ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

08.02.2007
Справа №2-19/18688-2006А

За позовом – Суб'єкта підприємницької діяльності – фізичної особи Халілова Сервера Юсуповича (російською мовою Халилова Сервера Юсуповича), с.Ніжньогірский АР Крим

До відповідача – Державна податкова інспекція в Нижньогірському районі, с.Ніжньогірский АР Крим

Про визнаня дій протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення

Суддя Мокрушин В.І.

Секретар Сидельова І.І.

П Р Е Д С Т А В Н И К И :

Від позивача –Власенко Ю.П., представник, довіреність № 2-2257 від 05.08.2004 року

Від відповідача – Грязнова Г.М., представник, довіреність № 45/8/10-0 від 09.01.2007 року

Суть спору:

Позивач звернувся до Господарського суду Автономної Республіки Крим із адміністративним позовом про визнаня дій державної податкової інспекції протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Ніжньогірському районі  № /1 від 22.05.2006 року. Позовні вимоги мотивовані тим, що дії відповідача про проведенню перевірки були противправними, а також винесенне рішення не відповідає діючому законодавству.

Відповідач надав відзив на позов, позовних вимог не визнав, просив у задоволенні позову відмовити.

Провадження по справі здійснювалося відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України.

Представники сторін відмовилися від послуг перекладача.

Відповідно до ст.9, 10 Конституції України, ст.9 Європейської хартії регіональних мов (ратифікована Законом України від 15.05.2003 року № 802), ст.3 Декларації прав національностей України (від 01.11.1991 року № 1771), ст.10 Закону України «Про судоустрій» (від 07.02.2002 року № 3018), ст.18 Закону України «Про мови» (від 28.10.1989 року № 8312), ст.10, 12 Конституції Автономної Республіки Крим (Закон України від 23.12.1998 року № 350), ст.15 Кодексу адміністративного судочинства України та клопотанням представників сторін вони давали пояснення по справі на російській мові.

Відповідно до ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України, п.2-1 Прикінцевих положень  Кодексу адміністративного судочинства України фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася.

Відповідно до ст.130 Кодексу адміністративного судочинства України перед початком слухання справи представникам сторін була вручена пам’ятка про права та обов’язки сторін.

Розглянув матеріали справи,  суд –

В С Т А Н О В И В :

Халілов Сервер Юсупович (російською мовою Халилов Сервер Юсупович) зареєстрований у якості суб’єкта підприємницької діяльності – фізичної особи Нижньогірською районною державною адміністрацією 240.09.1997 року, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію (а.с.10).

Згідно із ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Відповідно до п.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача – орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до п.2 ст.8 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями) суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав і основних свобод людини (ратифікована Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Попередні положення, однак, ніяким чином не обмежують право держави запроваджувати такі закони, які, на її думку, необхідні для здійснення контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків або інших зборів чи штрафів.

Відповідачем – Державною податковою інспекцією в Нижньогірському районі 09.05.2006 року на підставі направлення на перевірку № 30 від 06.05.2006 року (а.с.26) проведена перевірка по контролю за здійсненням розрахункових операцій суб'єктом підприємницької діяльності – фізичної особи Халіловим Сервером Юсуповичем (російською мовою Халилов Сервер Юсупович), про що складений акт (а.с.11-14, 23-25).

Відповідно до акту відповідач встановив порушення позивачем вимог Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (№ 1776 від 01.06.2000 року із змінами та доповненнями). У графі заперечення до акту перевірки позивач зробив запис, що були перерахована кошти як його так і іншого суб'єкту підприємницької діяльності.

Існування поряд з позивачем іншого суб'єкту підприємницької діяльності у місті проведення перевірки підтверджується також матеріалами справи (а.с.5, 6, 7, 8).

На підставі вказаного акту відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № /0 від 22.05.2006 року (а.с.9).

