ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"17" квітня 2007 р.
Справа № 5/469/06

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Тофана В.М.,

суддів: Журавльова О.О., Михайлова М.В.

при секретарі судового засідання Бритавській Ю.С.

за участю представників сторін:

Від позивача: Паловеєв Є.О., по дов.

Від відповідача: Гусак О.М., по дов.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  Державного підприємства „Вознесенський комбінат хлібопродуктів”, м. Вознесенськ, Миколаївської області

на рішення господарського суду Миколаївської області від 06.02.2007 року

по справі № 5/469/06

за позовом Державного підприємства „Куліндоровський комбінат хлібопродуктів” Державного комітету України з державного матеріального резерву, м. Одеса, Куліндоровський промвузол

до Заявника апеляційної скарги

про стягнення вартості отриманого устаткування у розмірі 48 078,32 грн.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство „Куліндоровський комбінат хлібопродуктів” Державного комітету України з державного матеріального резерву (далі - Позивач) звернулось у місцевий господарський суд з позовом до Державного підприємства „Вознесенський комбінат хлібопродуктів” (далі - Відповідач) про стягнення з останнього вартості отриманого по договору підряду від 09.09.2004 р. устаткування у сумі 38 004 грн. та пені –5 813,03 грн., річних –965,19 грн., інфляційних –3 296,09 грн.

У відзиві на позов відповідач позов не визнав, оскільки, як він зазначає, позивачем пропущений строк для звернення до господарського суду з заявою згідно ст. 14 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

У процесі розгляду справи позивач на підставі ст. 22 ГПК України звернувся з заявою про зміну позовних вимог і просив зобов’язати відповідача повернути спектрофотометр „Спектран-ИТ”, який отримано відповідачем 14.09.2004 р. по договору № 567 від 09.09.2004 р. і не оплачений в установлений строк, в зв’язку з чим він залишився власником цього обладнання.

Відповідач відзиву на зміну позовних вимог не надав.

Рішенням місцевого господарського суду від 06.02.2007 р. змінені позовні вимоги задоволені: відповідача зобов’язано повернути позивачу спектрофотометр „Спектран-ИТ”, отриманий ним 14.09.2004 р. по договору № 567 від 09.09.2004 р. та на користь позивача стягнуті судові витрати в сумі 498,04 грн. з огляду на обґрунтованість позовних вимог.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржене рішення суду скасувати і прийняти нове рішення, яким у позові відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі  не ставились питання, на які відповідач посилався у відзиві на позов.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача позивач вважає, її необґрунтованою, оскільки у заяві про зміну позовних вимог був змінений тільки предмет позову.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, вислухавши представників сторін, перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права,  судова колегія апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача  з наступних підстав.

На виконання умов укладеному між сторонами договору № 567 від 09.09.2004 р. Позивач поставив Відповідачу лабораторне обладнання –спектрофотометр „Спектран-ИТ” на загальну суму 38 004 грн. у тому числі  ПДВ 6 334 грн.

Згідно ст. 712 ЦК України за   договором  поставки  продавець  (постачальник),  який здійснює  підприємницьку  діяльність,  зобов'язується  передати  у встановлений   строк   (строки)  товар  у  власність  покупця  для використання його у підприємницькій діяльності або в інших  цілях, не пов'язаних з особистим,  сімейним,  домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Таке ж визначення договору поставки передбачено статтею 265 Господарського кодексу України, в якій також зазначено, що договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Відповідно до умов пункту 2.3 цього договору Покупець (відповідач) здійснює оплату поставленого лабораторного обладнання на протязі шести місяців з моменту отримання останнього.

Пунктом 2.4 вказаного договору передбачено, що право власності на поставлене обладнання зберігається за Постачальником (Позивачем) до моменту перерахування Покупцем (відповідачем) останнього платежу.

