СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

26 січня 2007 року

Справа № 2-22/12271-2006А

Севастопольський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді
Волкова К.В.,

суддів
Дугаренко О.В.,

Фенько Т.П.,

секретар судового засідання                                        Долгова М.В.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1,
довіреність НОМЕР_1;

відповідача:
Балюк Максим Іванович, довіреність №3146/9/100 від 15.06.06;

розглянувши апеляційну скаргу
Суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_2 на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим
(суддя  Яковлєв С.В.) від 30.10.2006 у
справі № 2-22/12271-2006А

за позовом           Суб'єкта підприємницької діяльності  ОСОБА_2(АДРЕСА_1)

до           Державної податкової інспекції у місті Ялта
Автономної Республіки Крим (вул. Васильєва, 16,Ялта,98600)

про визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Суб'єкт підприємницької
діяльності  ОСОБА_2 звернувся до
господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом про визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у місті Ялті
НОМЕР_3, яким було визначено податкове зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 6156,04 грн. та застосовані штрафні санкції в розмірі 3688,81
грн.

Постановою господарського суду
Автономної Республіки Крим (суддя Яковлєв С.В.) від 30.10.2006 року у справі №
2-22/12271-2006А у задоволенні позову було відмовлено. Господарський суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем був пропущений строк позовної давності
для оскарження повідомлення-рішення.

Не погодившись з постановою
господарського суду першої інстанції, суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_2
звернувся до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить постанову суду скасувати,  позов задовольнити.

Апеляційна скарга
мотивована тим, що строк позовної давності для оскарження актів ненормативного
характеру державної податкової служби Законом України „Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”
не визначено. Позивач також зазначив, що у перевіряємому періоді він здійснював
підприємницьку діяльність як платник єдиного податку, а платником податку на
додану вартість він перестав бути станом на грудень 2001 року на підставі
пункту 2.1 статті 2 Закону України „Про податок на додану вартість”.

Слухання справи, призначене
на 21.12.2006 року, було відкладено у зв'язку з неявкою сторін у судове
засідання.

Розпорядженням заступника
голови Севастопольського апеляційного господарського суду Сотула В.В. від
16.01.2007 року у зв'язку з хворобою судді у складі колегії було замінено суддю
Голика В.С. на суддю Волкова К.В. Головуючим суддею було призначено суддю
Волкова К.В.

Розпорядженням заступника
голови Севастопольського апеляційного господарського суду Латиніна О.А. від
18.01.2007 року у зв'язку з відпусткою у складі колегії було замінено суддю
Градову О.Г. на суддю Фенько Т.П.

У судовому засіданні
18.01.2007 року представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги,
представник податкової інспекції проти вимог апеляційної скарги заперечував та
просив залишити без змін постанову суду першої інстанції.

Після оголошеної перерви
26.01.2007 року представники сторін не з'явились, про час та місце слухання
справи повідомлені належним чином. Судова колегія вважає можливим закінчити
розгляд спору за відсутністю представників сторін.

Переглянувши постанову суду
першої інстанції відповідно до статті 195 Кодексу адміністративного судочинства
України, судова колегія встановила наступне.

Матеріалами справи
підтверджено, що Державною податковою інспекцією у місті Ялта у період з
06.06.2003 року до 18.06.2003 року було проведено перевірку дотримання вимог
податкового законодавства суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_2 за
період з 01.01.2000 року до 31.12.2002 року. По результатах перевірки був
складений акт НОМЕР_4.

Перевіркою були встановлені
порушення підпункту 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону України „Про податок на
додану вартість” -несвоєчасне подання або неподання податкової декларації з
податку на додану вартість -та підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3 та пункту
6.1 статті 6 цього Закону -здійснення операцій з продажу товарів (робіт,
послуг) без урахування об'єкту оподаткування податком на додану вартість.

На підставі акту перевірки
податковою інспекцією було прийнято податкове повідомлення-рішення НОМЕР_2 від
26.06.2003 року про донарахування податкового зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 6156,04 грн. та застосування штрафних санкцій в розмірі 3688,81
грн. Зазначене повідомлення-рішення було отримано позивачем 10.07.2002 року,
про що свідчить його підпис на корінці повідомлення-рішення НОМЕР_2 від
26.06.2003 року.

Вивчивши матеріали справи,
вислухавши представників сторін,
обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність
застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права
та відповідність висновків суду обставинам справи, судова колегія не вбачає
підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції у зв'язку з
наступним.

З матеріалів справи
вбачається, що ОСОБА_2 був зареєстрований у якості суб'єкта підприємницької
діяльності рішенням виконкому Ялтинської міської ради від 29.04.1999 року.
Позивачу було видано свідоцтво про державну реєстрацію суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи НОМЕР_5.

Позивачем 18.05.1999 року
до Державної податкової інспекції у місті Ялта було надано реєстраційну заяву
платника податку на додану вартість. 21.05.1999 року суб'єкт підприємницької
діяльності ОСОБА_2 отримав свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану
вартість НОМЕР_6 позивачу було видано свідоцтво про сплату єдиного податку
НОМЕР_7.

