Харківський апеляційний
господарський суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И

адміністративна
Головуючий по 1-й інстанції

справа № АС-13/441-06                                          суддя  Водолажська Н.С.

Доповідач по 2-й інстанції

суддя Олійник В.Ф.

13
лютого  2006 р.
м. Харків

Колегія
суддів Харківського апеляційного господарського суду у складі:

головуючого
судді Олійника В.Ф., суддів Кравець Т.В., Істоміної О.А.

при
секретарі -Кобзевій Л.О.

за
участю представників:

позивача - Бойко О.О.,
Дмитрієв І.Ю.

1-го відповідача - Рева Д.М.

2-го відповідача- Барабицька
Я.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні
Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Державної
податкової адміністрації у Харківській області (вх.НОМЕР_1) та
апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Червонозаводському районі м.
Харкова  (вх.НОМЕР_2)

на постанову
господарського суду Харківської області від 23.11.2006 року по адміністративній
справі № АС-13/441-06

за позовом Відкритого
акціонерного товариства “Харківський завод “Електропобутприлад”, м. Харків

до 1. Державної податкової інспекції у
Червонозаводському районі м. Харкова та

до 2. Державної
податкової адміністрації у Харківській області

про
визнання нечинним рішення, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2006 року Відкрите акціонерне товариство “Харківський
завод “Електропобутприлад”, м. Харків (далі ВАТ “Харківський завод
“Електропобутприлад”) звернулось в суд з позовом, який потім уточнило, до
Державної податкової інспекції у Червонозаводському районі м. Харкова  (далі ДПІ у Червонозаводському районі)
та  Державної податкової адміністрації у
Харківській області (далі ДПА у Харківській області) про визнання нечинними
податкових повідомлень-рішень ДПІ у Червонозаводському районі від 15.05.06р.
№/0 про визначення податкових зобов'язань по ПДВ в сумі 74260,0 грн.
та застосування фінансових санкцій в розмірі 37130,0 грн., №/6 про
визначення податкових зобов'язань по податку на прибуток в сумі 6979,0 грн. та
застосування фінансових санкцій в розмірі 2093,7 грн., №/0 про
визначення податкових зобов'язань по податку з власників транспортних засобів в
сумі 1425,0 грн. та застосування фінансових санкцій в розмірі 712,5 грн., від
09.06.06 р. №/1 про визначення податкових зобов'язань по ПДВ в сумі
58326,67 грн. та застосування фінансових санкцій в розмірі 29163,34 грн.,
№/1 про визначення податкових зобов'язань по податку на прибуток в
сумі 6979,0 грн. та застосування фінансових санкцій в розмірі 2093,7 грн.,
№/1 про визначення податкових зобов'язань по податку з власників
транспортних засобів в сумі 1425,0 грн. та застосування фінансових санкцій в
розмірі 712,5 грн., від 22.08.06 р. №/2 по визначення податкових
зобов'язань по ПДВ в сумі 74260,0 грн. та застосування фінансових санкцій в
розмірі 37130,0 грн., №/2 про визначення податкових зобов'язань по
податку на прибуток в сумі 6979,0 грн. та застосування фінансових санкцій в розмірі
2093,7 грн., № /2 про визначення податкових зобов'язань по податку з
власників транспортних засобів в сумі 1425,0 грн. та застосування фінансових
санкцій в розмірі 4420,0 грн. та рішення ДПА Харківської області за
результатами розгляду повторної скарги № 2997/10/25-010 від 14.08.06 р. як
такі, що прийняті з порушенням діючого законодавства, посилаючись на положення
законів України „Про ПДВ", „Про оподаткування прибутку підприємств",
„Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і
механізмів", „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими фондами".

Постановою господарського суду Харківської області від 23.11.2006
року по адміністративній справі №АС-13/441-06 позовні вимоги було задоволено
частково. Визнано нечинними податкові повідомлення-рішення ДПІ
Червонозаводського району м. Харкова від 15.05.06 р. №/0 про
визначення податкових зобов'язань по податку на прибуток в сумі 6979,0 грн. та
застосування фінансових санкцій в розмірі 2093,7 грн., №/1 про
визначення податкових зобов'язань по податку на прибуток в сумі 6979,0 грн. та
застосування фінансових санкцій в розмірі 2093,7 грн., №/2 про
визначення податкових зобов'язань по податку на прибуток в сумі 6979,0 грн. та
застосування фінансових санкцій в розмірі 2093,7 грн., №/0 про
визначення податкових зобов'язань по податку з власників транспортних засобів в
сумі 1425,0 грн. та застосування фінансових санкцій в розмірі 712,5 грн., № /1
про визначення податкових зобов'язань по податку з власників транспортних
засобів в сумі 1425,0 грн. та застосування фінансових санкцій в розмірі 712,5
грн., № /2 про визначення податкових зобов'язань по податку з
власників транспортних засобів в сумі 1425,0 грн. та застосування фінансових
санкцій в розмірі 4420,0 грн., від 09.06.06 р. №/1 в частині
визначення податкових зобов'язань по ПДВ в сумі 55826,67 грн. та застосування
фінансових санкцій в розмірі 27913,34 грн., від 22.08.06 р. №/2 по
визначення податкових зобов'язань по ПДВ в сумі 74260,0 грн. та застосування
фінансових санкцій в розмірі 37130,0 грн., рішення ДПА Харківської області за
результатами розгляду повторної скарги №2997/10/25-010 від 14.08.06 р. В решті
вимог в позові було відмовлено. Стягнуто з державного бюджету України на
користь ВАТ "Харківський завод "Електропобутприлад" 3, 40 грн.
судового збору.

