РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" квітня 2007 р.
Справа № 2/95-1294

Господарський суд Тернопільської області

у складі

Розглянув справу

за позовом  Прокурора м. Тернополя бул. Шевченка, 7, м. Тернопіль,46000    в особі Державної акціонерної компанії ДАК "Хліб України"      в особі Дочірнього підприємства ДАК "Хліб України" Тернопільського комбінату хлібопродуктів вул. Гайова, 21, м. Тернопіль,46000

до  Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Зірка" с. Дмухівці,Козівського району, Тернопільської області,47683

про  стягнення  11936 грн 20 коп заборгованості.

За участю представників сторін:

прокурора: Шокало А.М. - посвідчення №57 дійсне до 03.10.2011р.

позивача:

відповідача:

Суть справи: Справа розглядається з участю помічника прокурора м. Тернополя - Шокало А.М.

Керуючись ч.3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України прокурор в позовній заяві №1766 від 15.03.2006р.  визначив, на підставі якого законодавства подається позов; в чому саме порушуються матеріальні інтереси держави; обґрунтував необхідність її захисту та зазначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Тому у відповідності до ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України слід вважати, що прокурор з вимогами, викладеними в позові, звернувся до господарського суду в інтересах держави на підставі покладеного на нього п.2 ст. 121 Конституції України представництва.

Відтак, суддя порушив провадження у справі та прийняв позовні матеріали до розгляду.

Прокурор пред'явив позов про стягнення 11936 грн. 20 коп.  із них10931 грн. 56 коп. - вартість послуг по зберіганню пшениці наданих позивачем відповідачеві на підставі договору "Про заставу, закупку зерна та відповідальне зберігання заставного зерна" за №03/10-з від 17.08.2004р.  та 1004 грн. 54 коп. пені за неналежне виконання грошових зобов'язань.

Відповідач позов не визнає , посилаючись на те, що зерно позивачу він поставив згідно спотового біржового контракту №01/3-Т  від 17.08.2004р. він передав у власність пшеницю, а ДП ДАК "Хліб України " оплатив її. Стверджує, що пшениця не була у позивача на зберіганні, тому вартість послуг за зберігання він не повинен платити. Договір №03/10-з   підписаний під впливом обману.. Договір №03/10-з від 17.08.2004р.  складений з порушенням Закону України "Про державну підтримку сільського господарства України". Просить в позові відмовити.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника прокуратури і  приймаючи до уваги, що:

1)  Відповідно  до договору "Про заставну закупку зерна та відповідальне збереження заставного зерна№03/10-3 від 17.08.2004р відповідач передав позивачеві 298 тон пшениці 6 класу на суму 125160 грн.,  що підтверджено товарними накладними №25 від 06.06.2004р. , №31 від 07.08.2004р. , №37 від 09.08.204р, №38 від 09.08.2004р., №39 від 09.08.2004р, №41 від 09.08.2004р., №42 від 10.08.2004р., №№43,44,45,46,47 від 10.08.2004р., №№48,49,50,51,52,53,54,55 від 11.08.2004р., №61 від 13.08.2004р, №63 від 11.08.2004р, №№69,71 від 12.08.2004р., №№73,74,75,76,77,78,79,80,81,82,83,84,85 від 14.08.2004р., №№86,87,88 від 15.08.2004р.  підписаними представниками сторін, подвійним складським свідоцтвом на зерно. Складське свідоцтво  (частина А) від 17.08.2004р. та подвійним складським   свідоцтвом на зерно. Заставне свідоцтво (частина Б) від 17.08.2004р. , підписаними директорами сторін, підписи яких скріплені печатками; актом звірки розрахунків станом на 01.03.2006р. підписаним бухгалтером відповідача, підпис якого скріплений печаткою.

Пунктом 1.5 договору №03/10-3 від 17.08.2004р.  сторони  узгодили вартість надання послуг по зберіганню. 1 тонни пшениці 6 грн. 60 коп. за місяць з ПДВ.

Позивач стверджує, що на протязі з 01.09.2004р. по 01.03.2005р. він пшеницю зберігав в якості відповідаючій стандартам, підтверджуючи даний факт реєстрами товару прийнятого на зберігання №383/10 від 15.08.2004р, №383/1 від 17.08.2004р., №383/2 від 17.08.2004р.

Однак  вартість послуг по зберіганню наданих відповідачеві останній йому не перерахував.

Відповідач не представив доказів виконання ним взятих на себе договірних зобов'язань по відшкодуванню вартості послуг на суму 10931 грн. 56 коп.

Тому з врахуванням ст.33 Господарського процесуального кодексу України слід вважати, що за відповідачем перед позивачем рахується борг в сумі 10931 грн. 56 коп. Що є порушенням ст.ст.526,527,946,947,956 Цивільного кодексу України.

Тому позовні вимоги позивача в частині стягнення 10931 грн. 56 коп. слід визнати обґрунтованими і вони підлягають задоволенню.

