донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

20.02.2007 р.                                                                            справа №1/277

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів

за участю представників сторін:

від позивача:
Не з’явився,

від відповідача:
Іваненко Н.Л. (довіреність №1/38 від 03.01.07р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Державного підприємства „Добропіллявугілля” в особі його відокремленого підрозділу „Шахта „Білозерська”, м. Добропілля Донецької обл.

на рішення господарського суду

Донецької області

від
08.11.2006 року

по справі
№1/277 (суддя Азарова З.П.)

за позовом
Приватного підприємства "Фенікс"  м.Добропілля

до
Державного підприємства "Добропіллявугілля" м.Добропілля

про
стягнення заборгованості у сумі 29 951,02грн.

В С Т А Н О В И В:

У 2006 році позивач, Приватне підприємство „Фенікс”, м.Добропілля Донецької обл., звернувся  з позовною заявою до  господарського суду Донецької області до відповідача –Державного підприємства  „Добропіллявугілля”, м.Добропілля Донецької обл. про стягнення заборгованості в сумі 29 951,02грн.

Рішенням від 08.11.2006р. позовні вимоги Приватного підприємства „Фенікс”, м.Добропілля Донецької обл. були задоволені повністю. Рішення мотивовано тим, що згідно ст. 151 Цивільного кодексу УРСР, який діяв на момент проведення розрахунків, зобов’язання виникають з договору або інших підстав, вказаних в ст. 4 кодексу. Вказана стаття передбачала, що зобов’язання виникають також із дій громадян та організацій. Своїми діями сторони визначили зобов’язання відповідача сплатити суму 29 951грн. 02коп.  В силу ст. 165 Цивільного кодексу УРСР, якщо строк виконання зобов’язання не встановлений або визначений моментом вимоги, кредитор вправі вимагати виконання, а боржник вправі провести виконання в будь-який час. Боржник зобов’язаний виконати таке зобов’язання у семиденний строк з дня пред’явлення вимоги кредитором, якщо зобов’язання негайного виконання виходить із закону, договору або із сутності зобов’язання. Відтак, на думку суду, відповідач визначену суму 29 951 грн. 02 коп. повинен був сплатити відповідно до вказаних вимог Відповідач не перерахував суму, тому позивач правомірно звернувся з позовом про стягнення спричиненої йому шкоди неправомірними діями відповідача щодо неповернення безпідставно набутого майна.

Відповідач, Відокремлений підрозділ „Шахта „Білозерська” Державного підприємства  „Добропіллявугілля”, м.Добропілля Донецької обл., з прийнятим рішенням не згоден з наступних підстав: «Справа за позовом ПП „Фенікс” до ДП „Добропіллявугілля” за тим же предметом спору неодноразово розглядалась господарським судом. Рішенням господарського суду від 15.03.06р. в позові було відмовлено. Постановою ВГСУ від 20.06.06р. рішення господарського суду залишено без змін. Згідно ст.227 п.3 ЦПК України, якщо по справі є рішення суду про спір між тими ж сторонами по тому ж предмету, яке набрало законної сили, то припиняється провадження по справі». Тому він звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Донецький апеляційний господарський суд рішення господарського суду Донецької області від 08.11.2006р. скасувати та припинити провадження по справі.

Представник позивача до судового засідання не з’явився, ухвалою про відкладення розгляду справи від 23.01.07р. явка сторін не була визнана обов’язковою, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причину неявки суд не повідомив, тому справу розглянуто за наявними в ній матеріалами. Вимоги суду, викладені в ухвалі позивачем виконані частково, судовій колегії надана заява про наявність у матеріалах справи доказів зміни позивачем предмету позову, в якій позивач просив стягнути з відповідача шкоду в розмірі 29951,02грн. на підставі вимог ст.ст. 469 ЦК УРСР (1212 ЦК України).

В судовому засіданні, яке відкладалося, представник відповідача підтримав свою позицію щодо апеляційної скарги.

Судова колегія Донецького апеляційного господарського суду вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу, оскільки для з’ясування фактичних обставин справи достатньо матеріалів, що знаходяться в матеріалах справи №1/277, та наданих стороною пояснень.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до ст.ст. 28-29 Закону Україну “Про судоустрій” та ст.101 ГПК України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року №5 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності  - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображено обставини, що мають значення для даної справи,  висновки суду про встановлені обставини справи і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються двосторонніми доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Заслухавши пояснення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно акту приймання-передачі від 19.11.1999р. позивач - ПП „Фенікс” передав відповідачу –ДВАТ „Шахта „Білозерська” ДХК „Добропіллявугілля” в рахунок погашення його заборгованості вексель №77722, емітований відповідачем 06.05.1999р. на суму 50000,00грн.заводу «Буддеталь». На підставі бланкових індосаментів позивач став законним векселедержателем.  Вексель був переданий на суму більше боргу відповідача. На різницю відповідач 31.05.00р. за несплачені податки бюджету перерахував платіжним дорученням №608 суму 20000грн. (що випливає з відповіді Державного підприємства  „Добропіллявугілля” на претензію №13/17 від 11.07.03р.). Актом звірки  розрахунків від 01.11.02р. сторонами була визначена решта заборгованості  відповідача в сумі 29 951,02грн.