Відповідно до вказаного повідомлення-рішення до позивача застосовано фінансові санкції у сумі 345,0 грн. Підставою прийняття рішення вказано порушення позивачем п.2, 13 ст.3, ст.22 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (№ 1776 від 01.06.2000 року із змінами та доповненнями).

Згідно із ст.2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (№ 1776 від 01.06.2000 року із змінами та доповненнями) фінансова санкція - грошова сума, що стягується за порушення вимог цього Закону з суб'єктів підприємницької діяльності за місцем їх реєстрації до відповідного місцевого бюджету.

Згідно із п.1 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (№ 1776 від 01.06.2000 року із змінами та доповненнями) суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні   послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний  режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

Згідно із п.2 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (№ 1776 від 01.06.2000 року із змінами та доповненнями) суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні   послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.

Згідно із п.13 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (№ 1776 від 01.06.2000 року із змінами та доповненнями) суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані забезпечувати відповідність сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів,  яка зазначена в денному звіті реєстратора розрахункових операцій, а у випадку використання розрахункової  книжки  -  загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня.

Згідно із ст.22 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (№ 1776 від 01.06.2000 року із змінами та доповненнями) у разі невідповідності суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів,  яка зазначена в денному звіті, а у випадку використання розрахункової книжки – загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня, до суб'єктів   підприємницької діяльності застосовується фінансова санкція у п'ятикратному розмірі суми, на яку виявлено невідповідність.

Згідно із п.1 ст.17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (№ 1776 від 01.06.2000 року із змінами та доповненнями) за порушення вимог цього  Закону  до  суб'єктів підприємницької  діяльності, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів  державної податкової служби України застосовуються фінансові санкції у п'ятикратному розмірі вартості проданих товарів (наданих послуг), на які виявлено невідповідність - у разі проведення розрахункових операцій на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг), у разі непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій, у разі  нероздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової  книжки.

Згідно із ст.11-1 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» (від 04.12.1990 року № 509 із змінами та доповненнями) позаплановими вважаються перевірки податкових органів, визначених Законами України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (№ 1776 від 01.06.2000 року із змінами та доповненнями) та «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (від 19.12.1995 року № 481/95-ВР із змінами та доповненнями).

Перевірка проводилася представниками відповідача на підставі направлень на проведення перевірки № 30 від 06.05.2006 року. Тобто у представників податкової інспекції були повноваження на проведення перевірки.

Відповідно до позовної заяви С.Ю.Халілова обидві каси знаходяться у одному місці: за барною стойкою (а.с.2).

Відповідно до пояснень позивача до акту перевірки була перерахована також каса іншого суб'єкта  підприємницької діяльності.

З пояснень свідків суду не вдалося встановити факт перерахування коштів іншого суб'єкта  підприємницької діяльності, оскільки ці пояснення не відповідають одне одному. Жоден з свідків не надав доказів застосування фізичного або морального впливу з боку працівників податкової інспекції на позивача.

Суду не вдалося з'ясувати з якої причини інший суб'єкт підприємницької діяльності Халілов Е.Ю. нібито дав можливість перерахувти касу, кошти в якої належать йому як суб'єкту  підприємницької діяльності.

Окрім того, відповідно до пояснень представника відповідача податкове повідомлення-рішення № /1 від 22.05.2006 року відповідаче не приймалося, а приймалося податкове повідомлення-рішення № /0 від 22.05.2006 року.

Вивчивши матеріали справи суд дійшов висновку про необгрунтованість вимог позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.17,  18, 70, 76, 86, 162 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями), суд

П О С Т А Н О В И В :

·          У задоволенні адміністративного позову відмовити.

·          Постанову направити сторонам замовленою кореспонденцією.

Постанова може бути оскаржена у апеляційному порядку відповідно до ст.185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вступна та резолютивна частина Постанови проголошена у судовому засіданні 08.02.2007 року у 12 год. 30 хв.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Мокрушин В.І.