В апеляційних   скаргах ДПІ
у Червонозаводському районі та ДПА у Харківській області ставиться питання про
скасування постанови суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог
та прийняття нової ухвали про задоволення позову з посиланням на те,  що  суд  першої
інстанції неповно з'ясував суттєві обставини справи, дав невірну
оцінку  зібраним  доказам,
висновки  суду  не відповідають обставинам справи, суд
порушив норми матеріального та процесуального права,  внаслідок чого судом постановлено незаконну
та необґрунтовану постанову.

Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин
справи та докази на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, правильність
застосування господарським судом Харківської області норм матеріального та
процесуального права та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених
ст. 195 КАС України, заслухавши представників сторін, колегія суддів приходить
до висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення виходячи із
наступного.

Як видно із матеріалів справи судом першої інстанції було
встановлено, що підставою для прийняття оскаржених податкових повідомлень-рішень
став акт №145/233/14310678 від 06.05.06 р. виїзної планової документальної
перевірки з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства за
період з 01.10.03 р. по 31.12.05 р. ВАТ “Харківський завод
“Електропобутприлад”.

В акті перевірки було вказано, що при перевірці правильності
визначення податкових зобов'язань по ПДВ, перевіряючими були виявлені порушення
підприємством вимог п. 4.5.1 ст. 4 Закону України „Про ПДВ". Дані
порушення пов'язані з тим, що підприємство за договорами купівлі-продажу №25
від 22.07.03 р., №26 від 23.07.03 р., №27 від 24.07.03 р., №24 від 22.07.03 р.,
№23 від 21.07.03 р., №10 від 10.04.03 р. реалізувало нежитлові приміщення
підприємству „Ресурс" ВОІ „СОІУ" на загальну суму 142000,0 грн. Оплата
покупцем  була проведена в повній сумі
готівкою в касу підприємства та на банківський рахунок.

За даними
перевіряючих ухвалою Господарського суду Харківської області від 13.08.2004 р.
по справі №39/86-04, № 39/95-04, № 39/83-04 вище перелічені договори були
визнані недійсними. На підставі витягу про реєстрацію права власності на
нерухоме майно № 7769006,  №
7769026,  № 7769016,  №7769023,
№ 7769011  від 13.07.2005р.
підприємством було здійснено коригування
одаткового зобов'язання за серпень 2005 р. на суму 7833,33 грн. та за
вересень 2005 р.  на суму 15933,33 грн.
шляхом подання розрахунку коригувань суми ПДВ до податкових накладних (на стор.
20 та 21 акту перевірки наведений перелік податкових накладних).

ДПІ у Червонозаводському районі
наполягає на тому, що позивач не надавав підприємству „Центр соціальної
адаптації інвалідів правоохоронних органів" ВОІ „СОІУ" розрахунки
коригування суми ПДВ.

В акті перевірки вказано, що підприємство за договором
купівлі-продажу №53 від 25.01.02 р. реалізувало на користь ТОВ „Фокарус"
нежиле приміщення на загальну суму 45000,0 грн. Кошти покупцем були сплачені
повністю на банківський рахунок підприємства.

З цим же підприємством позивачем були укладені договори
купівлі-продажу нежилих приміщень № 5 від 28.02.02 р. на суму 66999,6 грн. (ПДВ
- 11166,6 грн.), по якому кошти покупцем були сплачені в сумі 33499,92 грн., та
№12-А від 19.05.03 р. на суму 5040,0 грн. (ПДВ - 840,0 грн.), по якому кошти
були сплачені в повній сумі.

За даними перевіряючих ухвалами Господарського суду від 19.08.04
р. по справі № 39/88-04, № 39/90-04 та № 39/84-04 вказані договори були визнані
недійсними. Позивачем було проведено коригування сум ПДВ до податковим
накладним  №15 від 31.01.02 р., № 115 від
20.05.03 р., №53 від 29.03.02, №96 від 30.05.02 р. та  №144 від 08.06.02 р. розрахунок коригування
не був наданий ТОВ „Фокарус".

В акті також вказано, що підприємством також була проведена
реалізація нежилого приміщення на користь СПД ФО ОСОБА_1 за договором
купівлі-продажу б/н від 27.07.03 р. на загальну суму 40000,0 грн. (ПДВ -
6666,66 грн.). Кошти в сумі 40000,0 грн. покупцем були сплачені в касу
підприємства. Вказаний договір ухвалою Господарського суду Харківської області
від 17.08.04 р. по справі № 39/91-04 був визнаний недійсним.

Як стверджує відповідач, на підставі витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно №7769024 підприємство здійснило коригування
податкового зобов'язання за жовтень 2005р. на суму 14166,66 грн. але розрахунок
коригування СПД ФО ОСОБА_1 не направлявся. Крім того вказано, що кошти в сумі
85000,0 грн. СПД ФО ОСОБА_1 підприємством не поверталися. Як стверджували
перевіряючі, на момент реалізації нежилого приміщення СПД ФО ОСОБА_1 не був
платником ПДВ, а тому підприємство неправомірно здійснило коригування
податкових зобов'язань по ПДВ за жовтень 2005р. на суму 14166,66 грн., чим
порушило вимоги п. 4.5.3 та п. 4.5.1 ст. 4 Закону України „Про ПДВ".

