ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2007 р.
Справа № А-5/4

за позовом  Державної інспекції з контролю за цінами в Івано-Франківській області  вул. Шашкевича, 6, Івано-Франківськ, 76000

до відповідача  Івано-Франківська міської санепідемстанції  вул.Рєпіна, 6, м.Івано-Франківськ, 76000

про стягнення в дохід державного бюджету 131 499 грн. економічних санкцій

Представники:

Від позивача: Гуфчак Й.Г. - юрисконсульт, доручення № 01-48/724/14 від 13.03.2007р.

Від позивача: Недоступ М.О. - гол. лікар.

Від відповідача: Кос Л.В. - нач. відділу контролю, довіреність № 16/290-в від 13.03.2007р.

Від відповідача: Літвінова С.М. - головний спеціаліст-юрисконсульт, довіреність б/н від 30.01.2007р.

СУТЬ СПРАВИ: заявлено позов про стягнення в дохід державного бюджету  131 499 грн. економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали.

Представники відповідача в судовому засіданні та у відзиві на позов проти позовних вимог заперечували.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши представників сторін, суддя, -

встановив:

Державною інспекцією з контролю за цінами у Івано-Франківській області проведено перевірку дотримання правильності формування та застосування тарифів на платні послуги в Івано-Франківській міській санітарно-епідемологічній станції, а саме застосування фіксованих тарифів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.08.2003 року № 1351 «Про затвердження тарифів (прейскурантів) на роботи і послуги, що виконуються і надаються за плату установами та закладами державної санітарно-епідемологічної служби». Даною перевіркою, як вбачається з акту від 03.11.2006 року, складеному за її результатами, встановлено, що Санепідемстанція проводила понад фіксований рівень додаткові нарахування у вигляді податку на додану вартість у період з 01.11.2005 року по 30.04.2006 року, що є збільшенням розмірів, затверджених Постановою цін (тарифів), і відповідно, порушенням ст.ст. 13,14 Закону України «Про ціни та ціноутворення», внаслідок чого, на думку, Інспекції, позивачем необгрунтовано одержано виручку на суму 43 833  грн.

За результатами проведеної перевірки Державною інспекцією з контролю за цінами в Івано-Франківській області було прийнято рішення від 08.11.2006 року № 71 про застосування до Івано-Франківської міської санітарно-епідемологічної станції економічних санкцій, а саме: вилучення в дохід держбюджету 43 833 грн. необгрунтовно одержаної виручки та 87 666 грн. штрафу.

Державною інспекцією з контролю за цінами в Івано-Франківській області було направлено Івано-Франківській міській санітарно-епідемологічній станції претензію від 08.11.06р. за вих.№ 8/1070-в із вимогою сплатити 131 499 грн. економічних санкцій в дохід державного бюджету, у відповідь на яку остання надіслала заперечення від 21.11.2006р. № 01-23/1630/19, в якій претензію не визнала.

Тому Державна інспекція з контролю за цінами в Івано-Франківській області звернулась до суду із позовом про стягнення в дохід державного бюджету 131 499 грн. економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін ( 43 833 грн. необгрунотованої виручки та  87 666 грн. штрафу).

Державна інспекція з контролю за цінами в Івано-Франківській області в позовні заяві вказує, що Івано-Франківська міська санітарно-епідемологічна станція своїми діями порушила ст. 35 Закону України "Про санітарно-епідемологічнц служб" та постанову КМУ від 27.08.2003р. № 1351 "Про затвердження тарифів (прейскурантів) на роботи і послуги, що виконуються і надаються за плату установами та закладами державної санітарно-епідемологічної служби". При цьому інспекція зазначала, у затверджених КМУ тарифах на послуги, що надаються за плату закладами санітарно-епідемологічної служби, податок на додану вартість в розмірі 20 відсотків окремим рядком понад тариф не виділено і даний податок вже було включено КМУ до складу тарифів, тобто тариф визначався з урахуванням податку на додану вартість. Як доказ на неведене інспекція посилалась на лист МОЗ України від 18.03.05р., яке на виконання доручення КМУ від 20.01.2005р. надало Держінспекції ряд дкументів.

Івано-Франківська міська санітарно-епідемологічна станція, в свою чергу, проти позову заперечувала, вказуючи на те, що санстанція правомірно включала податок на додану вартість за ставкою 20% до складу цін на платні послуги, надані нею, протягом листопада 2005 року –квітня 2006 року на підставі роз»яснення ДПА України від 15.09.03р., за змістом якого при здійсненні операцій з надання зазначених послуг до законодавчо визначеної ціни необхідно додавати податок на додану вартість. Дане роз»яснення було надано ДПА України на підставі запиту МОЗ України. Також зазначала, що листом від 15.12.06р. ДПА України додатково повідомила про необхідність санепідемустановами України включення податку на додану вартість при наданні санітарно-епідемологічних послуг, оскільки тарифи визнано Постановою КМУ без урахувань цього податку.

