ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24.04.07 р.                                                                               Справа № 35/206

Суддя господарського суду Донецької області Донець О.Є.

розглянуву відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Державного управління екології та природних ресурсів в Донецькій області, м.Донецьк

до відповідача: Гришинської сільської ради, с.Гришино

про стягнення 13500,00 грн.

За участю представників:

від позивача: не з"явився

від відповідача: Лєонова В.А. - сільський голова

СУТЬ СПОРУ:

У травні 2005 р. до господарського суду Донецької області звернулось Державне управління екології та природних ресурсів в Донецькій області, м.Донецьк, із позовом до Гришинської сільської ради, с.Гришино, про стягнення 13500,00 грн. – суми збитку, заподіяного державі внаслідок розміщення побутових відходів в балці, розташованій поблизу села.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на порушення відповідачем приписів Закону України „Про відходи”, Закону України „Про охорону навколишнього середовища”, Закону України „Про охорону земель”, Земельного кодексу України, а також на Методику визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства.

Відповідач позовних вимог не визнав, посилаючись на їх необґрунтованість.

Рішенням господарського суду Донецької області від 18.07.05 р. у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 14.09.05 р. апеляційну скаргу Державного управління екології та природних ресурсів в Донецькій області залишено без задоволення, вищезазначене рішення – без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21.02.07 р. задоволено касаційну скаргу Державного управління екології та природних ресурсів в Донецькій області, вищезазначені рішення та постанову скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

У постанові від 21.02.07 р. зазначено, що суди попередніх інстанцій не дослідили доводи позивача про порушення відповідачем правоохоронного законодавства в частині того, що немає законного місця для розташування відходів, документів на користування земельною ділянкою для їх розміщення, а також питання спричинення відповідачем шкоди державі, враховуючи, що відходи знаходились на землях, які належать до резервного фонду відповідача, який є органом місцевого самоврядування територіальної громади.

Ухвалою господарського суду Донецької області справу № 35/206 прийнято до провадження, позивача зобов’язано судом надати письмові пояснення та документи в обґрунтування факту та розміру шкоди, заподіяної відповідачем державі. Від сторін суд витребував документи на земельну ділянку під розміщення відходів.

Ухвалою господарського суду Донецької області за клопотанням Державної екологічної інспекції в Донецькій області здійснено заміну позивача його правонаступником. При цьому, позивач був зобов’язаний, зокрема, уточнити правові підстави та склад позовних вимог, надати суду письмові пояснення та документи в обґрунтування факту та розміру шкоди, заподіяної відповідачем державі.

Під час нового розгляду справи позивач свого представника до судового засідання не направив, надав суду письмові пояснення без номеру та дати, у яких наполягав на задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

25.11.04 р. державним інспектором охорони навколишнього середовища головним спеціалістом Торезької регіональної екологічної інспекції Державного управління екології та природних ресурсів в Донецькій області проведена перевірка дотримання природоохоронного законодавства Гришинською сільською радою, та встановлено факт розміщення побутових відходів приватного сектору, підприємств, організацій в балці, розташованії поблизу села. Немає законного місця розташування відходів, а також документів на користування земельною ділянкою для їх розміщення. Площа забруднень земель відходами становить 1,5 га, об’єм  складованих відходів становить – 45000,00 куб.м.

За фактом виявленого порушення було складено акт перевірки дотримання природоохоронного законодавства від 25.11.04 р. та протокол про порушення вимог природоохоронного законодавства від 25.11.04 р.

Згідно розрахунку, Державного управління екології та природних ресурсів в Донецькій області, загальна сума збитку, заподіяного державі склала 13500,00 грн. Розрахунок зроблено на підставі „Методики визначення розмірів  шкоди зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства”, затвердженої наказом Мінекобезпеки № 171 від 27.10.97 р. та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України № 285/2825 від 05.05.98 р.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на ст.68 Закону України  „Про охорону навколишнього природного середовища” та ст.43 Закону України ”Про відходи”.

Відповідно до ст.68 Закону України  „Про охорону навколишнього природного середовища” та ст.43 Закону України ”Про відходи”, підприємства, установи, організації та громадяни України, а також іноземні юридичні і фізичні особи та особи без громадянства зобов’язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про відходи, в порядку і розмірах, встановлених законодавством України.

Відповідачем під час нового розгляду справи надано суду на його вимогу копію рішення Гришинської сільської ради від 12.05.04 р. № ІV/17-2 про відведення місця для складування побутових відходів в „Середянському яру” в південно-західній частині с.Гришине, викопіювання із схеми земельних лотів „Проекту реформування колективного господарства ім.Маршала Москаленка Красноармійського району Донецької області”, з якого вбачається, що місце складування відходів (смітник) знаходиться на території відповідача, зазначеній на схемі як неугіддя, а не на землях резервного фонду Гришинської сільської ради.

Згідно із ст.4-2) Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ст.4-3) зазначеного кодексу, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею ст.33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Статтею 2 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” встановлено, що місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Згідно із ст.6 зазначеного закону, первинним суб'єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста.

Відповідно до ст.10 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні”, сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно із ст.12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить:

а) розпорядження землями територіальних громад;

б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу;

в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу;

г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу;

ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст;

д) організація землеустрою;

е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів;

є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства;

ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства;

з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу;

и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом;

і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок;

ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст;

й) вирішення земельних спорів;

к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Відповідно до ст.83 зазначеного кодексу, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності.

Відповідач є органом місцевого самоврядування, який спільно з природоохоронними органами має повноваження визначати місця збереження відходів, здійснювати контроль, видавати спеціальні дозволи, отже відповідач не відноситься до осіб зазначених у ст.68 Закону України  „Про охорону навколишнього природного середовища” та ст.43 Закону України ”Про відходи”, на які покладено обов’язок відшкодувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про відходи, в порядку і розмірах, встановлених законодавством України.

Крім того, складування побутових відходів поблизу с.Гришне здійснювалось на території земель, які є власністю територіальної громади, а не держави, до того ж ці землі є неугіддям.

Доказів того, що зазначеним складуванням заподіяно збитків саме державі позивач суду не надав.

За даних обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.4-2, 4-3, 22, 33, 36, 43, 49, 83, 84, 85, Господарського процесуального кодексу  України, ст.10 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні”, ст.43 Закону України „Про відходи”, ст.68 Закону України „Про охорону навколишнього природного середовища, ст.ст.10, 12, 83 Земельного кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову – відмовити.

Повний текст рішення оголошено 24.04.07 р.

Суддя

Надруковано 3 примірники:

1- позивачеві;

1 – відповідачеві;

1 – у справу