донецький апеляційний господарський суд
УХВАЛА

Іменем України

12.04.2007 р.                                                                                 справа №23/396а

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів

при секретареві судового засідання

за участю
представників сторін:

від позивача:
Виговський В.М. –директор, протокол №5 від 12.06.1995р.

від відповідача:
не з’явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

малого приватного підприємства „Коттедж”, с.Новолуганське Артемівського району Донецької області

на постанову господарського суду

Донецької області

від
07.02.2007р.

у справі
№ 23/396а ( суддя Забарющий М.І. )

за позовом:
малого приватного підприємства „Коттедж”, с.Новолуганське Артемівського району Донецької області

до відповідача:

Управління Пенсійного Фонду України в Артемівському районі Донецької області, м.Артемівськ

про
визнання акту перевірки №03-34 від 26.10.2006р. недійсним; відміну рішення №146 від 26.10.2006р. та вимоги №Ю-325 від 26.10.2006р.

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Донецької області від 07.02.2007р. у справі                        № 23/396а ( суддя Забарющий М.І. ) відмінено рішення Управління Пенсійного фонду України в Артемівському районі Донецької області № 146 від 26.10.2006р. у частині застосування до малого приватного підприємства “Коттедж”, с.Новолуганське, штрафних санкцій на суму 16 302 грн. 00 коп.

Відмінено вимогу про сплату боргу від 26.10.2006р. № Ю-325 щодо стягнення з малого приватного підприємства “Коттедж”, с. Новолуганське, 104 906 грн. 51 коп. недоїмки, в частині стягнення 17 930 грн. 87 коп. недоїмки зі сплати страхових внесків.

Закрито провадження у справі щодо вимог про визнання акту перевірки недійсним. У решті вимог позивачу у позові відмовлено.

Не погоджуючись з постановою господарського суду, позивач, мале приватне підприємство „Коттедж”, с.Новолуганське, звернувся з апеляційною скаргою про скасування постанови та прийняття нової постанови, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що місцевим господарським судом неправильно застосовані норми матеріального права, зокрема, відповідно до Указу Президента України “Про спрощену систему оподаткування, обліку і звітності суб’єктів малого підприємництва” суб’єкти малого підприємництва не є платниками збору на державне пенсійне страхування, тому не зобов’язані сплачувати страховий внесок.

Позивач вважає, що господарським судом не були враховані порушення законодавства Управлінням Пенсійного Фонду України при складанні акту перевірки №03-34 від 26.10.2006р., а саме: ст. 24 Закону України “Про  загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”.

Позивач просить скасувати постанову господарського суду та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Відповідач, Управління Пенсійного Фонду України в Артемівському районі Донецької області, м.Артемівськ, відзив на апеляційну скаргу не надав, його представник в судове засідання апеляційного суду не з’явився, хоча був належним чином повідомлений про дату та час слухання справи, про що свідчить повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення 31.03.2007 р.

Розпорядженням Донецького апеляційного господарського суду від 11.04.2007 р.                   відповідно до ст. ст. 28, 29 Закону України “Про судоустрій України” № 3018-ІІІ від 07.02.2002 р. для розгляду апеляційної скарги у справі №23/396 а була призначена інша колегія суддів.

Вивчивши матеріали справи, доводи заявника скарги, вислухавши представника позивача, який прибув в судове засідання, перевіривши повноту встановлених судом обставин справи та їх юридичну оцінку, судова колегія встановила.

Управлінням Пенсійного Фонду України в Артемівському районі Донецької області, м.Артемівськ, проведена планова перевірка щодо розрахунків з бюджетом Пенсійного Фонду України по страхових внесках та формування індивідуальних відомостей застрахованих осіб малого приватного підприємства „Коттедж”, про що складено акт     №03-34 від 26.10.2006р.

Відповідно до висновку акту документальної перевірки №03-34 від 26.10.2006р. малим приватним підприємством „Коттедж”, в порушення ч.1 ст.19  Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" №1058 від 09.07.2003р., за період з 01.04.2005р. по 01.10.2006р., донараховано страхові внески у сумі 130 558 грн. 68 коп., з урахуванням 42% від суми сплаченого єдиного податку у сумі 25 652 грн. 17 коп., донарахування складають 104 906 грн. 51 коп.

Відповідачем, Управлінням Пенсійного Фонду України в Артемівському районі Донецької області, м.Артемівськ, на адресу позивача, малого приватного підприємства „Коттедж”, с.Новолуганське, направлено вимогу про сплату боргу № Ю-385 від 26.10.2006р. на суму 104 906 грн. 51 коп.

26.10.2006р. відповідач прийняв рішення №146 про застосування фінансових санкцій за донарахування органом Пенсійного Фонду України сум своєчасно не сплачених страхових внесків у розмірі 59 229 грн. 78 коп.