В апеляційній
скарзі позивач вказує на незаконність податкового повідомлення-рішення НОМЕР_2
від 26.06.2003 року з підстав того, що у період 2000-2001 роках він не
здійснював підприємницької діяльності, тому він перестав бути платником податку
на додану вартість. Позивач також зазначає, що він був зареєстрований платником
єдиного податку, з урахуванням цього він не був платником податку на додану
вартість.

Проте, судова колегія не
може погодитись з зазначеними твердженнями позивача у зв'язку з наступним.

Пунктом 1.3 статті 1 Закону
України „Про податок на додану вартість” платник податку - особа, яка згідно з
цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку,
що сплачується покупцем, або особа, яка імпортує товари на митну територію
України.

Відповідно до пункту 2.2
статті 2 цього Закону платником податку є будь-яка особа, яка за своїм
добровільним рішенням зареєструвалася платником податку. Згідно з пунктом 9.8
статті 9 Закону реєстрація діє до дати її анулювання.

Пунктом 25 Положення про
Реєстр платників податку на додану вартість, затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації України від 1 березня 2000 року N79, встановлено, що
для виключення з Реєстру платник податку на додану вартість подає до органу
державної податкової служби за місцем реєстрації заяву про виключення з Реєстру
платника податку на додану вартість за формою N 3-Р (додаток 3 до Положення),
Свідоцтво про реєстрацію та всі його завірені копії.

Матеріалами справи
підтверджено, що позивач звернувся з відповідною заявою до податкового органу
лише 10.01.2006 року. Відповідно до акту про анулювання Свідоцтва про
реєстрацію платника податку на додану вартість від 22.11.2005 року суб'єкт
підприємницької діяльності  ОСОБА_2 був
виключений з реєстру платників податку на додану вартість 23.11.2005 року.

Відповідно до пункту 4
постанови Кабінету Міністрів України „Про роз'яснення Указу Президента України
від 3 липня 1998 р. N 727 ” від 16 березня 2000 року N 507 суб'єкти малого
підприємництва - фізичні особи, які до переходу на спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності були платниками податку на додану вартість і
після переходу до неї прийняли рішення про те, що вони згідно з абзацом другим
частини першої статті 6 не є платниками податку на додану вартість, подають до
відповідного органу державної податкової служби заяву про скасування реєстрації
їх як платників податку на додану вартість і здають відповідне свідоцтво.

При цьому абзацом 1 пункту
4 указу Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого підприємництва” встановлено, що спрощена система
оподаткування, обліку та звітності для суб'єктів малого підприємництва може
застосовуватися поряд з діючою системою оподаткування, обліку та звітності,
передбаченою законодавством, на вибір суб'єкта малого підприємництва.

Таким чином, судова колегія
дійшла висновку про те, що позивач у перевіряємий період часу був платником
єдиного податку та повинен був сплачувати цей податок до бюджету. У зв'язку з
зазначеним підстав для визнання нечинним податкового повідомлення-рішення
НОМЕР_2 від 26.06.2003 року судова колегія не вбачає.

Судом першої інстанції при
вирішенні спору був застосований строк позовної давності. Позивач в апеляційній
скарзі зазначає, що строк позовної давності щодо оскарження податкових
повідомлень-рішень законами про оподаткування не визначений, тому суд першої
інстанції неправомірно застосував строк позовної давності на підставі статті 15
Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими фондами”. Проте, судова колегія не може
погодитись з доводами позивача у зв'язку з наступним.

Підпунктом 5.2.5 пункту 5.2
статті 5 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків
перед бюджетами та державними цільовими фондами” встановлено, що з урахуванням
строків давності платник податків має право оскаржити до суду рішення
контролюючого органу про нарахування податкового зобов'язання у будь-який
момент після отримання відповідного податкового повідомлення.

Строк давності визначено у
статті 15 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків
перед бюджетами та державними цільовими фондами”, відповідно до якої цей строк
складає 1095 днів.

З матеріалів справи
вбачається, що позивач отримав податкове повідомлення-рішення від 26.06.2003
року НОМЕР_2 ще 10.07.2003 року. З позовом суб'єкт підприємницької
діяльності  ОСОБА_2 звернувся до
господарського суду Автономної Республіки Крим 17.07.2006 року, тобто вже після
спливу строку давності для оскарження податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, судова колегія
погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необгрунтованності позовних
вимог та не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги суб'єкта
підприємницької діяльності  ОСОБА_2.

Керуючись статтею 195,
пунктом 1 частини 1 статті 198, статтею 200, пунктом 1 частини 1 статті 205,
статтями 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу
суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_2залишити без задоволення.

2. Постанову господарського суду
Автономної Республіки Крим від 30.10.2006 у справі № 2-22/12271-2006А залишити
без змін.

Ухвала набирає законної
сили з моменту оголошення.

Ухвалу може бути оскаржено
протягом одного місяця до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя                                                            К.В. Волков

Судді
О.В. Дугаренко

Т.П. Фенько