СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22.02.07                                                                                 Справа № 8/34ад.

Суддя  господарського суду Луганської області Середа А.П.,  розглянувши матеріали справи за позовом

Державної інспекції  з контролю за цінами у Луганській області, місто Луганськ,

до Комунального теплопостачаючого підприємства «Алчевськтеплокомуненерго», місто Алчевськ,

про стягнення 124008 грн. 72 коп.,

при секретарі судових засідань Качановській О.А.,

в присутності представників сторін:

від позивача –Сердюков А.П. –заступник начальника відділу, - довіреність №34-03/400 від 05.02.07 року;

від відповідача  –не прибув, -

в с т а н о в и в :

суть спору: позивачем заявлено вимогу про стягнення  з відповідача  економічних санкцій у  сумі  124008 грн. 72 коп., застосованих до нього на підставі рішення Державної інспекції з контролю за цінами у Луганській області №17 від 07.02.05 року.

Відповідно до ст. 111 Кодексу адміністративного судочинства України (далі –КАСУ) попереднє судове засідання призначене та фактично відбулося 06.02.07 року.

Відповідач до цього засідання не прибув.

Представником позивача заявлено  клопотання про відмову від здійснення   фіксації судового процесу технічними засобами, яке не суперечить вимогам ст.41 та пункту 2-1 розділу УІІ „Прикінцеві та перехідні положення” КАС України, а тому його задоволено судом.

У судовому засіданні він позов підтримав у повному обсязі.

Відповідач відзив на позов та витребувані судом документи не надав, позов не оспорив, до судового засідання не прибув, хоча належним чином двічі повідомлений про дату, час та місце судових слухань.

Суд дійшов висновку про належне повідомлення відповідача про дату, час та місце судових слухань з огляду на наступне:

1)згідно матеріалам справи, юридичною адресою відповідача є місто Алчевськ, вул. Леніна, 126  Луганської області;

2) 20.01.07 року  за вих. №96 та  08.02.07 року  за вих. №156 судом на цю адресу спрямовано ухвали  про призначення справи до судового слухання та судові повістки;

3)оператором поштового зв’язку до суду не повернуто ці письмові повідомлення;

4)згідно ст. 93 Цивільного кодексу місцезнаходженням юридичної особи  є адреса органу чи особи, які  відповідно до установчих документів юридичної особи або закону виступають від її імені, - судом саме на цю адресу було спрямовано вищеназвані поштові відправлення;

5)У зв’язку з викладеним суд керується частиною 1 пункту 132 Правил надання послуг поштового зв’язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.08.02 року №1155, -  в якому сказано:

поштові відправлення можуть бути повернені об’єктом поштового зв’язку за зворотною адресою у разі письмової заяви відправника,  письмової відмови адресата, смерті адресата (одержувача), неможливості вручення через відсутність адресата (одержувача) чи закінчення встановленого терміну зберігання.

Жодна з цих обставин матеріалами справи не доведена, а значить вищезгадані поштові відправлення отримані відповідачем.

6)крім того, згідно частині 7 ст. 19 Закону України від 15.05.2003р. № 755 –IV “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців” юридична особа щорічно, починаючи з наступного року з дати її державної реєстрації, протягом одного місяця зобов’язана подати (надіслати рекомендованим листом) державному реєстратору реєстраційну картку встановленого зразка про підтвердження відомостей про юридичну особу.

Очевидно, що відповідачем цю вимогу, яка охоплює собою також і його обов’язок повідомити про зміну свого місцезнаходження, - не виконано, оскільки згідно довідці серії АА №721557, виданій державним реєстратором виконавчого комітету Алчевської міськради Луганської області 23.01.07 року, будь-які зміни з моменту державної реєстрації підприємством до ЄДР не надавались.

З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що відповідача належним чином повідомлено про дату, час та місце судового слухання, а  тому, керуючись ст.ст.40,49,51, частиною 6 ст. 71 та ст. 86 КАСУ, розглянув справу за відсутності відповідача, - тобто на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши представника позивача, дослідивши обставини справи та додатково надані  матеріали,  суд  дійшов  наступного.

