ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
Господарський суд Чернігівської області
________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

"12" квітня 2007 р.                                                  Справа № 16/103

„10” год. „45” хв.

Господарський суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Фесюри М.В.,

при секретарі  - Козацькому А.В.,

за участю представників сторін:

від позивача – Горбаченко С.М., Ребенко Є.О.

від відповідача –Білецька Л.М., Кузьменко Г.П.

розглянувши в м. Чернігові у відкритому судовому засіданні справу

за ПОЗОВОМ:                Приватного підприємства „СТВ”

(м. Чернігів вул. Щорса,67)

До ВІДПОВІДАЧА:           Державної податкової інспекції у м. Чернігові

(м. Чернігів, вул. Кирпоноса,28)

Про визнання нечинними податкових повідомлень - рішень.

Заявлено позов про визнання нечинними та скасування прийнятих державною податковою інспекцією у місті Чернігові податкових повідомлень –рішень від 26.02.2007р.: №/0, яким приватному підприємству „СТВ” визначено суму податкового зобов’язання з податку на прибуток у розмірі 96914 грн., у тому числі за основним платежем –64609 грн., за штрафними (фінансовими ) санкціями  - 32305 грн. , та №/0, яким визначено суму податкового зобов’язання з податку на додану вартість у розмірі 77532 грн., у тому числі за основним платежем –51688 грн., за штрафними (фінансовими ) санкціями  - 25844 грн.

Позивач вважає, що він мав господарські відносини з підприємствами ТОВ „Таіс плюс”, ТОВ „Вют Постач”, ТОВ „Таіс”, які в установленому законом порядку пройшли державну реєстрацію та набули статусу платників податку на додану вартість, а тому податковий орган незаконно виключив зі складу валових витрат та податкового кредиту суми вартості товарів та послуг, які були сплачені цим постачальникам.

Позивач уточнив позовні вимоги, просить вказані податкові повідомлення - рішення визнати нечинними з підстав їх невідповідності ст.5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, ст.ст.1,7 Закону України „Про податок на додану вартість”.

Відповідач проти позову заперечив, посилаючись на те, що позивач без встановлених законом підстав відніс до податкового кредиту ПДВ та валових витрат суми коштів по операціях придбання товарів, робіт, послуг у підприємств ТОВ „Таіс плюс”, ТОВ „Вют Постач”, ТОВ „Таіс”, оскільки основні постачальники останніх мають ознаки фіктивності і по таким постачальникам прийняті судові рішення про визнання недійсними статутних документів з моменту реєстрації.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши надані докази, суд

ВСТАНОВИВ

26.02.2007р. державною податковою інспекцією у місті Чернігові прийняті податкові повідомлення –рішення: №/0, яким приватному підприємству „СТВ” визначено суму податкового зобов’язання з податку на прибуток у розмірі 96914 грн., у тому числі за основним платежем –64609 грн., за штрафними (фінансовими ) санкціями  - 32305 грн. , та №/0, яким визначено суму податкового зобов’язання з податку на додану вартість у розмірі 77532 грн., у тому числі за основним платежем –51688 грн., за штрафними (фінансовими ) санкціями  - 25844 грн.

Підставою для прийняття спірних рішень явився акт від 13.02.2007р. № 155/23/22818209 „Про результати виїзної планової перевірки приватного підприємства „СТВ” з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.10.2003р. по 30.09.2006р.”.

Документальною перевіркою були встановлені взаємовідносини позивача з підприємствами  ТОВ „Таіс плюс”, ТОВ „Вют Постач”, ТОВ „Таіс”, за результатами яких позивач включив до складу валових витрат за період з 2 кварталу 2004 р. по 2 квартал 2006р.суму 258439 грн.  в той час, як основні постачальники ТОВ „Таіс плюс”, ТОВ „Вют Постач”, ТОВ „Таіс” мають ознаки фіктивності. Так , рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 09.11.2006р. установчі документи ТОВ „Команія „Будіндустрія –Траст” визнані недійсними з моменту їх реєстрації, а свідоцтво платника ПДВ визнано недійсним з моменту внесення в реєстр платників ПДВ. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22.03.2005р. установчі документи ПП „Техноцентр 2002” визнані недійсними з моменту їх перереєстрації –23.01.2003р., а свідоцтво платника ПДВ –з моменту внесення в реєстр платників ПДВ.

