ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

19.02.2007
Справа №2-29/372-2007

За позовом – Товариства з обмеженою відповідальністю „Експрестур”, м.Ялта.

До відповідачів – 1. Сімеїзської селищної ради, смт.Сімеїз м.Ялта;

2. Фізичної особи - підприємця Черненко Олени Олегівни, м.Алупка.

Про визнання недійсним договору.

Суддя О.І. Башилашвілі

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача – Рогачов В.М. – директор.

Від відповідачів – 1. Савопуло Б.М. – представник, довіреність від 09.01.07р. №02-14/1;

2. Черненко О.О. – фізична особа – підприємець.

Сутність спору: ТОВ „Експрестур” звернулось до господарського суду АР Крим з позовом до відповідачів: 1. Сімїзської селищної ради, 2. фізичної особи - підприємця Черненко О.О. про визнання недійсним повністю договору тимчасового користування на умовах оренди земельної ділянки площею 0,0428 га за адресою: АР Крим, м.Ялта, смт.Понізовка, вул.Приморська,14 з земель Сімеїзської селищної ради, укладеного між Сімеїзською селищною радою з фізичною особою – підприємцем Черненко О.О. 03.04.2002р. під реєстром №2329 строком на 20 років для обслуговування спального будиночку.

Позовні вимоги мотивовані тим, що право користування земельною ділянкою, яка передана в оренду за спірним договором фізичній особі – підприємцю Черненко О.О., належить позивачу, та спірний договір оренди не відповідає Земельному Кодексу України, Закону України «Про оренду землі».

В обґрунтування позову позивач посилається на ст. 48 ЦК УРСР.

Відповідач - Сімеїзська селищна рада відзив на позовну заяву суду не надав, однак подав клопотання про зупинення провадження у даній справі до розгляду адміністративної справи за позовом фізичної особи – підприємця Черненко О.О. до Сімеїзської селищної ради, ТОВ „Експрестур” про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування про надання ТОВ «Експрестур» земельної ділянки.

Вказане клопотання судом не задоволено, оскільки позов по даній справі містить вимогу про визнання недійсним договору з посилання на ст. 48 ЦК УРСР, а по справі № 2-8/18594-2006А в порядку КАС України, оскаржується рішення органу власних повноважень.

Відповідач - фізична особа – підприємець Черненко О.О., також відзив на позов не представив, а подав клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду Севастопольським апеляційним господарським судом справи № 2-13/13626-2006А.

Вказане клопотання, також судом не задоволено, оскільки позивач представив суду Постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 08.02.2007р. по справі 2-13/13626-2006А, якою рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Справа розглядається за наявними у ній матеріалами у порядку ст.75 ГПК України.

В судовому засіданні оголошувалась перерва, розгляд справи відкладався в порядку ст. 77 ГПК України.

В продовжене судове засідання, відповідач - фізична особа – підприємець Черненко О.О. не з’явився, однак направив телеграму про відкладення розгляду справи.

Суд вважає, що в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення спору по суті, у зв’язку з чим суд відмовив в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд -

ВСТАНОВИВ:

Рішення від 15.03.2002р. №12 Сімеїзська селищна рада затвердила проект відводу земельної ділянки фізичній особі – підприємцю Черненко О.О., загальною площею 0,0428 га, для обслуговування спального будиночку, розташованого за адресою: смт. Понизівка, вул. Приморська,14, та передала Черненко О.О. цю земельну ділянку оренду строком на 20 років.

У виконання цього рішення між відповідачами у цій справі, укладений договір оренди земельної ділянки площею 0,0428 га, розташованої за адресою: смт. Понизівка, вул.Приморська,14.

З цього договору вбачається, що він укладений строком на 20 років.

Цей договір затверджений нотаріально та зареєстрований в реєстрі № 2329.

Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, у зв’язку з наступним.

Суд встановив, та цей факт не оспорюють відповідачі, що позивач є власником будівель та споруд бази відпочинку «Сувенір», розташованої за адресою: АР Крим, смт. Понизівка, вул. Приморська,14.

Рішенням від 11.12.2001р. № 19 Сімеїзська селищна рада надала позивачу в оренду для обслуговування бази відпочинку «Сувенір», земельну ділянку № 1 площею 4,7192 га у постійне користування та №2 – пляжну зону площею 0,3496 га у смт. Понизівка, вул. Приморська,14.

Рішенням від 19.06.2002р. у справі № 2-1/5357-2002, що набрало законної сили, господарський суд АР Крим зобов’язав Сімеїзську селищну раду видати ТОВ «Експрестур» державний акт на право постійного користування земельною ділянкою для обслуговування бази відпочинку «Сувенір».

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 26.08.2003р. у справі 2-1/2697-2003, що набрала законної сили, Республіканський комітет по земельним ресурсам, був зобов’язаний видати Ялтинському міському управлінню земельних ресурсів бланк державного акту на право постійного користування земельною ділянкою № 1 площею 4,7192 га, що розташована у смт. Понизівка, вул. Приморська,14.