Позивач, мале приватне підприємство „Коттедж”, звернувся до господарського суду з позовом про визнання недійсним акту перевірки №04-34 від 26.10.2006р.; відміну рішення №146 від 26.10.2006р.; відміну вимоги про сплату боргу №Ю-325 від 26.10.2006р. Господарський суд Донецької області частково задовольнив позовні вимоги позивача.

Оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм чинного законодавства, судова колегія дійшла висновку, що постанова господарського суду від 07.02.2007 р. у справі №23/396а відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права та не підлягає скасуванню з наступних підстав.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного пенсійного страхування з 01.01.2004 р. регулюються нормами Закону України “Про  загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” № 1058-ІУ від 09.07.2003 р.

Згідно ст. 18 зазначеного Закону  страхові внески є цільовим загальнообов’язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом. Діючим законодавством не передбачено встановлення пільг з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Відповідно до пункту 15 Прикінцевих положень зазначеного Закону до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно - правові акти застосовуються в частині, що не суперечить  цьому Закону.

Указом Президента України “Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності  суб’єктів малого підприємництва” № 727/98 від 03.07.1998 р. ( п. 3, п. 4 Указу ) передбачено, що суб’єкти малого підприємництва мають право самостійно обирати спосіб оподаткування доходів за єдиним податком шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку, а також встановлені ставки єдиного податку, визначено базу та об’єкти оподаткування, строки і порядок сплати єдиного податку.

За приписами пункту 6 вищенаведеного Указу суб’єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником збору на обов’язкове державне пенсійне страхування.

Указ Президента України № 727/98 від 03.07.1998 р. є нормативним актом, який регулює податкові правовідносини та не регулює відносини, що виникають між суб’єктами у сфері загальнообов’язкового державного пенсійного страхування.

За приписами ст. 1 Закону України “Про  загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” № 1058-ІУ від 09.07.2003 р. страхові внески –це кошти відрахувань на соціальне страхування та збір на обов’язкове державне пенсійне страхування, сплачені  згідно із законодавством, що діяло раніше та кошти, сплачені на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування відповідно до Закону.

Пунктом 1 статті 14 вищенаведеного Закону передбачено, що страхувальниками є підприємства, установи, організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, фізичні особи –суб’єкти підприємницької діяльності та інші особи, включаючи юридичні та фізичні особи на умовах трудового договору або на інших умовах. передбачених законодавством, або за договорами цивільно –правового характеру для осіб, зазначених у п. п. 1, 10, 15 ст. 11 цього Закону.

Зазначені страхувальники є платниками страхових внесків за найманих працівників у розмірі 32,3% суми фактичних витрат на оплату праці та 4% - від об’єкта оподаткування для працюючих інвалідів.

Відповідно до п. 17 ст. 14 Закону України „Про систему оподаткування”, збір на обов’язкове державне пенсійне страхування належить до загальнодержавних податків та зборів, ставки та механізм справляння яких не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів про оподаткування.

Ставки, механізм справляння та пільги щодо сплати збору на обов’язкове державне пенсійне страхування встановлюються Законом України “Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування” № 400/97-ВР від 26.06.1997 р.

Статтею 1 Закону України “Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування” встановлено перелік осіб, що є платниками збору на обов’язкове державне пенсійне страхування. Відповідно до п. п. 3 ст. 1 вказаного Закону, платниками збору на обов’язкове державне пенсійне страхування є суб’єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об’єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об’єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб’єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників; фізичні особи - суб’єкти підприємницької діяльності, які не використовують працю найманих працівників, а також адвокати, їх помічники, приватні нотаріуси, інші особи, які не є суб’єктами підприємницької діяльності і займаються діяльністю, пов’язаною з одержанням доходу.

Крім того, пунктом 5 статті 1 Закону України “Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування” встановлено, що платниками збору на обов’язкове державне пенсійне страхування є юридичні та фізичні особи, що здійснюють господарські операції.

Аналізуючи наведені вище норми Закону України “Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування”, можна зробити висновок, що обов’язковість сплати збору на обов’язкове державне пенсійне страхування не пов’язується із статусом платника податку як суб’єкта підприємницької діяльності.

Таким чином, стаття 6 Указу Президента України “Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності  суб’єктів малого підприємництва” №727/98 від 03.07.1998 р. встановлює пільги, зокрема, звільнення від сплати збору на обов’язкове державне пенсійне страхування суб’єкта підприємництва тільки в сфері його підприємницької діяльності.

У відповідності до ст. 106 Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” суми страхових внесків, не сплачені страхувальниками у строки, визначені ст. 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків                  ( недоїмкою ).

Територіальні органи Пенсійного фонду за формою, визначеною Правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про їх сплату, яка є виконавчим документом.