Суд першої інстанції зазначив, що відповідачем не надано доказів
відсутності реєстрації СПД ФО ОСОБА_1 платником ПДВ.

Також судом першої інстанції було встановлено, що згідно акту
перевірки загальна сума реалізації за договорами купівлі-продажу, укладеними з
СПД ФО ОСОБА_1, становила 85000,0 грн. (ПДВ - 14166,66 грн.). Але в акті
перевірки вказано лише один договір з цим підприємцем б/н від 27.07.03 р. на
загальну суму 40000,0 грн. (ПДВ - 6666,66 грн.), а тому невідомо які ще
договори були досліджені, по яким у позивача виникла заборгованість перед СПД
ФО ОСОБА_1 на суму 45000,0 грн. і чому у підприємства виникли зобов'язання повернути
даному підприємцю кошти у вказаній сумі.

Перевіряючими також було встановлено, що підприємством було
проведено коригування податкових зобов'язань у зв'язку з визнанням недійсними
ухвалами Господарського суду Харківської області від 19.08.04 р. по справі №
39/87-04, № 39/85-04 та № 39/32-04 договорів купівлі-продажу нежилих приміщень
№ б/н від 27.07.03 р. на суму 56400,0 грн. (ПДВ - 9400,0 грн.), №2 від 24.01.02
р. на суму 41000,0 грн. (ПДВ - 6833,33 грн.), №6 від 29.01.02 р. на суму
33519,6 грн. (ПДВ -5586,6 грн.), укладених з СПД ФО ОСОБА_2.  За даними відповідача, станом на 31.12.05р.
кошти та матеріальні цінності на користь покупця в сумі 130919,6 грн. (ПДВ  -
21819,93   грн.)   повернуті
не  були   і
розрахунок   коригування   йому
не надсилався.

В акті записано, що підприємство у листопаді 2005 р. здійснило
коригування податкових зобов'язань по ПДВ до зменшення на суму 2500,0 грн. у
зв'язку з тим, що ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від
31.05.05 р. по справі № 2-57/12 був визнаний недійсним договір б/н від 25.07.03
р. купівлі-продажу нежилого приміщення на суму 15000,0 грн. (ПДВ - 2500,0
грн.), укладений з фізичною особою ОСОБА_3, яка не є платником ПДВ. За даними
перевіряючих станом на 01.01.06р. кошти громадянці не повернуті.

Позивачем до матеріалів справи були надані рішення Господарського
суду Харківської області від 13.08.04р. по справам №39/86-04, №39/95-04,
№39/83-04, від 17.08.04 р. по справі №39/91-04, від 19.08.04 р. №39/90-04,
№39/84-04, №39/85-04, №39/88-04, від 18.03.05 р. по справам №39/93-04,
№39/89-04, №39/94-04, які були порушені за позовами керуючого санацією
підприємства позивача. Предметом спору по вказаним справам були укладені
підприємством договори з переліченими в акті перевірки сторонами (покупцями).

Суд першої інстанції зазначив, що у відповідача відсутні ухвали
Господарського суду Харківської області, на які він посилається в акті
перевірки, з пояснень представників першого відповідача в судовому засіданні
випливає, що перевіряючі помилково прийняли рішення суду за ухвали. Ці
пояснення судом не були прийняті з посиланням на те, що при проведенні
перевірки перевіряючі повинні були дослідити всі фактичні обставини і
відобразити в акті перевірки. Зважаючи на те, що ухвала суду і рішення, яким
визнається недійсним господарський договір, не є тотожними процесуальними
документами, слід зробити висновок про те, що перевіряючі або не дослідили
рішення суду, або не надали до матеріалів справи ухвали, на які посилаються в
акті перевірки.

Щодо коригування сум податкових зобов'язань, суд першої інстанції
зазначив, що відповідно до п. 4.5. Закону України «Про податок на додану
вартість»№168/97-ВР від 03.04.1997р. якщо після поставки товарів (послуг)
здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний
за поставкою перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів особі, яка
їх надала, суми податкових зобов'язань та податкового кредиту постачальника та
отримувача підлягають відповідному коригуванню. При цьому передбачено, що якщо
внаслідок такого перерахунку відбувається зменшення суми компенсації на користь
платника податку - постачальника, то: а) постачальник відповідно зменшує суму
податкових зобов'язань за наслідками податкового періоду, протягом якого був
проведений такий перерахунок, та надсилає отримувачу розрахунок відкоригованого
значення податку; б) отримувач відповідно зменшує суму податкового кредиту за
наслідками такого податкового періоду у разі, якщо він є зареєстрованим як
платник податку на дату проведення коригування, а також збільшив податковий
кредит у зв'язку з отриманням таких товарів (послуг).

З аналізу наведених норм випливає, що законодавець в них визначив
підстави та послідовність проведення коригування. Але ні ця норма, ні будь-яка
інша Закону України „Про ПДВ" не ставить право (обов'язок) платника
податку на проведення коригування податкових зобов'язань у залежність від того,
чи був ним направлений розрахунок коригування контрагенту, оскільки направленню
розрахунків передує саме проведення коригування. Тобто висновки акту перевірки
в цій частині зроблені при довільному тлумаченні норм чинного законодавства, а
тому суд першої інстанції не прийняв їх.