Цією ж постановою суд зобов’язав Ялтинське міське управління земельних ресурсів видати Сімеїзьській селищній раді бланк державного акту на право постійного користування земельною ділянкою для ТОВ «Експрестур».

На підставі вказаної постанови Севастопольського апеляційного господарського суду АР Крим, позивачу виданий державний акт на право постійного користування земельної ділянки Серія ЯЯ № 000430.

З матеріалів справи вбачається, що господарський суд АР Крим постановою від 07.11.2006р. у справі № 2-13/13626 – 2006А, скасував рішення Сімеїзської селищної ради, на підставі якого був укладений спірний договір. Це рішення набрало законної сили.

Суд вважає не доцільним в рамках цього спору, розглядати питання наявності або відсутності у фізичній особи – підприємця Черненко О.О. права власності на спальний будиночок, оскільки цей об’єкт не є предметом спору у цій справі, крім того в матеріалах справи є судові рішення господарського суду АР Крим та Ялтинського міського суду з яких вбачається, що це питання вже розглядалося в інших судових процесах, чому дана належна правова оцінка.

Вивчивши положення спірного договору, суд прийшов до висновку, що він дійсно не відповідає вимогам законодавства, що підтверджується наступним.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі», істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням  її  розміру,  індексації,  форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Зі спірного договору вбачається, що у ньому не передбачені умови збереження стану об'єкта оренди, тобто відсутнє одне з суттєвих умов договору.

Так, на підставі ст. 30 Земельного Кодексу України в редакції 1992р., до позивача перейшло право на земельну ділянку на якій розташована база відпочинку «Сувенір», та про цей факт було відомо Сімеїзській селищній раді, що підтверджується її рішенням від 11.12.2001р. № 19.

Суд встановив, що позивач не давав своєї згоди Сімеїзській селищній раді на передачу земельної ділянки за спірним договором третім особам, при цьому спірний договір не містить у собі відомостей про існуючі обмеження щодо використання земельної ділянки, напроти п. 1.5 договору передбачає, що права третіх осіб на земельну ділянку відсутні.

Викладене свідчить про відсутність такої істотної умови, як - відомості про існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки.

Слід зазначити, що позивачем не здійснювалися дії, які є підставою для примусового припинення прав на земельну ділянку, вилучення або конфіскації земельної ділянки, та такі дії не здійснювалися відповідачем – Сімеїзською селищною радою.

Відповідно до ст. 152 Земельного Кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним  особам  рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Стаття 153 Земельного Кодексу України встановлює, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Пунктом 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України встановлено, що щодо цивільних відносин, яки виникли до вступу у силу вказаного кодексу, положення ЦК України застосовуються до тих прав та обов'язків, які виникли або продовжують існувати після вступу у силу цього кодексу.

Відносини за спірним договором виникли і продовжують існувати після набрання чинності ЦК України, а тому до них слід застосовувати положення цього Кодексу.

Частина ст.203 ЦК України передбачає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення  учасника  правочину  має  бути  вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про визнання угод недійсними” N 3 від 28.04.1978р., угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Згідно ч. 1 ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до п.3.2. Роз’яснень Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними” N 02-5/111 від 12.03.1999р., за загальним правилом угода, визнана недійсною, вважається такою з моменту її укладення.

Викладені вище обставини свідчать про те, що спірний договір, суперечить вимогам законодавства та порушує права власності позивача, тому підлягає визнанню недійсним з моменту укладення.

За правилами статті 49 ГПК України судові витрати суд відносить на відповідачів.

Керуючись ст. 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1.          Позов задовольнити.

2.          Визнати повністю недійсним з моменту укладення договір тимчасового користування на умовах оренди земельної ділянки площею 0,0428 га, розташованої за адресою: АР Крим, м.Ялта, смт.Понізовка, вул.Приморська,14 з земель Сімеїзської селищної ради, укладений між Сімеїзською селищною радою (АР Крим, смт. Сімеїз, вул. Радянська,38, код в ЄДРПО України 04367559) та фізичною особою – підприємцем Черненко Оленою Олегівною (АР Крим, м. Алупка, вул. Р. Люксембург,32, кв. 3, ідентифікаційний код ) 03.04.2002р., реєстровий номер №2329 строком на 20 років для обслуговування спального будиночку.

3.          Стягнути з Сімеїзської селищної ради (АР Крим, смт. Сімеїз, вул. Радянська,38, код в ЄДРПО України 04367559) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Експерстур” (АР Крим, м.Ялта, вул. Московська,3 код в ЄДРПО України 24693960) 42,50 грн. державного мита та 59,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

4.          Стягнути з фізичної особи – підприємця Черненко Олени Олегівни (АР Крим, м. Алупка, вул. Р. Люксембург,32, кв. 3, ідентифікаційний код ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Експерстур” (АР Крим, м.Ялта, вул. Московська,3 код в ЄДРПО України 24693960) 42,50 грн. державного мита та 59,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

5.          Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Башилашвілі О.І.