ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"12" квітня 2007 р.
Справа № 15/478/06

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Бойко Л.І.,

суддів: Величко Т.А., Жукової А.М.,

при секретарі судового засідання Храмшиній І.Г.

за участю представників сторін:

від позивача – Плохотнюк Н.В.

від відповідачів –не з’явились

розглянувши апеляційну скаргу ДПІ у Жовтневому районі м. Миколаєва

на постанову господарського суду Миколаївської області  від 22.02.2007р.

у справі № 15/478/06

за позовом: ДПІ у Жовтневому районі м. Миколаєва

до: ПП „Твіст”, ТОВ „Агропромислова компанія „Укрсоя”

про визнання недійсними усних угод купівлі-продажу

встановив:

ДПІ у Жовтневому районі м. Миколаєва звернулась до господарського суду з позовом про визнання недійсними усних угод купівлі-продажу, укладених між ПП „Твіст” та ТОВ „Агропромислова компанія „Укрсоя”, на підставі ст. 207 ГК України, посилаючись на те, що вони укладені з метою, яка суперечить інтересам держави та суспільства.

ТОВ „Агропромислова компанія „Укрсоя” із позовними вимогами не погодилось, зазначивши при цьому, що між сторонами досягнуто згоди по усім істотним умовам договору, статутні документи ПП „Твіст” визнано недійсними з моменту вступу рішення Центрального районного суду в законну силу, тобто з 04.08.2005р., а останнє відвантаження товару проведено в червні 2005 року, коли статутні документи ПП „Твіст” були чинними.

Постановою господарського суду Миколаївської області від 22.02.2007р. (суддя К.Л. Василяка) у задоволенні позову ДПІ у Жовтневому районі м. Миколаєва відмовлено. Постанова суду мотивована тим, що наявність умислу не може підтверджуватись лише рішенням суду про визнання недійсними установчих документів юридичної особи. Таке рішення не може бути достатньою підставою для визнання укладеної таким підприємством угоди недійсною без встановлення обставин  щодо стану виконання підприємством конституційного обов’язку сплачувати податки, за результатами господарської діяльності в цілому та конкретної цивільно-правової угоди, зокрема.

Посилання позивача на вказане рішення суду, як на доказ наявності у ПП “Твіст” наміру на приховування прибутку, суд першої інстанції вважає безпідставним, оскільки предметом дослідження у такій справі є, зокрема, відповідність установчих документів вимогам чинного законодавства, а не наявність протиправного умислу при укладанні угоди, що мала місце під час підприємницької діяльності суб’єкта господарювання. В зазначеному  рішенні відсутні обставини, встановлені в підтвердження того, що укладаючи спірну угоду, сторони або одна із сторін діяли  з метою, яка суперечила інтересам держави та суспільства. Крім того, сам факт визнання недійсними установчих документів не тягне за собою недійсність всіх угод, укладених з моменту державної реєстрації і до  моменту виключення з державного реєстру.

Господарський суд наголошує, що на момент укладання спірних договорів (період з листопада 2004 року по червень 2005 року) ПП “Твіст” перебувало на податковому обліку як платник ПДВ і, відповідно, мало право на видачу ТОВ “Агропромислова компанія  “Укрсоя” податкових накладних.

Не погодившись із постановою суду, ДПІ у Жовтневому районі м. Миколаєва звернулась із апеляційною скаргою, в якій просить цю постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Письмових заперечень щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, від відповідачів не надходило. Своїм процесуальним правом взяти участь у судовому засіданні апеляційної інстанції відповідачі не скористались.