І.1.  28.07.1993 року управлінням економіки та ринкових відносин виконавчого комітету Алчевської міської ради Луганської області Комунальне теплопостачаюче підприємство «Алчевськтеплокомуненерго»(далі –КТП «АТКЕ», - відповідач),  ідентифікаційний код 02132266, зареєстроване в  якості суб'єкта підприємницької діяльності –юридичної особи, про що зроблено запис  №0010259.

Алчевською об’єднаною державною податковою інспекцією Луганської області підприємство взято на облік в якості платника податків.

2. В період з 04.01.05 року по 21.01.05 року  фахівцями Державної інспекції з контролю за цінами у Луганській області (далі –ДІКЦ, - позивач), на підставі посвідчення №04900 від 16.12.04 року, здійснено перевірку КТП «АТКЕ» щодо додержання ним у своїй діяльності державної дисципліни цін при встановленні та застосуванні тарифів на послуги теплозабезпечення на виконання доручення Кабінету Міністрів України від 01.10.02 року №10949/2к, а  також рішень  виконавчого комітету Алчевської міської ради №160 від 14.03.2000 року та від 30.10.01 року №900 «Про затвердження тарифів на послуги теплозабезпечення».

За результатами перевірки складено одноіменний акт №04900 від 21.01.05 року, згідно якому  зроблено висновок про те, що:

1)по 2-й групі споживачів (СШ №№3 та 5, ДЮКФП Алчевського відділу освіти)  належить здійснити перерахунок плати за послуги теплозабезпечення за опалювальний сезон жовтень 2003 року –квітень 2004 року на суму 69099,17 грн.;

2)населенню, яке отримує послуги теплопостачання від котельної «Східна», належить здійснити перерахунок на суму 107018,86 грн.;

3)на підставі ст. 14 Закону України  «Про ціни та ціноутворення»додатково отримана виручка у сумі 41336,24 грн., разом зі штрафом у розмірі 200% цієї суми, підлягає стягненню  на користь Державного бюджету.

Як вбачається з примірника акту, долученого до матеріалів справи, посадові особи відповідача з результатами перевірки не погодилися та відмовилися від його підписання.

3.На підставі цього акту 07.02.05 року ДІКЦ прийнято рішення №17 про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін, згідно якому за порушення вимог  постанови КМУ від 25.12.1996 року №1548 «Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів місцевого самоврядування щодо  регулювання цін (тарифів)»; рішення виконавчого комітету Алчевської міської ради від 30.10.01 року №900 «Про затвердження тарифів на послуги теплопостачання»та  на підставі ст. 14 Закону України «Про ціни та ціноутворення»у КТП «Алчевськтеплокомуненерго»підлягають вилученню на користь Державного бюджету:

виручка у сумі 41336,24 грн.;

штраф у сумі 82672,48 грн., -

а всього 124008,96 грн.

07.02.05 року рішення, разом з претензією №17 (вих. №34-24/337), спрямовано на адресу відповідача.

3.1.Як видно з матеріалів справи, це рішення відповідачем було оскаржено у судовому порядку.

03.03.05 року КТП «Алчевськтеплокомуненерго»звернулося з позовом до господарського суду Луганської області.

Рішенням  цього суду  від 14.04.05 року (справа №15/114н), залишеному без змін постановою Луганського апеляційного господарського суду від 05.07.05 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення обох вищеназваних судів  КТП «АТКЕ»05.07.05 року було оскаржено у касаційному порядку.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України  від 19.07.06 року всі попередні судові рішення по справі скасовано, справу спрямовано до господарського суду Луганської області на новий розгляд.

3.2.Постановою господарського суду Луганської області від 08.09.06 року (справа №14/391н-ад (15/114н)), залишеній без змін ухвалою Луганського апеляційного господарського суду від 14.11.06 року,  у задоволенні позову відмовлено.

Тобто ця постанова набрала чинності 14.11.06 року.

