СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12.04.07                                                                                 Справа № 16/80пн-ад.

Суддя  господарського суду Луганської області Шеліхіна Р.М.,  розглянувши матеріали позовної заяви  за позовом Управління Пенсійного фонду України в м. Брянці Луганської області, м. Брянка Луганської області

до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Бранці Луганської області,  м. Брянка Луганської області

про зобов'язання вчинити певні дії

в присутності представників сторін:

від позивача –Дюмін І.О., довіреність від 10.01.07 №109/07-08;

від відповідача –Стахова Т.П., головний спеціаліст, дов. від 10.01.07. №7;

В С Т А Н О В И В:

Суть спору: позивачем заявлено вимогу про зобов'язання відповідача вчинити дії по узгодженню та підписанню акта звірки витрат по особових справах  потерпілих Піщальнікова А.Ф. та Ізмайлова В.Є., яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на  виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання за період 2002-2006 років на загальну суму 16 710 грн. 94 коп.

В попередньому засіданні судом встановлено, що позивач підтримує позов в повному обсязі.

Відповідач відзивом від 16.03.07. №512 та доповненням до відзиву від 11.04.07. №607/04 на позовну заяву проти позову заперечує з підстав порушення позивачем встановленого порядку щодо підписання актів звіряння, оскільки позивачем було пред’явлено до узгодження та підписання витрати за період п’яти років, тоді як акти звіряння сторони повинні підписувати кожного місяця. Крім того, відповідач вказує на вирішення цього спору у добровільному порядку в січні місяці 2006 року, про що сторони підписали протокол від 31.01.06. №2.

Сторони примирення не досягли.

Враховуючи вищевикладене, повно, всебічно і об’єктивно дослідивши матеріали та обставини справи,  вислухав представників сторін, оцінивши надані сторонами докази своїх вимог і заперечень до суті спору, їх  належність, допустимість, достовірність кожного  окремо і у сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсійне забезпечення громадян здійснюється органами ПФУ, статтею 81 цього закону передбачено, що призначення та виплата пенсій, у тому числі й виплата пенсій по інвалідності внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання, здійснюється органами Пенсійного Фонду України.

Згідно з вимогами Закону України «Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»обов’язок відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров’я або в разі його смерті при настанні страхового випадку, покладено на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань (відповідач).

Правилами Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності»(стаття 7) встановлено, що органи Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві (відповідач), починаючи з 01.04.2001 року, зобов’язані відшкодовувати органам Пенсійного Фонду України (позивач) витрати на виплату пенсій у зв’язку з пошкодженням здоров’я та втратою годувальника.

Сумісною постановою правління Пенсійного Фонду України та правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 04.03.03. №5-4/4 затверджено «Порядок відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному Фонду України витрат, пов’язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання»(далі за текстом –Порядок), що встановив механізм погодження та відшкодування таких витрат.

Пунктом 5 Порядку визначено, що органи ПФУ щомісячно до 10 числа місяця, наступного за звітним, на підставі списку осіб, яким виплачено пенсії  по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв’язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, та списку померлих осіб, які отримували пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, проводять з відділенням Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України звірку витрат по особових справах потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності та до 15 числа місяця, наступного за звітним, подають його відповідним головним управлінням ПФУ та ФССВНВП. Головні управління сторін за справою узагальнюють і узгоджують довідку про відшкодування Пенсійному Фонду України витрат.

Матеріали справи свідчать про порушення позивачем встановленого Порядку: протягом п’яти років, з яких Порядок діє з 16 травня 2003року, позивач не звертався з вимогою до відповідача про відшкодування витрат на виплату пенсій по інвалідності, тоді як акт узгодження (звірення) витрачених позивачем грошових коштів він повинен був складати кожного місяця до 10 числа місяця, наступного за звітним, та звертатися до відповідача з вимогою про складання актів. Позивач порушив встановлений Порядок, у зв’язку з чим у суду відсутні підстави зобов’язати відповідача вчинити дії по узгодженню або підписанню актів звірення, адже така вимога суперечить закону. Відповідно до норми ст.19 Основного закону держави –Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, суд дійшов висновку про правомірність доводів відповідача, викладених у доповненні до відзиву від 11.04.07. №607/04, щодо пропуску позивачем строку на звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права, встановленого ст.99 КАС України, що є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст.94 КАС України суд не вирішує питання про розподіл судових витрат, оскільки позивач звільнений від їх сплати.

На підставі викладеного, ст.19 Конституції України, керуючись ст. ст. 2, 17, 87, 94, 98, 99,157,158 –163, ст.167 Кодексу адміністративного судочинства України,   суд

П О С Т А Н О В И В :

1.          Відмовити у позові.

Постанова  набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано.

Постанову складено у повному обсязі та підписано 17.04.2007р.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява.  Обґрунтування  мотивів  оскарження  і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява  про  апеляційне  оскарження  та  апеляційна  скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява  про  апеляційне  оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення,  а в разі   складення   постанови  у  повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу -  з  дня  складення  в  повному  обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                     Р.М. Шеліхіна