ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03.05.07 р.                                                                               Справа № 43/57

Господарський суд Донецької області у складі судді І.В.ЗубченкоПри секретарі Максимовій В.В.

Розглянув у відкритому судовому засіданні справу:

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „Одежда-Мода” м. Донецьк

до відповідача: Відкритого акціонерного товариства „Комерційний банк з іноземним капіталом „Промекономбанк” м. Донецьк

за участю третьої особи 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору,  на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю „Сітнет” м. Донецьк

за участю третьої особи 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору,  на стороні відповідача: Представництво Фонду Державного майна України в м. Донецьку

за участю третьої особи 3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору,  на стороні відповідача: Управління комунальних ресурсів Донецької міської ради

про відшкодування збитків в сумі 64248,84 грн.

Представники:

Від позивача: Захарова О.В. за дов. б/н від 21.03.2007р.

Від відповідача: Юсупов О.В. за дов. від 07.06.2007р.

Від третьої особи 1: представник не з’явився

Від третьої особи 2: представник не з’явився

Від третьої особи 3: Ізотова О.В. за дов. № 1580-п від 23.10.2006р.

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю „Одежда-Мода” м. Донецьк, звернувся до господарського суду з позовною заявою до відповідача, Відкритого акціонерного товариства „Комерційний банк з іноземним капіталом „Промекономбанк” м. Донецьк, про стягнення суми збитків у розмірі 64248,84 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на несплату відповідачем орендної плати за користування приміщенням.

Відповідач у відзиві на позовну заяву  № 112103/Ю від 21.03.2007р. з доповненнями № 112603/720 від 26.03.2007р. проти позовних вимог заперечує. В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на відсутність у позивача правових підстав бути орендарем приміщення, ТОВ „Сітнет” був правомірним користувачем і він мав право укладати договір суборенди і отримувати орендні платежі від відповідача. Тому відповідач просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Ухвалою від 27.03.2007р. господарським судом за ініціативою відповідача залучено до участі у справі у якості третіх осіб 1 та 2, які не заявляють своїх вимог на предмет спору, з боку відповідача, Товариство з обмеженою відповідальністю „Сітнет” м. Донецьк, Представництво Фонду Державного майна України в м. Донецьку, Ухвалою від 11.04.2007р. – управління комунальних ресурсів Донецької міської ради як третю особу 3.

Третя особа 1,  Товариство з обмеженою відповідальністю „Сітнет” м. Донецьк, в поясненнях від 25.04.2007р. проти позовних вимог заперечує за недоведеністю складу збитків.

Нез’явлення в судове засідання представника третьої особи 1 не перешкоджає розгляду справи по суті.

Клопотання третьої особи 1 від 25.04.2007р. про витребування у позивача додаткових документів, що свідчать про бухгалтерську (податкову) звітність залишено судом без задоволення, оскільки наданих до справи матеріалів достатньо для винесення судом рішення.

Третя особа 2, Представництво Фонду Державного майна України в м. Донецьку, в судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не надав, що також не є перешкодою для розгляду справи по суті за наявними матеріалами згідно зі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Третя особа 3, управління комунальних ресурсів Донецької міської ради, в поясненнях від 24.04.2007р. повідомила суд про передачу їй функцій орендодавця при передачі в оренду комунального майна, а також про перерахування грошових коштів за оренду приміщення ТОВ „Одежда-мода”: у грудні 2005р. – 9900 грн., у жовтні 2006р. – 131756,44 грн. та у листопаді 2006р. – 23149,49 грн.

Перед початком розгляду справи по суті сторін було ознайомлено з правами та обов’язками у відповідності із ст. 22 ГПК України.

Позивачу, відповідачу, третім особам у судовому засіданні роз’яснено вимоги ст. 81-1 ГПК України.

Судом відповідно до вимог ст. 81-1 ГПК України складено протокол, який долучено до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення позивача,  відповідача, третьої особи 3, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

19.12.1996р. між Представництвом Фонду держмайна України в м. Донецьку та Товариством з обмеженою відповідальністю „Одежда-мода” був укладений договір оренди нежитлового приміщення загальною площею 261,3 кв.м., розташованого за адресою: м. Донецьк, пр. Ленінський, 4.

Строк дії договору – 10 років – до 19.12.2006р.