Виходячи з вимог чинного законодавства та фактичних обставин справи, позивач  повинен був нараховувати суми страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування у розмірі 32,3% від суми фактичних витрат на оплату праці й інших виплат, пов’язаних з відносинами трудового найма.

Як платник єдиного податку позивач повинен здійснювати сплату до Пенсійного фонду як різницю між нарахованою сумою в розмірі 32,3% та сумою, яку органи Державного казначейства відраховують від суми єдиного податку в розмірі 42%.

Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що позивач є платником єдиного податку. При виявленні недоїмки Управління Пенсійного Фонду України в Артемівському районі Донецької області, м.Артемівськ врахувало частину суми єдиного податку, сплаченого позивачем.

Таким чином, Указ Президента України № 727/98 від 03.07.1998 р. не має пріоритетного значення стосовно Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” № 1058-ІУ від 09.07.2003р., оскільки це суперечить конституційному принципу верховенства права.

Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Верховний суд України у постанові від 21.11.2006р. по справі за позовом дочірнього підприємства „Будгідроремонт” науково-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю „Кварц” до Управління Пенсійного Фонду України в м.Авдіївці Донецької області, про визнання недійсними рішень ПФУ, зазначив, що страхові внески на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування не входять до системи оподаткування, на них не поширюється податкове законодавство, іншим законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

З огляду на вищенаведене, висновок господарського суду, що позивач є платником страхових внесків та зобов’язаний нараховувати та сплачувати страхові внески відповідно до Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”, є обгрунтованим.

Відповідно до ч.6 ст. 20 Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

В порушення вимог ч.6 ст. 20 Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” відповідач страхові внески за вересень 2006р. безпідставно включив у суму недоїмки станом на 01.10.2006р., оскільки ці внески набирають статус недоїмки відповідно до законодавства лише 21.10.2006р.

Таким чином, господарський суд вірно встановив, що недоїмка зі сплати страхових внесків станом на 01.10.2006р. становить 86 975 грн. 64 коп., а сума фінансових санкцій за рішенням відповідача №146 повинна становити суму 42 927 грн. 78 коп.

Відповідно до п. 6 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991р., вирішують у першій та апеляційних інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно до вимог ст. 12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів.

2) справи про банкрутство.

3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції.

4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів.

Оскаржений позивачем акт перевірки №03-34 від 26.10.2006р. є актом, який не веде к порушенню прав юридичної особи, оскільки цей акт є лише підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій за донарахування органом Пенсійного Фонду України сум своєчасно несплачених страхових внесків.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що господарський суд обгрунтовано закрив провадження у справі щодо вимог про визнання акту перевірки недійсним.

Відповідно до вимог статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

З наведеного вище вбачається, що позивач, мале приватне підприємство „Коттедж”, с.Новолуганське, не довів у розумінні статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України свої вимоги та заперечення щодо обгрунтування позовних вимог та апеляційної скарги.

З урахуванням приписів Законів України “Про  загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” та “Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування”, та з урахуванням поданого суду відповідачем розрахунку донарахованих сум недоїмки та нарахування фінансових санкцій по МПП “Коттедж” за період з 01.04.2005р. по 01.10.2006р., судова колегія вважає, що місцевий господарський суд підставно відмінив рішення Управління Пенсійного фонду України в Артемівському районі Донецької області № 146 від 26.10.2006р. у частині застосування до позивача, штрафних санкцій на суму 16 302 грн. 00 коп., відмінив вимогу про сплату боргу від 26.10.2006р. № Ю-325 у частині стягнення 17 930 грн. 87 коп. недоїмки зі сплати страхових внесків, та закрив провадження у справі щодо вимог про визнання акту перевірки недійсним.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія вважає, що норми чинного законодавства місцевим господарським судом застосовані правильно, постанова відповідає приписам матеріального права, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування постанови, оскільки спростовуються вищевикладеним.

Керуючись ст. ст. 187, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, п.6 та п.7 розділу VІІ “Прикінцевих та перехідних положень” Кодексу адміністративного судочинства України у редакції Закону України "Про внесення змін до Кодексу адміністративного судочинства України"   №2953-ІУ від 6 жовтня 2005 року, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу малого приватного підприємства „Коттедж”, с.Новолуганське Артемівського району Донецької області, на постанову господарського суду Донецької області від 07.02.2007 р. у справі №23/396а –залишити без задоволення.

Постанову господарського суду Донецької області від 07.02.2007 р. у справі №23/396а    ( суддя Забарющий М.І. )  -  залишити без змін.

У судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частини ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом одного місяця з дня складення ухвали в повному обсязі.

Повний текст ухвали складений та підписаний 16.04.2007 року.

Головуючий:

Судді:

Надруковано:  5 примір.

1 –позивачу

1 –відповідачу

1 –до справи

2 –ДАГС