ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2007 р.
№ 20/344

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. –головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.

розглянув касаційну скаргу державного комунального підприємства “Торговий дім “Шевченківський”, м. Київ (далі –ДКП “Торговий дім “Шевченківський”)

на рішення господарського суду міста Києва від 20.06.2006 та

постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.11.2006

зі справи № 20/344

за позовом  товариства з обмеженою відповідальністю “Український клуб”,    м. Київ (далі - ТОВ “Український клуб“)

до ДКП “Торговий дім “Шевченківський”

про стягнення 833,37 грн.

Судове засідання проведено за участю представників:

ТОВ “Український клуб“ –Іжевського Л.В.

ДКП “Торговий дім “Шевченківський” –не з’явились.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

ТОВ “Український клуб” звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до ДКП “Торговий дім “Шевченківський” про стягнення заборгованості в сумі 883, 37 грн.

Рішенням названого суду від 20.06.2006 (суддя Палій В.В.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.11.2006 (колегія суддів у складі: суддя Капацин Н.В. –головуючий, судді Зеленін В.О., Малетич М.М.), позов задоволено повністю. Названі рішення попередніх судових інстанцій з посиланням на приписи статей 514, 516 та 526 Цивільного кодексу України (далі –ЦК України) мотивовано обов’язком відповідача сплатити новому кредитору заборгованість, що виникла  внаслідок невиконання відповідачем зобов’язання за договором купівлі-продажу.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України ДКП “Торговий дім “Шевченківський” просить скасувати оскаржувані рішення місцевого господарського суду і постанову суду апеляційної інстанції та прийняти нове рішення. Скаргу мотивовано порушенням судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, неповним з’ясуванням та недоведеністю обставин, що входять до предмету доказування у справі.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України належним чином повідомлено про час і місце розгляду скарги.

Перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Судовими інстанціями у справі встановлено, що:

- 04.02.2002 товариство з обмеженою відповідальністю “Група МДМ” (далі –ТОВ “Група МДМ”) та ДКП “Торговий дім “Шевченківський” уклали договір купівлі-продажу № 1553, відповідно до умов якого ТОВ “Група МДМ” (продавець) зобов’язується передати у власність ДКП “Торговий дім “Шевченківський” (покупець) товар, а покупець зобов’язується прийняти товар і  сплатити вартість товару на умовах, зазначених у договорі;

- відповідно до умов цього договору:

товар передається покупцеві партіями на підставі накладної, яка оформлюється згідно з замовленням. Замовлення на товар передається покупцем та приймається продавцем через представника продавця або по телефону (пункт 2.1);

після підписання представниками сторін накладної про приймання-передачу товару замовлення втрачає чинність, а накладна стає невід’ємною частиною цього договору;

покупець зобов’язується сплатити вартість переданого товару в повному обсязі з моменту передачі йому товару протягом 14 календарних днів у осінньо-зимовий період та 7 календарних днів у весняно–літній період (пункт 4.2);

- на виконання умов зазначеного договору продавець поставив ДКП “Торговий дім “Шевченківський” товар на загальну суму 658,72 грн. за товарно-транспортними накладними: від 13.02.2002 № 403730, від 13.03.2002  № 405179, від 20.03.2002 № 405703, від 17.04.2002 № 408324, від 11.05.2002     № 410310, від 05.06.2002 № 502412, від 01.07.2002 № 10200098 та від 15.07.2002 № 10200196. На цих накладних міститься  відтиск штемпеля ДКП “Торговий дім “Шевченківський”, а в матеріалах справи знаходиться довіреність серії МАЙ № 165851 від 13.02.2002 на одержання товарно-матеріальних цінностей, яка видана відповідачем зі справи гр. Некрячу В.Б.;

- у встановлений строк відповідач не сплатив вартість товару та повернув частину товару за зворотною накладною від 28.05.2002 № 502757 на суму 19, 50 грн.;

- 12.02.2004 ТОВ “Український клуб” (новий кредитор) та ТОВ “Група МДМ” (первісний кредитор) уклали договір уступки вимоги (цесія) № 443 відповідно до умов якого первісним кредитором було передано, а новим кредитором одержано право вимагати від ТДК “Торговий дім “Шевченківський” сплати суми заборгованості за договором купівлі-продажу  від 04.02.2002 № 1553 у розмірі 639,22 грн., право вимагати відшкодування всіх збитків, які виникли в результаті непогашення заборгованості боржником, та інші права, які належать кредитору згідно з основним договором у повному обсязі;

- три відсотки річних від простроченого позивачем грошового зобов’язання складають 5, 93 грн., а збитки від інфляції - 186, 62 грн.;

- новий кредитор направив на адресу боржника повідомлення про заміну кредитора в зобов’язанні.

Причиною виникнення спору в даній справі стало питання щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача вартості поставленого товару з урахуванням штрафних санкцій.

За загальними умовами виконання зобов’язання, передбаченими статтею 526 ЦК України, зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Кредитор у зобов’язанні може бути іншою особою –новим кредитором  з підстав передбачених статтею 512 ЦК України, зокрема, за договором уступки права вимоги.

Згідно з приписами статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 516 ЦК передбачено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, судові інстанції правомірно дійшли висновку про необхідність стягнення заборгованості з відповідача.

Доводи касаційної скарги не спростовують зазначеного висновку та не можуть бути взяті до уваги, оскільки  скаржником не наведено переконливих доводів щодо порушення попередніми судовими інстанціями правил оцінки доказів у встановленні фактичних обставин  даної справи.

Касаційна ж інстанція згідно з частиною другою статті 1117 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Таким чином, визначених законом підстав для скасування оскаржуваних судових рішень не вбачається.

Керуючись статтями 1119 - 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду міста Києва від 20.06.2006 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.11.2006 зі справи № 20/344

залишити без змін, а касаційну скаргу державного комунального підприємства “Торговий дім “Шевченківський”  –без задоволення.

Суддя
В.Селіваненко

Суддя
І. Бенедисюк

Суддя
Б.Львов