В п. 4.5.3 „а" ст. 4 Закону України „Про ПДВ" визначено,
що зменшення суми податкових зобов'язань платника податку - постачальника при
зміні компенсації вартості товарів (послуг), наданих особам, які не були
платниками цього податку на момент такої поставки, дозволяється лише: а) при
поверненні раніше поставлених товарів у власність постачальника з наданням
отримувачу повної грошової компенсації їх вартості; б) при перегляді цін,
пов'язаних з гарантійними змінами товарів.

З наведеного випливає, що перевіряючі без належних підстав зробили
висновок про те, що позивач повинен був повернути СПД ФО ОСОБА_1 кошти в сумі
85000,0 грн. (ПДВ - 14166,66 грн.), тоді як договір з даним покупцем був
укладений лише на суму 40000,0 грн. (ПДВ - 6666,66 грн.). Крім того, доказів
того, що цей підприємець не був платником ПДВ відповідачем не надано. Також не
надано доказів того, що не був платником ПДВ і СПД ФО ОСОБА_2. Тобто
відповідачем не виконано вимог п. 2 ст. 71 КАС України і не доведено
правомірність власних висновків в цій частині.

Оскільки позивач не заперечував проти того, що ним дійсно ні на
час проведення коригування, ні на теперішній час не були повернуті кошти
фізичній особі ОСОБА_3,  тому
перевіряючими зроблений правильний висновок стосовно безпідставності проведення
коригування податкових зобов'язань на суму 2500,0 грн. у листопаді 2005 р.

На підставі висновків акту перевірки першим відповідачем було
прийняте податкове повідомлення-рішення №/0 від 15.05.06 р. про
визначення податкових зобов'язань по ПДВ в сумі 74260,0 грн. та застосування
фінансових санкцій в розмірі 37130,0 грн. Позивач скористався правом адміністративного
оскарження і направив до ДПІ у Червонозаводському районі первинну скаргу від
24.05.06 р. Рішенням керівника ДПІ від 09.06.06 р. про результати розгляду
скарги оскаржене податкове повідомлення-рішення було скасоване в частині
визначення податкового зобов'язання по ПДВ в сумі 15933,33 грн. В іншій частині
податкове повідомлення-рішення було залишено без змін, а скарга без
задоволення.

Відповідно до п. 6.4.1 „б" та п. 6.4.3 ст. 6 Закону України
„Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами", податкове повідомлення вважається
відкликаними, якщо контролюючий орган скасовує або змінює раніше прийняте
рішення про нарахування суми податкового зобов'язання (пені і штрафних санкцій)
або податкового боргу внаслідок їх адміністративного оскарження і при цьому
податкове повідомлення вважається відкликаним з дня прийняття контролюючим
органом рішення про скасування або зміну раніше нарахованої суми податкового
зобов'язання (пені і штрафних санкцій) або податкового боргу, податкове
повідомлення-рішення №/0 від 15.05.06 р. вважається відкликаним з
09.06.06 р. Тобто у позивача не було підстав для включення до позову вимог про
визнання його нечинним, а тому позов в цій частині був залишений без задоволення.

З урахуванням результатів розгляду первинної скарги першим
відповідачем було прийняте нове податкове повідомлення-рішення №/1
від 09.06.06 р. по визначення податкових зобов'язань по ПДВ в сумі 58326,67
грн. та застосування фінансових санкцій в розмірі 29163,34 грн.

При подальшому оскарженні податкових повідомлень-рішень
№/0 від 15.05.06 р. та №/1 від 09.06.06 р. в процедурі
адміністративного оскарження позивачем була направлена скарга від 19.06.06 р.
до ДПА Харківської області.

Як вбачається з наданого позивачем рішення ДПА Харківської області
від 14.08.06 р., при розгляді повторної скарги зроблений висновок стосовно
того, що ДПІ у Червонозаводському районі неправомірно скасувало податкове
повідомлення-рішення № /0 від 15.05.06 р. При цьому в рішенні
вказано, що Законом України „Про ПДВ" передбачено коригування податкових
зобов'язань постачальником, якщо він надсилає отримувачу розрахунок
відкоригованого значення податку, та не ставить у відповідність, чи було збільшено
отримувачем податковий кредит у зв'язку з отриманням товарів, чи ні.

Як встановлено судом першої інстанції, в рішенні другого
відповідача відсутні дані про дослідження фактичних обставин з урахуванням
підстав для проведення підприємством коригування податкових зобов'язань по ПДВ,
а тому прийшов до висновку, що другий відповідач допустив вільне тлумачення п.
4.5.1 та п. 4.5.3 ст. 4 Закону України „Про ПДВ", що призвело до
помилкових висновків.

Судом першої інстанції було встановлено, що підприємство дійсно не
мало права проводити коригування податкових зобов'язань по ПДВ в листопаді
2005р. на суму 2500,0 грн. по операціям купівлі-продажу з фізичною особою, але,
зважаючи на те, що при розгляді повторної скарги та при прийнятті рішення
другим відповідачем це питання не досліджувалося, слід вважати рішення про
результати розгляду повторної скарги неправомірним.