Відповідно до листа №02-572 від 19.05.03р. відповідачем було повідомлено позивача про реорганізацію його підприємства на підставі наказу Міністерства палива та енергетики України від 21.02.2003р. № 92, згідно з яким ДВАТ „Шахта „Білозерська” увійшла до складу Державного підприємства „Добропіллявугілля” як Відособленний підрозділ „Шахта „Білозерська” ДП „Добропіллявугілля”.

ПП „Фенікс”  11.07.2003р. надіслав на адресу відповідача претензію №13/17 з вимогами погасити заборгованість в сумі 49 951,02грн.

Листом №4/792 від 15.08.2003р. відповідач повідомив, що шахта «Білозерська»платіжним дорученням №608 від 31.05.2000р. перерахувала до бюджету в рахунок погашення заборгованості ПП «Фенікс»  20000,00грн. з ПДВ.  Своєю відповіддю на вищевказану претензію шахта визнала решту заборгованості в сумі 29 951,02грн., яку зобов’язалась перерахувати по мірі надходження коштів від реалізації вугільної продукції.

Відповідач суму 29 951,02грн. не перерахував і позивач вважає, що погасивши вексель на повну суму, відповідач набув майно без достатніх підстав і сума 29 951 грн. 02 коп. підлягає відшкодуванню. Шкода виникла у вигляді неотриманої різниці між вартістю погашеного векселя та сумою, в рахунок якої переданий вексель.

Відповідно до статті 4 Цивільного кодексу УРСР обов’язки виникають  з угод, передбачених законом, а також угод, хоч і не передбачених законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов’язки. Згідно ст.151 Цивільного кодексу УРСР, який діяв на момент проведення розрахунків, зобов’язання виникають з договору або інших підстав, вказаних в ст. 4 Кодексу.

Боржник згідно ст.165 Цивільного кодексу УРСР не виконав своє грошове зобов’язання, яке існувало у нього перед позивачем, на вимогу, пред»явлену позивачем у встановлені законодавством України терміни.

Оскільки 15.08.03р. відповідач повідомив позивача про здійснення ним дій по частковому погашенню борга з визнанням боргу в залишку сумі в розмірі 29 951,02грн., тільки з цієї дати  позивач набув право пред’явлення до відповідача вимоги про повернення йому безпідставно набутого майна –грошових коштів.

В 2006 році позивач, Приватне підприємство „Фенікс”, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Державного підприємства  „Добропіллявугілля”  про стягнення заборгованості у сумі 29 951,02грн.

В процесі розгляду справи позивач скористався своїм правом відповідно до вимог ст.22 ГПК України щодо зміни предмету позову. Клопотанням  від 28.09.2006р. ПП «Фенікс»звернувся до господарського суду Донецької області про те що, вказана в позовної заяві сума 29 951,02грн. є спричиненою йому неправомірними діями відповідача шкодою.

Рішенням від 08.11.06р. позовні вимоги Приватного підприємства „Фенікс” були задоволені у повному обсязі та на його користь з Державного підприємства „Добропіллявугілля” стягнуто 29 951грн.02коп.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, вислухавши пояснення сторін, судова колегія дійшла висновку, що:

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 2 ст. 124 Конституції України –юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно із рішенням Конституційного суду України №15-рп/2002 від 09.07.2002р. положення ч. 2 ст. 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення передбачено право особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами, договором.

Відповідно до вимог абзацу 2 п. 4, Перехідних положень Цивільного кодексу України, до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності цим кодексом його положення застосовуються до прав та обов’язків, які продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до вимог ст.ст. 469 ЦК УРСР, 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобов’язана  повернути потерпілому це майно. Положення цих норм законодавства застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Ці норми стосуються вимог щодо відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що господарський суд Донецької області правомірно дійшов висновку про наявність у відповідача обов’язку відшкодувати позивачеві шкоду, спричинену йому безпідставним набуттям майна (грошових коштів у вигляді різниці сум вартості векселю та оплаченої в бюджет суми з урахуванням боргу відповідача), в розмірі 29 951,02 грн. та задовольнив позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги не прийняті судовою колегією до уваги, оскільки не підтверджені матеріалами справи та не впливають на правомірність прийнятого рішення, зокрема в частині посилання відповідача на наявне рішення по справі № 1/20 і прохання припинити в зв»язку  цим провадження по справі, оскільки предметом спору по вказаній справі були вимоги про стягнення заборгованості за векселем, тоді як в цій справі мова йде про інший предмет та підстави позову. Крім того, в даному випадку позивач довідався про спричинення йому шкоди в 2003 році, тобто позов заявлений в межах загальноцивільного строку позовної давності і списання відповідачем цієї суми є неправильним при умові добровільного визнання ним боргу перед позивачем.

Отже, відповідно до статті 47 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення прийняте суддею за результатами дослідження усіх обставин справи.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України  рішення господарського суду Донецької області від 08.11.2006 року у справі №1/277 з урахуванням мотивів, викладених в постанові апеляційної інстанції, ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита по апеляційній скарзі покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства  „Добропіллявугілля” в особі відокремленого підрозділу „Шахта „Білозерська”, м. Добропілля Донецької обл. на рішення господарського суду Донецької області від 08.11.2006 року у справі № 1/277 залишити без задоволення, рішення господарського суду Донецької області від 08.11.2006 року у справі № 1/277   –без змін.

Головуючий

Судді:

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС