ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

05 квітня 2007 р.

№ 2-85/05(2-633-2005)

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого -судді

Дерепи В.І.

суддів :

Грека Б.М. -(доповідача у справі)
Стратієнко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу

ОСОБА_1

на ухвалу

Апеляційного суду Одеської
області від 27 червня 2006 року

у справі

№ 22-2438/06
(2-633-05)Болградського районного суду Одеської області

за позовом

ОСОБА_1

до

СП "Фірав", ТОВ
"Рембудпослуги", ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21,
ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28,
ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35,
ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42,
ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49,
ОСОБА_50, ОСОБА_51, ОСОБА_52, ОСОБА_53, ОСОБА_54

про

визнання договорів купівлі -
продажу недійсними

за участю скаржника
(ОСОБА_1)  та представника ТОВ
“Рембудпослуги” Сахарової Н.М. (дов. від 03.04.07)

В С Т А Н О В
И В :

В листопаді 2004 року ОСОБА_1
звернувся до Болградського районного суду Одеської області з позовом про
визнання недійсними договорів продажу часток в уставному фонді Командитного
товариства “Рембудпослуги”, укладених між громадянами-відповідачами та СП
“Фірав” з тих підстав, що зазначені договори були укладені без належного
повідомленні підприємства про бажання вийти зі складу учасників та продати свої
частки, та без дотримання права привілейованої купівлі частки учасника
товариства.

Рішенням Болградського районного
суду Одеської області від 22.12.05 (суддя Тимошенко І.В.), залишеним без змін
ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 27.06.06 (колегія суддів у
складі: головуючого-судді Левенця Б.Б., суддів: Кварталової А.М., Галушко
Л.А.), в позові відмовлено.

Судові акти мотивовані тим, що
неповідомлення особисто позивача про бажання учасників продати свої частки не
свідчить про недійсність оскаржуваних договорів купівлі-продажу, оскільки
підприємство відмовилося від права привілейованої купівлі часток вищезгаданих
учасників, а договором засновані на вільному волевиявленні сторін та при
вільному розпорядженні громадян своєю власністю. До того ж знаючи, що стаття
114 Цивільного кодексу України (від 1963 року) передбачає, в разі порушення
правил продажу співвласником своєї долі в уставному фонді, такий спосіб захисту
своїх прав, як вимога про переведення на нього прав і обов'язків покупця (а не
визнання недійсним договору купівлі-продажу), не заявив такої вимоги. Крім
того, позивач пропустив строк позовної давності, оскільки про спірні договори
йому стало відомо 17.04.01, а з позовом від звернувся лише 18.11.04, тобто поза
межами трьохрічного строку позовної давності.

Не погоджуючись з вищезазначеним
судовими актами, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить оскаржувані рішення та ухвалу скасувати,
позов задовольнити. Касаційна скарга обґрунтована тим, що фактично загальні
збори товариства не проводилися (протокол підроблений), тому висновок судів про
те, що підприємство відмовилося від права привілейованої купівлі часток
учасників є таким, що не відповідає матеріалам справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши застосування
судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального
права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню  з  наступних правових підстав.

Судами встановлено, що
громадяни-відповідачі були учасниками Командитного товариства “Рембудпослуги”;
в 2000-2001 роках вони подали до товариства письмові заяви із повідомленням про
бажання продати свої частки та вийти зі складу учасників товариства, а в 2001
році продали належні їм корпоративні права СП “Фірав” за нотаріально
посвідченими договорами купівлі-продажу. Волевиявлення відповідачів було
вільним.

Зборами учасників товариства від
17.04.01, на яких був присутнім позивач, розглядалося питання про вихід
учасників товариства, надана згода на вихід учасників зі складу товариства,
вирішено внести зміни до установчих документів з метою підтвердження нового
складу учасників та перетворення Командитного товариства “Рембудпослуги” в Товариство
з обмеженою відповідальністю “Рембудпослуги”.

Мотивуючи свої рішення про
необхідність відмови в позові, суди мотивували свою правову позицію тим, що
відсутні правові підстави для визнання спірних договорів недійсними, оскільки
вони не суперечать закону, укладені в належній формі уповноваженими особами,
дефект волі відсутній.

Колегія суддів Вищого
господарського суду України погоджується з такими висновками з огляду на
наступне. Відповідно до статті 48 Цивільного кодексу УРСР від 1963 р., який був
чинним на момент укладення спірних договорів купівлі-продажу,  недійсною є та угода, що не відповідає
вимогам закону.

Відповідно до частини 1 статті 69
Закону України “Про господарські товариства” (яка всилу ст. 77 цього ж Закону
повинна застосовуватися до командитного товариства)  передача учасником повного товариства своєї
частки (її частини) іншим учасникам цього товариства або третім особам може
бути здійснена лише за згодою всіх учасників.

Судами встановлено, що спірні
договори вимогам закону відповідають, оскільки корпоративні права були
відчужені за згодою товариства та при умові, що останнє та інші учасники
підприємства не виявили бажання придбати ці частки. Схвалення спірних договорів
купівлі-продажу відбулося  на загальних
зборах підприємства, які відбулися за участю скаржника 17.04.01 та оформлені
протоколом від цього ж числа. В матеріалах справи відсутні докази визнання
недійсним протоколу даних загальних зборів.

А тому доводи касаційної скарги про
те, що такі збори не мали місця, а протокол від 17.04.01 є підробленим, не
приймаються до уваги, оскільки спростовуються змістом цього протоколу, списком
учасників зборів від 17.04.01 (а.с. 236, т.2), поясненнями позивача, внесеними
до протоколів судових засідань (а.с. 268, т.1; а.с. 235-236 т.2), які не
оскаржувалися. Таким чином, доводи скаржника про те, що загальні збори
товариства не відбулися, та що позивач не знав про бажання громадян продати
належні їм частки у статутному фонді підприємства, спростовуються матеріалами
справи і не приймаються до уваги Вищим господарським судом України.

До того ж, як вбачається з
матеріалів справи, місцевим судом до відома позивача доведений зміст приписів
статті 114 Цивільного кодексу України (від 1963 року), яка передбачає, в разі
порушення правил продажу співвласником своєї долі в уставному фонді, такий
спосіб захисту своїх прав, як вимога про переведення на нього прав і обов'язків
покупця (а не визнання недійсним договору купівлі-продажу).

Крім того, згідно з приписом
частини другої статті 1117 Господарського процесуального кодексу
України, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду,
відхилені ним, вирішувати  питання про
достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково перевіряти докази. Тому встановлені судами
обставини справи про те, що корпоративні права були відчужені за згодою
товариства та при умові, що останнє та інші учасники підприємства не виявили
бажання придбати ці частки, не переоцінюються Вищим господарським судом
України.

Таким чином, позивачем не доведено,
що при укладенні договорів купівлі-продажу були допущені порушення чинного та
той момент законодавства та прав позивача. За таких обставин судами правомірно
відмовлено в позові за недоведеністю позовних вимог. Отже, доводи касаційної
скарги спростовуються вищевикладеним та не можуть бути підставою для скасування
ухвали у справі, а тому, ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін, так
як вона ухвалена при повному з'ясуванні всіх обставин справи та при вірному
правозастосуванні.

Враховуючи викладене та керуючись
ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити
без задоволення, ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 27 червня 2006
року у справі №22-2438/06 залишити без змін.

Головуючий - суддя
В. Дерепа

Судді
Б. Грек

Л. Стратієнко