ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13.03.07
Справа № 14/46-07.

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Інфогаз”

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “Тепловодпостач”

про стягнення 7 504 грн. 99 коп.

Суддя Миропольський С.О.

Представники:

Від позивача –Черемісов Є.В.

Від відповідача – Дринь В.В.

Суть спору: позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 7 504 грн. 99 коп., з яких: 6 305 грн. 76 коп. –сума основного боргу за послуги з постачання природного газу відповідно до Договору №20п-06 від 20.02.2006р., укладеного між сторонами, 591 грн. 35 коп. пені за несвоєчасне проведення розрахунків передбаченої п. 5.1. договору, 513 грн. 29 коп. інфляційних збитків та 94 грн. 59 коп. –3% річних.

Відповідач у відзиві на позовну заяву вимоги позивача не визнає, посилаючись на те, що ним оскаржується рішення по справі №13/438-06 про відмову в визнанні недійсним договору №20п-06 від 20.02.2006р., а тому вимоги позивача є необґрунтованими.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд встановив:

Між товариством з обмеженою відповідальністю «Інфогаз» та товариством з обмеженою відповідальністю “Тепловодпостач” було укладено договір №20п-06 від 20.02.2006р., відповідно якого позивач надавав відповідачу послуги з постачання природного газу на виконання умов договору №20-г/06 від 01.12.2005р., а відповідач згідно пункту 3.1. договору №20п-06 від 20.02.2006р. зобов‘язаний, оплатити роботи шляхом перерахування 50% вартості наданих послуг до 10 числа поточного місяця. Інші 50 % вартості наданих послуг замовник (відповідач) здійснює до кінця поточного місяця на розрахунковий рахунок виконавця (позивача).

Внаслідок невиконання відповідачем зобов‘язань, позивач був змушений звернутися до суду за захистом своїх інтересів.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні докази, які мають значення для вирішення справи по суті, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню виходячи з наступного:

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем не було надано доказів підтверджуючих сплату ним боргу в сумі 6 305 грн. 76 коп., або обґрунтованих заперечень проти позовних вимог. Посилання відповідача на те, що рішення господарського суду по справі №13/438-06 від 25.09.2006р., де предметом спору було визнання недійсним договору №20п-06 від 20.02.2006р. і за результатами розгляду в визнанні договору недійсним відмовлено, оскаржується в касаційній інстанції, судом не приймається оскільки постановою Харківського апеляційного господарського суду від 10.01.2007р. зазначене рішення залишено без змін. Отже вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 6 305 грн. 76 коп. боргу по договору №20п-06 від 20.02.2006р. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім цього, за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань, п. 5.1.Договору № №20п-06 від 20.02.2006р. передбачена відповідальність у вигляді нарахування пені в розмірі 0,5 %  від несплаченої суми за кожен день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який вона нараховується. Відповідно до розрахунків позивача, які відповідають вимогам Закону України від 22.11.1996р. “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань”, розмір пені, що підлягає до стягнення становить 591 грн. 35 коп.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних з простроченої суми. Відповідно до поданого позивачем розрахунку сума інфляційних збитків складає 513 грн. 29 коп. та 94 грн. 59 коп. –3% річних. Зазначені вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України на відповідача покладаються витрати позивача по сплаті державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задовольнити.

2.          Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Тепловодпостач” (41600, Сумська область, м. Конотоп, вул. Вировська, 60, код 31589837) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Інфогаз” (40009, м. Суми, вул. Косівщинська, 18, код 06712374) 6 305 грн. 76 коп. боргу, 513 грн. 29 коп. інфляційних збитків, 94 грн. 59 коп. –3% річних, 102 грн. 00 коп. витрат по сплаті державного мита; 118 грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          Видати наказ після набрання рішенням законної сили.