З урахуванням рішення про розгляд повторної скарги ДПІ
Червонозаводського району м. Харкова було прийняте нове податкове
повідомлення-рішення №/2 від 22.08.06 р. про визначення податкових
зобов'язань по ПДВ в сумі 74260,0 грн. та застосування фінансових санкцій в
розмірі 37130,0 грн.

Відповідно до п. 6.6 ст. 6 Закону України „Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими
фондами" у разі коли нарахована сума податкового зобов'язання (пені та
штрафних санкцій) або податкового боргу збільшується внаслідок їх
адміністративного оскарження, раніше надіслане податкове повідомлення не
відкликається, а на суму такого збільшення надсилається окреме податкове
повідомлення.

Оскільки за результатами розгляду повторної скарги фактично
відбулося збільшення податкових зобов'язань по ПДВ в порівнянні з даними, які
містяться в податковому повідомленні-рішенні № /1 від 09.06.06 р.
(податкове повідомлення-рішення № /0 від 15.05.06 р. є відкликаним),
то оскаржене в даному проваджені податкове повідомлення-рішення № /2
від 22.08.06 р. про визначення податкових зобов'язань по ПДВ в сумі 74260,0 грн.
та застосування фінансових санкцій в розмірі 37130,0 грн. прийняте першим
відповідачем всупереч приписам наведеної норми при визначенні повторно
податкових зобов'язань по ПДВ в сумі 58326,67 грн. та застосуванні фінансових
санкцій в розмірі 29163,34 грн., суд першої інстанції визнав це податкове
повідомлення-рішення  неправомірним, а
позов в цій частині задовольнив.

Також судом першої інстанції було встановлено, що при перевірці
правильності визначення валового доходу перевіряючими були виявлені порушення
підприємством вимог п. 4.1.6 ст. 4 Закону України „Про оподаткування прибутку
підприємств", пов'язані з тим, що позивачем були отримані товари від ТОВ
„Фокарус" на загальну суму 33499,68 грн. (в т.ч. ПДВ -5583,28 грн.), що
підтверджено накладними №30/05-1 від 30.05.02 р., №28/05-1 від 28.05.02 р.,
№7/06-1 від 07.06.02 р. Позивачем отриманий товар не був оплачений, а тому
перевіряючими зроблений висновок стосовно того, що він (товар) є безповоротною
фінансовою допомогою в розумінні ч. З п. 1.22.1 ст. 1 Закону України „Про
оподаткування прибутку підприємств", що призвело до заниження валового
доходу за 9 місяців 2005 р. на суму 27916,4 грн. У зв'язку з цим  першим відповідачем було прийнято податкове
повідомлення-рішення №/0 про визначення податкових зобов'язань по
податку на прибуток в сумі 6979,0 грн. та застосування фінансових санкцій в
розмірі 2093,7 грн.

Відповідно до п. 1.22.1 ст.1 Закону України „Про оподаткування
прибутку підприємств", безповоротною фінансовою допомогою вважається сума
заборгованості платника податку перед іншою юридичною чи фізичною особою, що
залишилася нестягнутою після закінчення строку позовної давності.

Суд першої інстанції вказав на те, що в поясненнях представників
відповідача в судовому засіданні не вказано яким чином перевіряючими були
визначені строки позовної давності по зобов'язанням позивача перед ТОВ
„Фокарус".

Так,  угода (угоди) з ТОВ
„Фокарус" були укладені у 2002 р., що підтверджується датами на видаткових
накладних, але не були виконі (оплата не проводилася), тобто учасники цих угод
повинні керуватися приписами Прикінцевих та перехідних положень ЦК України
(2003 р.), відповідно до яких щодо цивільних відносин, які виникли до набрання
ним чинності, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків,
що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно положень ЦК України (ст. 256) позовною давністю
визнається строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або інтересу. В ст. 261 ЦК України встановлено,
що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки ЦК України (2003 р.) не містить будь-яких застережень
щодо необхідності при розрахунку строку позовної давності по зобов'язанням
враховувати час, що передував набранню чинності цим Кодексом, то перебіг
позовної давності слід відраховувати з 01.01.04 р. (дата набрання чинності ЦК
України). За таких обставин на час проведення перевірки строк позовної давності
не закінчився.

При проведенні перевірки перевіряючими не взяті до уваги положення
ст. 530 ЦК України, в якій передбачено, що якщо строк (термін) виконання
боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. При цьому
боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня
пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору
або актів цивільного законодавства. Тобто законодавець передбачив необхідність
направлення кредитом до боржника вимоги і встановив строк на її задоволення.

Як вбачається з наданих сторонами документів і це підтверджено
представниками сторін, позивачем договір (договори) з ТОВ „Фокарус" не
укладався (не укладалися), що свідчить про те, що строк оплати товару не
встановлений. Тобто обов'язок сплатити кошти у відповідний строк пов'язаний з
датою отримання від кредитора вимоги про проведення платежу. Але у перевіряючих
відсутні докази того, що така вимога (вимоги) до підприємства надходили і від
дати їх отримання, з урахуванням семиденного строку, сплинули три роки, тобто
закінчився строк позовної давності по цим зобов'язанням.

