовних вимог, вказавши, що заборгованість
Кооперативу виникла на підставі договору купівлі-продажу, укладання якого
підтверджується накладною НОМЕР_2, довіреністю серії НОМЕР_3 та вимогою про
сплату поставленої продукції від 29.06.2004 р. Обґрунтування Підприємця щодо
стягнення з Кооперативу збитків у розмірі 1 000,00 грн. у зв'язку зі сплатою
винагороди за надану юридичну допомогу у вказаному уточненні не змінювалось (т.
2, а. с. 7, 15).

Заявою, поданою до господарського
суду Харківської області 05.06.2006 р., Підприємець збільшив позовні вимоги та
просив стягнути з Кооперативу заборгованість з урахуванням індексу інфляції та
3 % річних станом на 16.05.2006 р. (на момент розгляду справи) та збитки у
загальному розмірі 34 259,50 грн.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 04.07.2006 р. (суддя Швед Е.Ю.) позовні вимоги
Підприємця задоволено повністю: з Кооперативу стягнуто суму заборгованості з
урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних у розмірі 33
259,50 грн. та збитки, пов'язані з оплатою юридичних послуг, у розмірі 1 000,00
грн. Рішення мотивовано тим, що Кооператив не оплатив обладнання, отримане його
представником -гр. Бабунич О.М. по довіреності серії НОМЕР_3, яке було
поставлено Підприємцем на підставі накладної НОМЕР_2, що, відповідно до норм ЦК
України, є підставою для стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції та
3 % річних. Щодо стягнення з Кооперативу 1 000,00 грн. витрат на юридичні
послуги, вказане рішення не містить будь-якого посилання на норму матеріального
або процесуального права, проте у ньому зазначено, що вказані витрати
Підприємцем підтверджено.

Постановою Харківського
апеляційного господарського суду від 05.12.2006 р. (колегія суддів: Демченко
В.О., Такмаков Ю.В., Плужник О.В.) рішення господарського суду Харківської
області від 04.07.2006 р. в частині стягнення з Кооперативу 1 000,00 грн.
витрат збитків, пов'язаних з оплатою юридичних послуг, скасовано, у цій частині
у задоволенні позовних вимог відмовлено, а в іншій частині вказане рішення
залишено без змін.

Постанова в частині залишення
рішення господарського суду Харківської області від 04.07.2006 р. без змін
мотивована доводами місцевого господарського суду.

В частині скасування відповідного
рішення постанова мотивована тим, що господарський суд першої інстанції, в
порушення ст. 44 ГПК України, помилково відніс суму у розмірі 1 000,00 грн.,
сплачену Підприємцем за юридичні послуги, до складу судових витрат, оскільки
зазначені послуги надавались не адвокатом, а суб'єктом підприємницької
діяльності. Апеляційним господарським судом також зазначено, що вказана сума не
є збитками у розумінні норм ЦК України.

Кооператив звернувся до Вищого
господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить постанову
Харківського апеляційного господарського суду від 05.12.2006 р. і рішення
господарського суду Харківської області від 04.07.2006 р. скасувати та прийняти
нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Підприємця. Вимоги,
викладені у касаційній скарзі, Кооператив обґрунтовує тим, що господарські суди
попередніх інстанцій при вирішенні спору надали неправильну оцінку накладній
НОМЕР_2 та іншим доказам по справі, порушили ст. ст. 42 та 43
ГПК України, дійшли до неправильних висновків.

Підприємець скористався правом,
наданим ст. 1112 ГПК України, та надіслав до Вищого господарського
суду України відзив (заперечення) на касаційну скаргу Кооперативу, у якому
просить залишити її без задоволення, а постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 05.12.2006 р. -без змін. Вимоги, викладені у відзиві,
Підприємець обґрунтовує тим, що господарським судом другої інстанції при
прийнятті постанови, яка оскаржується, не було порушено норм матеріального та
процесуального права, а тому підстави для її скасування відсутні.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки
встановлених фактичних обставини справи, застосування господарськими судами
першої та другої інстанцій норм матеріального та процесуального права при
прийнятті ними рішення та постанови, які оскаржуються, колегія суддів Вищого
господарського суду України вважає, що касаційна скарга Кооперативу не підлягає
задоволенню, враховуючи наступне.

Господарськими судами попередніх
інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджується, що:

- 02.07.2002 р. Підприємець на
підставі накладної НОМЕР_2 поставив Кооперативу обладнання (лінію з виробництва
масла) на суму 26 000,00 грн., яке було отримано представником Кооперативу на
підставі довіреності серії НОМЕР_3;

- Підприємець 29.06.2004 р.
звернувся до Кооперативу з вимогою про оплату поставленого за накладною НОМЕР_2
товару, яка була одержана Кооперативом 02.07.2004 р., та у подальшому залишена
без задоволення.

Частина друга ст. 530 ЦК України
встановлює, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений
або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його
виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Враховуючи викладене, колегія
суддів погоджується з висновками місцевого та апеляційного господарських судів
про те, що з 10.07.2004 р. у Кооперативу перед Підприємцем виникла
заборгованість у розмірі 26 000,00 грн.

Відповідно до частини першої ст.
193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до
закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених
цим Кодексом.

Згідно зі ст. 525 та 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності
таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або
законом.

Виходячи з вказаних норм
законодавства України, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає
обґрунтованими рішення та постанову господарських судів першої та другої
інстанцій про стягнення з Кооперативу на користь Підприємця заборгованості у
розмірі 26 000,00 грн.

Частина друга ст. 625 ЦК України
визначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або
законом.

Тобто, господарські суди попередніх
інстанцій правомірно задовольнили позовні вимоги Підприємця про стягнення з
Кооперативу 3 % річних у розмірі 1 438,10 грн. та інфляційних збитків у розмірі
5 821,40 грн.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України також зазначає, що вимоги Підприємця щодо стягнення з Кооперативу
1 000,00 грн. витрат на юридичні послуги є необґрунтованими, оскільки вказані
витрати не є ні збитками у розумінні норм ЦК України, ні господарськими
витратами у розумінні ГПК України. А тому апеляційний господарський суд
обґрунтовано відмовив Підприємцю у їх задоволенні, скасувавши рішення місцевого
господарського суду у відповідній частині.

Посилання Кооперативу у касаційній
скарзі на те, що господарські суди першої та другої інстанцій дали неправильну
оцінку накладній НОМЕР_2 та іншим доказам по справі не можуть бути прийняті
Вищим господарським судом України до уваги, оскільки, виходячи із наданих
господарському суду касаційної інстанцій ст. ст. 1115 та 1117
ГПК України повноважень, він не може давати оцінку доказам, а повинен на
підставі вже встановлених фактичних обставин справи перевірити застосування
судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального
права.

На підставі викладеного, колегія
суддів Вищого господарського суду України вважає, що відповідно до вимог ст. 43
ГПК України постанова Харківського апеляційного господарського суду від
05.12.2006 р. ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх
обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам
матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги Кооперативу не
спростовують висновків господарських судів попередніх інстанцій, у зв'язку з
чим підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 1115,
1117, 1119, 11110 та 11111 ГПК
України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О
В И В:

Касаційну скаргу
Сільськогосподарського виробничого кооперативу “Рублене” залишити без
задоволення, а постанову Харківського апеляційного господарського суду від
05.12.2006 р. у справі № 35/153-06 (н. р. 47/277-05) господарського суду
Харківської області -без змін.

Головуючий суддя
Г.А. Кравчук

Суддя                                                                       Г.М.
Мачульський

Суддя
В.І. Шаргало