З урахуванням норми, викладеної у частині 1 ст. 72 КАСУ, суд вважає доведеним те, що:

адміністративно-господарські (економічні) санкції позивачем до відповідача застосовано законно та обґрунтовано;

їх застосовано у термін, передбачений ст. 250 Господарського кодексу України (далі –ГКУ), - тобто протягом шести місяців з дня виявлення та не пізніше одного року з дня вчинення;

їх сума становить 120008,72 грн., у тому числі:  безпідставно отримана виручка –413436,24 грн.,  штраф - 82672,48 грн.

3.3.В матеріалах справи відсутні будь-які докази про видачу судом  виконавчого документа щодо примусового виконання як судового рішення від 14.04.05 року, так і постанови суду від 08.09.06 року (з урахуванням дат винесення відповідних судових рішень Луганського апеляційного господарського суду по цих же справах); відсутні також докази фактичного виконання цих судових рішень.

Представник позивача у судовому засіданні пояснив, що ДІКЦ була позбавлена можливості звернутися до суду з приводу отримання виконавчого документа про примусове виконання як рішення від 14.04.05 року, так і постанови від 08.09.06 року, оскільки матеріали справи були відсутніми у господарському суду Луганської області (до повернення її на новий розгляд); в подальшому здійснювався новий розгляд цієї справи.

З урахуванням вищеназваних обставин він вважає, що ДІКЦ з позовом про примусове стягнення суми економічних санкцій звернулася в межах шестимісячного строку з дня  застосування економічних санкцій щодо відповідача (позовна заява №34-03/29 від 10.01.07 року; до суду надійшла 18.01.07 року), який він відраховує з 14.11.06 року –дати прийняття ухвали Луганського апеляційного господарського суду по справі №14/391н-ад (15/114н).

Досліджуючи цей довод позивача, суд погоджується з ним з огляду на наступне:

1)вищецитованою статтею 250 ГКУ встановлено, що адміністративно-господарські (у даному випадку –економічні) санкції можуть бути застосовані  протягом шести місяців з дня виявлення та не пізніше одного року з дня порушення суб’єктом  встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом;

2)що стосується поняття «застосувати», то суд керується тим, яке надано у Сучасному тлумачному словнику російської мови (Санкт-Петербург, видавництво «Норінт», 2001), в якому сказано:

застосувати –вжити, використати, здійснити будь-що на ділі, на практиці, -

тобто реально економічні санкції повинні бути застосовані у шестимісячний строк з дня прийняття рішення про їх застосування;

3)оскільки факт  наявності обставин, які перешкоджали застосуванню економічних санкцій до відповідача впродовж шести місяців з дня виявлення порушення та винесення відповідного рішення ДІКЦ, суд вважає доведеними (про що сказано вище у цій постанові), - то, далі,  він керується  наступним:

3.1)норми статтей 256-268 Цивільного кодексу України (щодо позовної давності) до цих правовідносин не можуть бути застосовані, оскільки згідно  частині 2 статті 1 цього Кодексу до майнових відносин,  заснованих на адміністративному чи іншому владному підпорядкуванні однієї сторони іншій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом;

3.2)даний спір розглядається за правилами КАСУ, а тому суд виходить з норми, викладеної у частині другій ст. 99 цього Кодексу, згідно якій для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У даному випадку законом (ст. 250 ГКУ) встановлено інший –піврічний з дня виявлення –строк  для застосування адміністративно-господарських санкцій.

Про це також говориться у частині третій статті 99 КАСУ: для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Аналогічна норма стосовно початку перебігу строку для звернення до суду викладена у частині 1 ст. 103 КАСУ, в якій сказано, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов’язано його початок.

Як вважає позивач, початком  перебігу строку  для його звернення з цим позовом до суду  є 14 листопада 2006 року – день набрання чинності ухвалою Луганського апеляційного господарського суду про залишення без змін постанови господарського суду Луганської області від 08.09.06 року по справі №14/391н-ад (15/114н), - яким спірне рішення про застосування адміністративно-господарських (економічних) санкцій залишено в силі.