У зв'язку із зазначеним, суд першої інстанції прийшов до висновку,
що висновки акту перевірки в цій частині ґрунтуються на довільному тлумаченні
норм чинного законодавства, а тому є неправомірними. Прийняте на підставі
неправомірних висновків податкове повідомлення-рішення №/0 від
15.05.06 р. є незаконним, а тому позовні вимоги в цій частині були задоволені
судом першої інстанції.

Як вказує позивач, після отримання ним податкового
повідомлення-рішення № /0 від 15.05.06 р. про визначення податкових
зобов'язань по податку на прибуток в сумі 6979,0 грн. та застосування
фінансових санкцій в розмірі 2093,7 грн. він скористався правом
адміністративного оскарження і направив до ДПІ у  Червонозаводському районі скаргу від 24.05.06
р. Рішенням керівника ДПІ про результати розгляду скарги від 09.06.06 р. скарга
платника була залишена без задоволення, а оскаржуване податкове
повідомлення-рішення без змін.

З урахуванням рішення про результати розгляду скарги від 09.06.06
р. ДПІ у  Червонозаводському районі було
прийняте нове податкове повідомлення-рішення № /1 від 09.06.06 р. про
визначення податкових зобов'язань по податку на прибуток в сумі 6979,0 грн. та
застосування фінансових санкцій в розмірі 2093,7 грн.

Законом України „Про порядок погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" та Порядком
направлення органами державної податкової служби України податкових повідомлень
платникам податків та рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій не
передбачено прийняття нового повідомлення-рішення в разі незадоволення скарги
або без проведення донарахування податків та фінансових санкцій, а тому у
першого відповідача не було законного права приймати податкове
повідомлення-рішення № /1 від 09.06.06 р. і позов в цій частині
підлягає задоволенню.

При подальшому адміністративному оскарженні позивачем була
направлена скарга від 19.06.06 р. до ДПА Харківської області. Рішенням першого
заступника голови ДПА Харківської області від 14.08.06 р. про результати
розгляду повторної скарги (з урахуванням рішення від 21.06.06 р. про подовження
строку розгляду скарги) скарга платника в частині оскаржених податкових
повідомлень-рішень № /0 від 15.05.06 р. та № /1 від
09.06.06 р. була залишена без задоволення.

Як вбачається з наданого позивачем рішення другого відповідача,
воно в частині, що стосується визначення податкових зобов'язань по податку на
прибуток та застосування фінансових санкцій, було прийняте з тих же підстав, що
вказані в акті перевірки.   Оскільки   судом першої інстанції було встановлена
помилковість  визначення   кредиторської заборгованості як
безповоротної фінансової допомоги, рішення другого відповідача в цій частині
було визнано неправомірним і позов в цій частині задоволено.

З урахуванням результатів розгляду повторної скарги першим
відповідачем було прийняте нове податкове повідомлення-рішення №/2
від 22.08.06 р. з тими ж сумами визначених податкових зобов'язань по податку на
прибуток і застосованих фінансових санкцій, що і в оскаржених.

Оскільки Законом України „Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" та
Порядком направлення органами державної податкової служби України податкових
повідомлень платникам податків та рішень про застосування штрафних (фінансових)
санкцій не передбачено прийняття нового повідомлення-рішення в разі
незадоволення повторної скарги або без проведення донарахування податків та
фінансових санкцій,  перший відповідач не
мав законного права приймати нове податкове повідомлення-рішення №/2
від 22.08.06 р.. Позов в цій частині було задоволено.

Щодо визнання нечинним податкового повідомлення-рішення
№/0 від 15.05.06 р. про визначення податкова зобов'язань по податку з
власників транспортних засобів в сумі 1425,0 грн. та застосування фінансових
санкцій в розмірі 712,5 грн., суд першої інстанції зазначив, що в наданому
позивачем де матеріалів справи податковому повідомленні-рішенні вказано, що
воно прийняте на підставі акту перевірки №145/232/14310678 від 06.05.06 р., але
в самому акті перевірки дані про перевірку цього питання відсутні.

Першим відповідачем до заперечення на позов надана довідка
№58/17-246 від 21.04.06 р., в якій вказано, що вона є додатком до вищевказаного
акту перевірки і стосується дослідження питань правильності нарахування та
повноти і своєчасності перерахування податку з доходів фізичних осіб, податку з
власників транспортних засобів та державного мита за період з 01.10.03 р. по
31.12.05 р.

Відповідно  «Порядку
оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та
позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого
законодавства», затвердженого Наказом ДПА України №327 від 10.08.2005р., при
проведенні планової виїзної перевірки складається один зведений акт планової
перевірки. При цьому складовими частинами зведеного акта планової виїзної
перевірки можуть бути довідки з окремих питань, які за необхідності складаються
посадовими особами податкового органу як з окремого питання плану перевірки,
так і з декількох питань плану перевірки.

Довідка з окремих питань є службовим документом, який складається
за рішенням керівника перевірки в ході проведення планової виїзної перевірки
фінансово-господарської діяльності суб'єкта господарювання і є носієм доказової
інформації про виявлені (не виявлені) порушення вимог податкового, валютного та
іншого законодавства суб'єктами господарювання з окремих питань плану
перевірки.

Довідка з окремих питань підписується посадовими особами
податкового органу, які здійснили перевірку, та погоджується з посадовими
особами суб'єкта господарювання. Довідка складається аналогічно акту невиїзної
документальної, виїзної планової чи позапланової перевірок з урахуванням
особливостей щодо відсутності порушень.