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності їх юридичної оцінки господарським судом, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування постанови суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, у період  з листопада 2004р. по червень 2005р. ПП “Твіст” поставило ТОВ “Агропромислова компанія  “Укрсоя”  соєву олію на загальну суму 356375,05 грн., що підтверджується видатковими та податковими накладними № 53 від 01.11.2004р., № 61 від 13.12.2004р., № 11 від 01.02.2005р., № 15 від 02.03.2005р., № 27 від 10.05.2005р., № 28 від 11.05.2005р., № 36 від 01.06.2005р., № 39 від 09.06.2005р., а ТОВ “Агропромислова компанія  “Укрсоя”, в свою чергу, в рахунок оплати вартості отриманого товару, передало ПП “Твіст” грошові кошти в сумі 356375,05 грн., про що свідчать квитанції до прибуткових касових ордерів.

Відповідно до  ст. 207 ГК України, господарське   зобов'язання,   що не  відповідає  вимогам закону,  або вчинено з метою,  яка завідомо  суперечить  інтересам держави  і  суспільства,  або  укладено  учасниками  господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної  правосуб'єктності),  може  бути  на вимогу однієї із сторін,  або відповідного органу  державної  влади  визнано  судом недійсним повністю або в частині.

Згідно ст. 208 цього Кодексу, якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою,  яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства,  то за наявності  наміру  в  обох  сторін  -  у  разі виконання  зобов'язання  обома  сторонами  -  в  доход  держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням,  а  у разі  виконання  зобов'язання  однією  стороною  з  другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї  першій стороні на відшкодування одержаного.  У разі наявності наміру лише у однієї із  сторін  усе  одержане  нею  повинно  бути повернено  другій стороні,  а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується  за  рішенням  суду  в  доход держави.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 04.04.2005р. визнано недійсними установчі реєстраційні документи ПП “Твіст”, оскільки суд встановив, що засновником підприємства є особа,  яка не мала наміру  здійснювати підприємницьку діяльність, тобто підприємство було створено з порушенням встановленого законом порядку, а власник та керівник підприємства не здійснював безпосередньої самостійної діяльності направленої на отримання прибутку.

Згідно довідки  Головного управління статистики у Миколаївській області № 19/10-2840 від 22.12.2006р. -  ПП “Твіст” значиться в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України.

П.2 ст.33 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємцев” закріплено, що юридична особа є такою, що припинилась, з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи.

Відповідно до п.25 Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженого Наказом ДПА України від 01.03.2000р. № 79, реєстрація платників ПДВ діє до дати її анулювання, яке відбувається у випадках, визначених п.9.8 ст.9 Закону України “Про ПДВ”. Анулювання реєстрації здійснюється шляхом анулювання свідоцтва та виключення платника ПДВ з Реєстру.

В Акті  ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва про анулювання свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ № 113 від 29.06.2006р., зазначено, що ПП “Твіст” перестало подавати податкову звітність до МДПІ з листопада 2004р., а податкова заборгованість з ПДВ на дату складання акту відсутня, що також підтверджується наявними в матеріалах справи податковими деклараціями з ПДВ ПП “Твіст”, і невиконання стороною угоди обов’язків щодо подання звітності і сплати податків не є підставою для визнання угоди недійсною.

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що господарський суд дійшов правильного висновку відносно того, що на момент укладання спірних угод ПП “Твіст” мало господарську правосуб’єктність, а посилання скаржника на визнання рішенням з цивільної справи недійсними статуту, державної реєстрації і свідоцтва платника ПДВ ПП „Твіст” від 04.07.2005р., несплату до бюджету цим підприємством ПДВ, не приймаються судовою колегією до уваги, тому що це відбулося вже після здійснення господарських операцій, за якими останнім були видані відповідні видаткові та податкові накладні і це саме по собі не спричиняє недійсність всіх угод, укладених з моменту реєстрації ПП „Твіст” і до моменту виключення з державного реєстру, та не позбавляє правового значення виданих за такими господарськими операціями накладних.

Враховуючи зазначене, підстави для скасування постанови суду першої інстанції і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

ухвалила:

Постанову господарського суду Миколаївської області від 22.02.2007р. у справі № 15/478/06 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом одного місяця до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя                                                                      Л.І. Бойко

Судді:                                                                                          Т.А. Величко

А.М. Жукова