За цих обставин податковий орган дійшов до висновку про порушення платником податків приписів ст.5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” та донарахував податкове зобов’язання з податку на прибуток на загальну суму 64609 грн.

За цих же обставин податковий орган виключив з податкового кредиту суми ПДВ, сплачені позивачем підприємствам ТОВ „Таіс плюс”, ТОВ „Вют Постач”, ТОВ „Таіс”, прийшовши до висновку про порушення платником податків приписів ст.ст.1,7 Закону України „Про податок на додану вартість”, та донарахував податкове зобов’язання з ПДВ на загальну суму 51688 грн.

Однак, з таким висновком відповідача погодитись не можна з наступних підстав.

Як підтверджується відомостями акту перевірки та наданими позивачем первинними документами (видатковими накладними, податковими накладними, платіжними документами), у перевіреному періоді позивач здійснював операції придбання товарів робіт, послуг з постачальниками ТОВ „Таіс плюс”, ТОВ „Вют Постач”, ТОВ „Таіс”, які в свою чергу пройшли державну реєстрацію як юридичні особи та у встановленому порядку зареєстровані платниками ПДВ, що підтверджується копіями свідоцтв платників ПДВ.

Всупереч ч.2 ст.71 КАС України відповідач не надав доказів безтоварності операцій, результати яких були відображені платником податків у валових витратах та податковому кредиті ПДВ. Крім того, як вказано в п.2.17 акту перевірки , на підставі наказу від 29.12.2005р. № 138 призначена інвентаризаційна комісія, в результаті інвентаризації складено протокол про проведення перевірки, нестачі та надлишків товарно –матеріальних цінностей не виявлено. Безпосередньо під час перевірки, як вказано в п.2.16 акту, інвентаризація не проводилась.

Позивач в повному обсязі розрахувався з підприємствами –постачальниками, що підтверджується платіжними документами та не заперечується відповідачем.

Відповідно до п.п.5.2.1. ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»до валових витрат включаються суми   будь-яких   витрат,   сплачених   (нарахованих) протягом  звітного періоду у зв'язку з підготовкою,  організацією, веденням   виробництва,   продажем  продукції  (робіт,  послуг)  і охороною  праці,  у  тому  числі  витрати  з придбання електричної енергії    (включаючи    реактивну),   з   урахуванням   обмежень, установлених  пунктами  5.3-5.7  цієї  статті.

Обмеження, яке передбачене п.п.5.3.9 цієї статті, а саме - не належать  до  складу  валових витрат будь-які витрати,  не підтверджені відповідними  розрахунковими,  платіжними  та  іншими документами,  обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку, не може бути застосоване в даних спірних відносинах, оскільки платник податків надав належні документи ( в тому числі під час перевірки), які підтверджують валові  витрати, а податковий орган , в свою чергу, не надав доказів невідповідності таких документів вимогам чинного законодавства.

Докази відповідача, які полягають у визнанні недійсними установчих документів та свідоцтв платників ПДВ контрагентів підприємств ТОВ „Таіс плюс”, ТОВ „Вют Постач”, ТОВ „Таіс” не можуть бути прийняті як належні та допустимі, оскільки не стосуються господарських відносин позивача з ТОВ „Таіс плюс”, ТОВ „Вют Постач”, ТОВ „Таіс”.