Як вбачається з наданої першим відповідачем копії довідки, на ній
відсутні підписи посадових осіб підприємства, а тільки підписи перевіряючих, що
суперечить положенням наведеного Порядку.

Проте, оскільки дії першого відповідача про проведенню даної
перевірки та складанню довідки не є предметом спору, то судом першої інстанції
не досліджувались підстави її проведення та правомірність складання довідки.

В довідці вказано, що перевіряючим було виявлено порушення
підприємством вимог ст. 1 та ст. 6 Закону України „Про податок з власників
транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів", пов'язане з
тим, що платник не подавав до податкового органу розрахунок податку з власників
транспортних засобів на 2004 р. та 2005 р. на автоцистерну на базі ЗИЛ-431412,
що призвело до заниження податку за 2004 р. на 600,0 грн. та за 2005 р. на
825,0 грн.

При цьому в довідці вказано, що на балансі підприємства вказаний
транспортний засіб не рахується, але його реєстрація за підприємством
підтверджена листом № 545/10/17-215 від 24.01.06 р. УДАІ УМВС України в
Харківській області.

Позивач в позові та у запереченні на апеляційну скаргу заперечував
проти того, що підприємство є власником транспортного засобу і зобов'язаний
нараховувати податок та звітувати перед ДПІ.

Першим відповідачем до матеріалів справи наданий лист №
545/10/17-215 від 24.01.06 р. УДАІ УМВС України в Харківській області, в якому
вказано, що власником транспортного засобу 5417 ХАЧ АЦ ЗИЛ 431412 (1998),
невизначеного кольору, № дв 0453593, № шас 2928091 є ВАТ
„Електробитприбор", який значиться за адресою: м. Харків, Київський район,
вул. Ак. Проскури, д. 1. За цією ж адресою значиться гараж.

Також першим відповідачем до матеріалів справи наданий лист
№3002/9/10-012 від 16.10.06 р., яким на запит ДПІ Червонозаводського району м.
Харкова УДАІ УМВС України в Харківській області повідомило, що на транспортний
засіб 5417 ХАЧ АЦ ЗИЛ 431412 (1998), невизначеного кольору, №дв. 0453593, №шас.
2928091 має права керування ВАТ „Електробитприбор", який значиться за
адресою: м. Харків, Київський район, вул. Ак. Проскури, д. 1. Підстава для
набуття права керування в даній довідці не вказана.

Суд першої інстанції зазначив, що цих листах містяться
розбіжності, які стосуються того, що в листі від 24.01.06 р. вказано, що
технологічні операції по реєстрації здійснювалися МРЕВ-1 м. Харкова, а в листі
від 16.10.06 р. визначено, що технологічні операції здійснені МРЕВ-2.

Суд першої інстанції зазначив, що посилання перевіряючих в акті
перевірки і представника першого відповідача в судовому засіданні на
вищевказані листи УДАІ не враховують того, що ВАТ „Харківський завод
„Електропобутприлад" був зареєстрований 22.02.96 р. виконкомом
Червонозаводської районної ради народних депутатів, взятий на облік як платник
податків ДПІ у Червонозаводському районі м. Харкова 25.09.96 р., а юридична і
фактична адреси підприємства: м. Харків, пров. Кузнечний, 1.

Відповідно Правилам державної реєстрації та обліку автомобілів,
автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок
(п. 24) транспортні засоби юридичних осіб реєструються за місцезнаходженням цих
осіб. Якщо стоянка транспортних засобів розташована за місцезнаходженням філій,
відділень або інших відособлених підрозділів юридичних осіб, такі транспортні
засоби реєструються за місцем їх стоянки. У реєстраційних документах
зазначається юридична особа, якій належить транспортний засіб, її адреса,
адреса стоянки. Якщо власник транспортного засобу передав в установленому
порядку право користування і (або) розпорядження ним іншій фізичній або
юридичній особі, їм видається підрозділами ДАІ тимчасовий реєстраційний талон
на період дії документа, який підтверджує право користування і (або)
розпорядження. Один екземпляр копії документа, який підтверджує право
користування і (або) розпорядження транспортним засобом, залишається у
підрозділі ДАІ (п. 15).

Даних про те, що хтось (інша юридична особа або фізична особа)
передав право керування транспортним засобом позивачу першим відповідачем до
суду не надано.

З цих підстав суд першої інстанції прийшов до висновку, що
транспортний засіб зареєстрований на іншу юридичну особу, на іншу адресу, а
тому у перевіряючих відсутні підстави стверджувати, що цей транспортний засіб
належить позивачу і у нього виникли обов'язки нараховувати податок і звітувати
перед органом ДПС. За таких обставин висновки акту перевірки зроблені при
помилковій оцінці фактичних обставин, а тому є неправомірними.

У зв'язку із зазначеним, податкове повідомлення-рішення
№/0 від 15.05.06 р. про визначення податкових зобов'язань по податку
з власників транспортних засобів в сумі 1425,0 грн. та застосування фінансових
санкцій в розмірі 712,5 грн. було визнано недійсним.