2) Ст. 1 Закону України  "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань " передбачає, що платники грошових коштів сплачують  за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Отже, пеня стягується тільки при наявності в договорі відповідальності за прострочення платежу.

В договорі №03-10з від 17.08.2004р. не зазначено сплату пені за неналежне виконання грошових зобов'язань.

В п.4.2 відсутня відповідальність за невиконання п. 3.11 договору (відповідальність за несплату до 5 числа плати за зберігання).

Крім того, в позові не зазначено за який період стягується пеня та в справі відсутній розрахунок пені.

При таких обставинах позовні вимоги в частині стягнення 1004 грн. 64 коп. слід  визнати необґрунтованими і вони не підлягають задоволенню.

3) При розгляді справи враховувалось:

а) Виконуючи умови ст. ст.  3.9; 3.11 договору №03/10-3 від 17.08.2004р. позивач оплатив відповідачеві вартість заставленого зерна в сумі 125160 грн., що підтверджено платіжним дорученням №777 від 31.08.2004р. В даному розрахунковому документі конкретизовано, що зерно заставлено по договору №03/10-3 від 17.08.2004р. (свідоцтво АБ 015324) .

б) підписавши акт звірки розрахунків станом на 01.03.2006р. відповідач тим самим визнав борг по договору №03/10-3 від 17.08.2004р. (по договору по якому зерно прийнято на зберігання).

в) в накладних, по яких відповідач передав пшеницю позивачеві зроблена позначка "в рахунок заставлених операцій із зерном" (п. 3.2 договору №03-10/3 від 17.08.2004р.)

Відтак, сам відповідач в накладних зазначив конкретно по якому договору здається зерно.

г) договір "Про заставну закупку зерна та відповідальне зберігання заставного зерна" №03/10-3 від 17.08.2004р. заключений на виконання вимог Закону України "Про зерно та ринок зерна"; Постанов Кабінету Міністрів України №625 від 12.05.2004. , №164 від 07.02.2003р. , №876  від 07.07.2004р.

Умови договору відповідають вимогам п. 7  Порядку здійснення заставних операцій із зерном, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №164 від 07.02.2003р.

Відтак слід вважати, що позивач та відповідач в законному порядку заключили договір зберігання, в якому передбачили витрати з приймання, зберігання, відвантаження, страхування і переробки зерна з інтервенційного фонду.

д)  відповідач стверджує, що зерно пшениці в кількості 298 тон на суму 125160 грн. він здав позивачеві у власність 17.08.2004ро., тому сплачувати за зберігання зерна, яке не є його власністю він не може.

В підтвердження свого заперечення відповідач не представив товарні накладні по яких позивач одержував від нього у власність зерно пшениці, розрахункові документи по яких позивач сплатив вартість пшениці придбаної на біржових торгах.

Також не представив доказів, що він звертався до позивача сплатити  вартість переданого йому по акту приймання передачі від 17.08.2004р. зерна пшениці.

Якщо у відповідача є документи підтверджуючі обґрунтованість його заперечень то він вправі звернутися в суд з позовом про відшкодування вартості одержаного позивачем від нього зерна пшениці 298 тон на суму 125160 грн.   (т.я. це позови по окремих договорах)

е) відповідач не представив доказів того, що він звертався в суд з позовною заявою про визнання договору №03/10з від 17.08.2004р. недійсним, т.я. він заключений під впливом обману (ст. 230Цивільного кодексу України)

Договір №03/10-з  від 17.08.2004р. на час розгляду справи є дійсним, по ньому надавались послуги (виконувались дії) тому виходячи з його умов суд виносить рішення.

Аналогічна ситуація і з тим, що відповідач стверджує - договір не відповідає вимогам закону . Однак знову він не представив доказів звернення в суд про визнання його недійсним (ст. ст. 203,215 Цивільного кодексу України)

4) Згідно п.40 Інструкції про порядок обчислення та справляння державного мита, видатки по державному миту слід покласти на відповідача.

5) Відповідно до ст.ст.44,47-1 Господарського процесуального кодексу України постанови Кабінету Міністрів України №411 від 29.03.02р., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу пов'язані з розглядом даної справи в сумі 118 грн. покласти на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.82,84,85,116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов прокурора задоволити частково.

2. Стягнути  з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Зірка", с. Дмухівці,Козівського району, Тернопільської області, (код 30828611):

- на користь Дочірнього підприємства ДАК "Хліб України" Тернопільського комбінату хлібопродуктів,вул. Гайова, 21, м. Тернопіль (код 00095615) суму 10931 грн. 56 коп. -  за зберігання;

- в доход державного бюджету України 102 грн. державного мита;

- на користь ДП "Судовий інформаційний центр" р/р 0001 у ВАТ" Банк Універсальний" м. Львів МФО 325707 за надані послуги -118 грн.

Видати накази.

3. В частині стягнення 1004 грн. 64 коп. відмовити.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення 04 квітня 2007 року через місцевий господарський суд.

Суддя