Суд вважає доводи позивача у цій частині такими, що ґрунтуються на фактичних обставинах справи та на законі, а тому погоджується з ними.

На думку суду, механічне застосування у даному випадку правила ст. 250 ГКУ може  призвести до порушення принципів верховенства права та законності, закріплених у ст. ст. 8 та 19 Конституції України, а також ст.ст. 8, 9 КАСУ, та надати можливість стороні, щодо якої застосовано адміністративно-господарські санкції, уникнути відповідальності шляхом звернення до суду  з позовом про оспорювання рішення про застосування таких санкцій.

ІІ. З урахуванням викладеного, оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з таких підстав.

1.Право  ДІКЦ у Луганській області на здійснення перевірок стану додержання суб’єктами підприємницької діяльності вимог законодавства у сфері цін та ціноутворення передбачено  статтею 13 Закону України від 03.12.1990 року №507-ХІІ «Про ціни та ціноутворення»(далі –ЗУ №507-ХІІ) та п. 1  статті 11 Закону України від 04.12.1990 року №509-ХІІ „Про державну податкову службу в Україні” (далі –ЗУ №509-ХІІ).

2.Право на застосування штрафних санкцій щодо порушників ДІКЦ надано частиною 3 статті 13 та статтею 14 ЗУ №507-ХІІ, а також пунктом 11 статті 11 ЗУ №509-ХІІ.

Рішення про застосування до відповідача адміністративно-господарських (економічних) санкцій ДІКЦ прийнято у відповідності до вимог, викладених у частині 1 статті 14 ЗУ №507-ХІІ, де сказано, що вся необґрунтовано одержана підприємством, організацією сума виручки в результаті порушення державної дисципліни цін… підлягає вилученню в доход відповідного бюджету залежно від підпорядкованості підприємства, організації. Крім того, в позабюджетні фонди місцевих Рад стягується штраф у двократному розмірі необґрунтовано одержаної суми виручки. Вказані суми списуються з рахунків підприємств і організацій у банківських  установах за рішенням суду.

Право ДІКЦ на звернення до суду з позовом передбачено пунктом 11 ст. 11 ЗУ №509-ХІІ.

3.Спірні санкції застосовано у відповідності до чинного законодавства у загальній сумі 124008,72 грн.

4. Відповідач не сплатив їх до державного бюджету,  позовні вимоги не спростував.

Приймаючи до уваги те, що матеріалами справи підтверджено наявність у відповідача несплачених адміністративно-господарських (економічних) санкцій, а також факт його ухилення від їх сплати до бюджету, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до  повного задоволення.

Відповідно до ч. 2.ст.94 КАС України суд не стягує з відповідача судові витрати.

На підставі викладеного,  ст.ст. 13, 14 Закону України  від 03.12.90 року №507-ХІІ „Про ціни та ціноутворення»; ст. 11 Закону України від 04.12.90 року №509-ХІІ «Про державну податкову службу в Україні», керуючись ст.ст.94, 158-163 та 167 КАС України,  суд

п о с т а н о в и в :

1.Позов задовольнити у повному обсязі.

2.Стягнути з Комунального теплопостачаючого підприємства «Алчевськтеплокомуненерго», ідентифікаційний код 02132266, яке знаходиться за адресою: місто Алчевськ, вул. Леніна, 126 Луганської області, - на користь державного бюджету  міста Алчевська Луганської області, код 24046768, код виду платежу –23030300,  на р/р 0027 у ВДК місті Алчевську, МФО 804013, - економічні санкції у сумі 124008 (сто двадцять чотири тисячі вісім) грн. 72 коп.

Відповідно до частини 4 ст. 167 КАС України  за згодою представника позивача у судовому засіданні 22.02.2007 року оголошено тільки вступну та резолютивну частини постанови.

Постанова набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо такої заяви не буде подано.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення  постанови у повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу - з  дня  складення  в  повному обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанову у повному обсязі складено та підписано 26.02.2007 року.

Суддя                                                                                                          А.П.Середа