Позивач посилається на те, що частину приміщення площею 107,5 кв.м. тривалий час фактично займає відповідач.

Позивач неодноразово листами від 16.11.2005р. та від 12.01.2006р. пропонував відповідачеві укласти договір суборенди згаданої частини приміщення, які залишені без задоволення з посиланням на укладення договору суборенди з іншою особою – Товариством з обмеженою відповідальністю „Сітнет”.

Так, судом встановлено, що 13.03.2003р. між ТОВ „Одежда-мода” (продавець) та ТОВ „Сітнет” (покупець) відбулася угода про купівлю-продаж патенту, внаслідок чого Представництвом Фонду держмайна України в м. Донецьку укладений договір оренди від 28.03.2003р. з іншим орендарем – власником патенту – ТОВ „Сітнет”.

Рішенням господарського суду Донецької області у справі № 8/338пд від 05.04.2004р., скасованим постановою Вищого господарського суду України від 20.10.2004р. та залишеним в силі постановою Верховного Суду України від 03.10.2006р. вищевказані угоди визнані недійсними на майбутнє.

Тому, посилаючись на те, що він є єдиним належним орендарем приміщення комунальної власності, позивач вважає відмову відповідача від укладення договору суборенди необґрунтованою.

За оренду приміщення позивачем сплачено грошових коштів в розмірі 164805,93 грн., що підтверджено платіжними документами: квитанціями № 214 від 29.12.2005р., № 138 від 27.10.2006р., № 139 від 27.10.2006р., б/н від 13.11.2006р., в тому числі за займане відповідачем приміщення – 64248,84 грн.

Таким чином, позивач за займане відповідачем приміщення намагається стягнути з нього збитки в розмірі 64248,84 грн.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв’язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За приписом ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Чинне законодавство виходить з принципу вини контрагента або особи, яка заподіяла шкоду. Крім застосування принципу вини при вирішенні спорів про відшкодування шкоди необхідно виходити з того, що шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв’язку між неправомірними діями особи, яка заподіяла шкоду, і самою шкодою.

Таким чином, у розумінні ст. 33 ГПК України, на позивачеві лежить тягар доказування:

1)          факту заподіяння йому збитків;

2)          розмір зазнаних збитків;

3)          причинно-наслідковий зв’язок між неправомірними діями відповідача та завданими збитками.

Проте позивачем не доведено складу заподіяних збитків. Так, судом не встановлено ані вини відповідача в заподіянні збитків ані факту порушення відповідачем цивільних прав позивача, адже недійсність угод з ТОВ „Сітнет” остаточно встановлено Верховним судом України тільки 03.10.2006р., тобто відсутнім є причинно-наслідковий зв’язок.

Крім того відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України  підставою виникнення цивільних прав і обов’язків, у тому числі щодо відшкодування кредиторові або іншій особі збитків (шкоди), є зобов’язання, які виникають з угод або внаслідок заподіяння шкоди.

При стягненні заподіяних збитків, перш за все слід з’ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. При цьому слід відрізняти обов’язок боржника відшкодувати збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобов’язання, що випливає з договору (стаття 623  Цивільного кодексу України), від позадоговірної шкоди, тобто від зобов’язання, що виникає внаслідок заподіяння шкоди (ст. 1166 Цивільного кодексу України).

Між позивачем та відповідачем відсутні будь-які договірні стосунки, тому помилковими є вимоги позивача про відшкодування збитків, які стягуються лише при невиконанні або неналежному виконанні договірних зобов’язань.

Таким чином, враховуючи відсутність складу збитків, договірних відносин між сторонами, у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю „Одежда-Мода” м. Донецьк до Відкритого акціонерного товариства „Комерційний банк з іноземним капіталом „Промекономбанк” м. Донецьк, про стягнення суми збитків у розмірі 64248,84 грн. слід відмовити за недоведеністю.

Судові витрати покладаються на позивача згідно з приписами ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, оскільки у позові відмовлено.

Беручи до уваги вищевикладене, керуючись ст.ст. 22 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4-3, 33, 34, 44, ч. 5 ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю „Одежда-Мода” м. Донецьк до Відкритого акціонерного товариства „Комерційний банк з іноземним капіталом „Промекономбанк” м. Донецьк відмовити за недоведеністю.

Судові витрати покладаються на позивача.

У судовому засіданні 03.05.2007р. оголошено повний текст рішення.

Суддя