Не є таким доказом у даному спорі і обвинувальний висновок у кримінальній справі по обвинуваченню у скоєнні злочинів службових осіб ТОВ „Таіс плюс”, ТОВ „Вют Постач”, ТОВ „Таіс”, оскільки в обвинувальному висновку мова йде про підроблення документів, виданих від імені ТОВ «Компанія «Будіндустрія –Траст». Будь –яких доказів підроблення документів , які видавалися вказаними службовими особами позивачу, відповідач не надав, обмежившись припущенням про можливість такої підробки.

З цих же підстав податковий орган незаконно виключив зі складу податкового кредиту суми ПДВ, що сплачені позивачем підприємствам ТОВ „Таіс плюс”, ТОВ „Вют Постач”, ТОВ „Таіс”.

Відповідно до п.п.  7.4.5. ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми  сплаченого  (нарахованого)  податку  у  зв'язку з придбанням товарів   (послуг),  не  підтверджені  податковими  накладними  чи митними   деклараціями  (іншими  подібними  документами  згідно  з підпунктом  7.2.6  цього  пункту

У  разі  коли  на  момент  перевірки платника податку органом державної  податкової  служби суми податку, попередньо включені до складу   податкового    кредиту,   залишаються   не підтвердженими зазначеними  цим  підпунктом  документами,  платник  податку  несе відповідальність   у   вигляді  фінансових  санкцій,  установлених законодавством,   нарахованих  на  суму  податкового  кредиту,  не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Відповідно до п.п.7.5.1. цієї статті датою виникнення права платника  податку  на  податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій:

або дата  списання  коштів  з  банківського  рахунку платника податку  в  оплату   товарів   (робіт,   послуг),   дата   виписки відповідного  рахунку  (товарного  чека)  -  в  разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

або дата  отримання  податкової накладної,  що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

У спірних відносинах операції придбання підтверджені податковими накладними, реквізити яких відповідають вимогам законодавства, проводились з контрагентами, зареєстрованими у встановленому порядку платниками ПДВ. Оплата позивачем здійснена у повному обсязі.

Таким чином відсутні підстави для висновку про порушення позивачем вимог Закону України «Про податок на додану вартість»під час формування податкового кредиту ПДВ.

При цьому суд враховує висновок Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеному у постанові від 26.09.2006р., відповідно до якого покупець не може нести відповідальність за несплату податків продавцями за умови необізнаності покупця щодо такої. Сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі в разі ухилення від сплати) при фактичному здійсненні господарської операції не впливає на податковий кредит.

За відсутності податкових порушень до позивача незаконно застосовані штрафні санкції згідно з п.п.17.1.3 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Таким чином, позов підлягає задоволенню у повному обсязі, а спірні податкові повідомлення –рішення мають бути визнані повністю нечинними, як такі , що не відповідають вимогам ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»та ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Керуючись ст.ст.94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов задовольнити повністю.

2.          Визнати повністю нечинним прийняте державною податковою інспекцією у місті Чернігові податкове повідомлення –рішення від 26.02.2007р. №/0, яким приватному підприємству „СТВ” визначено суму податкового зобов’язання з податку на прибуток у розмірі 96914 грн., у тому числі за основним платежем –64609 грн., за штрафними (фінансовими ) санкціями  - 32305 грн.

3.          Визнати повністю нечинним прийняте державною податковою інспекцією у місті Чернігові податкове повідомлення –рішення від 26.02.2007р. №/0, яким приватному підприємству „СТВ” визначено суму податкового зобов’язання з податку на додану вартість у розмірі 77532 грн., у тому числі за основним платежем –51688 грн., за штрафними (фінансовими ) санкціями  - 25844 грн.

4.          Стягнути з Державного бюджету (р/р 0002  УДК в Чернігівській області,  МФО 853592, код 22825965) на користь приватного підприємства „СТВ” ( код 22818209, м. Чернігів вул. Щорса,67) 3,4 грн. державного мита.

5.          Постанова набирає законної сили і може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст.254, 185,186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова у повному обсязі складена 16 квітня 2007 року.

Суддя:                                                                                                                        М.В.Фесюра