Згідно довіреності № 252685 від 13.09.2004 р. Відповідач через свого представника по накладній № 937 від 14.09.2004 р. одержав у Позивача зазначене вище обладнання і зобов’язаний був за нього розрахуватись згідно умов договору до 14.03.2005 р., що Відповідачем зроблено не було.

Додатковою угодою до укладеного договору № 567 від 09.09.2004 р. пункт 2.3 останнього в частині строку оплати за одержане обладнання викладений в новій редакції, згідно якому Покупець (відповідач) здійснює оплату одержаного обладнання в строк до 25 грудня 2005 р.

До указаного строку Відповідач також не розрахувався  з Позивачем за отримане обладнання по договору.

Відповідно до ст. 697 ЦК України договором може бути встановлено,  що  право  власності  на переданий  покупцеві  товар  зберігається  за  продавцем до оплати товару або настання інших обставин.  У цьому разі покупець не  має права до переходу до нього права власності розпоряджатися товаром, якщо інше не встановлено договором,  законом або  не  випливає  із призначення та властивостей товару. Якщо  покупець  прострочив  оплату  товару,  продавець має право вимагати від нього повернення товару.

Таким чином, згідно умов вказаного договору (п. 2.4) і вказаної статті Цивільного кодексу України Позивач залишився власником переданого обладнання Відповідачу.

Згідно ст. 48 Закону України „Про власність” захист права власності здійснюється судом.

Є неправомірними посилання Відповідача в апеляційній скарзі на порушення Позивачем ст. 22 ГПК України, якою передбачено про альтернативну зміну позивачем предмету або підстав позову, оскільки в даному випадку Позивач по справі змінив тільки предмет позову: повернення переданого відповідачу обладнання, що є його власністю, в зв’язку, з його неоплатою в установлений договором і додатковою угодою до нього строк (підстава позову). Така ж підстава позову (несплата в установлений строк вартості поставленого обладнання) була при пред’явленні первісного позову про стягнення з Відповідача вартості обладнання.

Також є неправомірним посилання Відповідача в апеляційній скарзі на ст. 4 ГК України, ст. 9 ЦК України і ст. 193 ГК України щодо непередбачення права Постачальника по договору поставки вимагати від Покупця повернення поставленого товару, оскільки, як вважає Апелянт ст. 697 ЦК України, на підставі якої Позивач вимагає повернення йому несплаченого з 2005 року поставленого у 2004 р. обладнання, не регулює відносини у сфері купівлі-продажу, а тільки регулює поставку товарів.

Така думка Відповідача є помилковою, тому що згідно ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продажу, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Іншого ні укладеним між сторонами договором, ні законом не встановлено і не випливає з характеру відносин сторін, а навпаки, у договорі передбачено, що в разі несплати поставленого обладнання воно залишається власністю Постачальника.

Також відповідно до ст. 263 ГК України поставка товарів народного споживання і продукції виробничо-технічного призначення відноситься до господарсько-торговельної діяльності, яка є діяльністю, що здійснюється суб’єктами господарювання у сфері товарного обігу, спрямована на реалізацію продукції виробничо-технічного призначення і виробів народного споживання, а також допоміжна діяльність, яка забезпечує їх реалізацію шляхом надання відповідних послуг.

Пунктом 4.4 укладеного між сторонами договору визначено, що взаємовідносини, не передбачені цим договором, регулюються законами та нормативними актами України.

Аналізуючи в сукупності норми чинного законодавства і оцінюючи докази, надані сторонами, при їх всебічному повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи, судова колегія апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування оскарженого рішення суду першої інстанції.

Враховуючи викладене  і керуючись  ст. ст. 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України,

апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Рішення господарського суду Миколаївської області від 06.02.2007 р. у справі № 5/469/06 залишити без змін, а апеляційну скаргу Державного підприємства „Вознесенський комбінат хлібопродуктів” –без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя:                                                            В.М. Тофан

Судді:                                                                                О.О.Журавльов

М.В. Михайлов