Водночас Івано-Франківська міська санітарно-епідемологічна станція подала позов до суду про визнання недійсним рішення Державної інспекції з контролю за цінами в Івано-Франківській області за № 71 від 08.11.06р.

За поданою заявою ухвалою суду від 12.01.2007р. порушено провадження у справі № А-5/2.

В процесі розгляду справи № А-5/2 суд дійшов висновку, що при справлянні плати за надання послуг у сфері забезпечення санітарного і епідемічного благополуччя розмір цієї плати збільшується на суму податку на додану вартість, а тому відсутні передбачені законом підстави для застосування до санстанції санкцій за порушення державної дисципліни цін.

Такого висновку суд дійшов, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про ціни та ціноутворення»вільні ціни і тарифи встановлюються на всі види продукції, товарів і послуг, за винятком тих, по яких здійснюється державне регулювання цін і тарифів.

Згідно з ст. 8 вищевказаного Закону, державне регулювання цін і тарифів здійснюється шляхом встановлення: державних фіксованих цін (тарифів), граничних рівнів цін (тарифів) табо граничних відхилень від державних фіксованих цін і тарифів; введення Урядом України інших методів державного регулювання.

За змістом ст.35 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення»оплата послуг у сфері  забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя, що не відносяться до медичної допомоги населенню здійснюється за тарифами та прейскурантами, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 27.08.2003 року № 1351 «Про затвердження тарифів (прейскурантів) на роботи і послуги, що виконуються і надаються за плату установами та закладами державної санітарно-епідемологічної служби»визначено тарифи на роботи і послуги, що виконуються і надаються за плату установами і закладами державної санітарно-епідеміологічної служби.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст.92 Конституції України виключно законами України встановлюється система оподаткування, податки і збори. Принципи побудови ситеми оподаткування в Україні, види податків і зборів (обов’язкових платежів) до бюджетів всіх рівнів та до державних цільових фондів, а також права, обов’язки, і відповідальність платників визначається Законом України «Про систему оподаткування», яким передбачено, що ставки, механізм справляння податків і зборів(обов’язкових платежів), і пільги щодо оподаткування можуть встановлюватись або змінюватись тільки законами про оподаткування (ч.3 ст.1 Закону).

Платники податку на додану вартість, об’єкти, база та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій тощо, визначаються Законом України «Про податок на додану вартість».

Згідно з пунктом 3.1 зазначеного Закону операції платників податку з продажу товарів (робіт, послуг) на митній території України є об’єктом оподаткування.

За пунктом 6.1 Закону України «Про податок на додану вартість» об»єкти оподаткування, визначені ст.3 цього Закону, за винятком операцій, звільнених від оподаткування, та операцій, до яких застосовується нульова ставка згідно з цим Законом, оподатковуються за ставкою 20 відсотків.

П. 4.1 ст.4 цього ж Закону передбачено, що база оподаткування операцій з продажу товарів (робіт, послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними або регульованими цінами (тарифами) з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обов»язкових) платежів, за винятком податку на додану вартість, що включаються в ціну товарів (робіт, послуг) згідно з законами України з питань оподаткування. До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу в зв»язку з компенсацією вартості товарів (робіт, послуг), проданих (виконаних, наданих) таким платником податку.

Крім того, за змістом підпункту 1.4.2 Закону України «Про порядок погашень зобов»язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»податковими роз»ясненнями вважаються будь-які відповіді контролюючого органу на запити зацікавлених осіб чи питань оподаткування. Роз»яснення окремих положень податкового законодавства надаються контролюючиими органами у порядку, визначеному відповідним центральним (керівним) органом контролюючого органу, виходячи із положень підпункту 4.4.1 цього пункту, принципів оподаткування, викладених у Законі України «Про систему оподаткування», та економічного змісту податку, збору (обов»язкового платежу), який розглядається.

Оскільки порядок та розмір сплати санстанцією податку на додану вартість при наданні платних санітарно-епідемічних послуг є питанням оподаткування, ДПА України було надано роз»яснення, за змістом якого, при здійсненні операцій з надання зазначених послуг до законодавчо визначеної ціни необхідно додавати податок на додану вартість.

Постановою від 17.04.07р. по справі № А-5/2 суд вирішив визнати нечинним рішення Державної інспекції з контролю за цінами в Івано-Франківській області за № 71 від 08.11.06р.

Виходячи з наведеного в позові слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 161-163  Кодексу адміністративного судочинства України  , суд

ПОСТАНОВИВ:

в позові відмовити.

На постанову господарського суду, яка не набрала законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) постанови через місцевий господарський суд.

Виготовлено в АС "Діловодство суду"

20.04.07р.