Позивач скористався правом адміністративного оскарження і направив
до першого відповідача первинну скаргу від 24.05.06 р., яка рішенням ДПІ у
Червонозаводському районі від 09.06.06 р. в цій частині була залишена без
задоволення, а податкове повідомлення-рішення без змін. Але першим
відповідачем, з урахуванням результатів розгляду скарги, було прийняте нове
податкове повідомлення-рішення № /1 від 09.06.06 р. про визначення
податкових зобов'язань по податку з власників транспортних засобів в сумі
1425,0 грн. та застосування фінансових санкцій в розмірі 712,5 грн. Тобто в тих
же розмірах, що і в оскарженому, що суперечить приписам Закону України „Про
порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами". За таких обставин дане податкове повідомлення-рішення
було визнано судом першої інстанції
неправомірним, а позов в цій частині задоволено.

Позивач скористався правом подальшого оскарження податкового
повідомлення-рішення в межах адміністративного оскарження і направив скаргу від
19.06.06 р. до ДПА Харківської області. Рішенням ДПА Харківської області від
14.08.06 р. за результатами розгляду повторної скарги оскаржене податкове
повідомлення-рішення № /0 від 15.05.06 р. було скасоване в частині
застосування фінансових санкцій в розмірі 712,5 грн., застосованих в порядку п.
17.1.3 ст. 17 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними цільовими фондами". Цим же рішенням
ДПА Харківської області до підприємства були застосовані фінансові санкції в
порядку п. 17.1.1 та п. 17.1.2 ст. 17 вищевказаного Закону в розмірі 4420,0
грн. (340,0 грн. за два випадки неподання податкової звітності та 4080,0 грн.
відповідно п. 17.1.2 ст. 17).

З огляду на зазначене, суд першої інстанції прийшов до висновку,
що висновки другого відповідача стосовно наявності у підприємства обов'язку
нараховувати податкові зобов'язання та звітувати перед податковим органом  по податку з власників транспортних засобів
ґрунтується на довільній оцінці фактичних обставин, а тому є неправомірними.

Крім того, при розрахунку розміру фінансових санкцій в порядку п.
17.1.2 ст. 17 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними цільовими фондами"  другим відповідачем не взято до уваги те, що
відповідно до цієї норми у разі коли контролюючий орган самостійно визначає
суму податкового зобов'язання платника податків за підставами, викладеними у п.
4.2.2 «а»ст. 4 цього Закону, додатково до штрафу, встановленого п. 17.1.1 цієї
статті, платник податків сплачує штраф у розмірі десяти відсотків суми
податкового зобов'язання за кожний повний або неповний місяць затримки
податкової декларації, але не більше п'ятдесяти відсотків від суми нарахованого
податкового зобов'язання та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Таким чином максимальний розмір фінансових санкцій, який може
застосовувати на її підставі, не може перевищувати 50% відсотків від суми
нарахованого податкового зобов'язання. За результатами перевірки підприємству
були визначені податкові зобов'язання в розмірі 1425,0 грн., тобто фінансові
санкції не можуть перевищувати суму 712,5 грн.

Оскільки рішення другого відповідача в цій частині прийняте без
врахування всіх фактичних обставин, при довільному тлумаченні норм чинного
законодавства, суд першої інстанції визнав його неправомірним і задовольнив
позов в цій частині.

Судом першої інстанції також було встановлено, що з урахуванням
результатів розгляду повторної скарги, першим відповідачем було прийняте нове
податкове повідомлення-рішення № /2 від 22.08.06 р. про визначення
податкових зобов'язань по податку з власників транспортних засобів в сумі
1425,0 грн. та застосування фінансових санкцій в розмірі 4420,0 грн.

Дане податкове повідомлення-рішення прийняте другим відповідачем
всупереч положенням п. 6.5 та п. 6.6 ст. Закону України „Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими
фондами" та Порядку направлення органами державної податкової служби
України податкових повідомлень платникам податків та рішень про застосування
штрафних (фінансових) санкцій. Фактично був зменшений розмір фінансових санкцій
(податкове повідомлення-рішення скасоване в цій частині), а тому ДПІ у
Червонозаводському районі повинно було прийняти нове податкове повідомлення-рішення,
яке містить нову суму податкового зобов'язання (тобто ту, що залишена без
змін). У зв'язку із застосуванням фінансових санкцій в порядку п. 17.1. та п.
17.1.2 ст. 17 Закону, посилання на які в оскарженому та скасованому податковому
повідомленні-рішенні відсутнє, повинно було прийняти нове податкове
повідомлення-рішення з новим номером його реєстрації.

Оскільки податкове повідомлення-рішення №/0 від 15.05.06
р. було скасоване і вважається відкликаним, включення його до позовних вимог є,
на думку суду першої інстанції, помилковим, і позов в цій частині був залишений
без задоволення. У зв'язку з тим, що податкове повідомлення-рішення
№/2 від 22.08.06 р. другим відповідачем   було прийнято   всупереч
фактичним   обставинам   та
приписам   чинного законодавства,
суд першої інстанції визнав його неправомірним і задовольнив позов в цій
частині.

З такими висновками суду
першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки до таких висновків
господарський суд першої інстанції прийшов при повному та всебічному з'ясуванні
обставин справи та дослідженні доказів на їх підтвердження. Постанова
господарського суду є обґрунтованою та законною, відповідає вимогам діючого
законодавства, а тому колегія суддів не знаходить підстав для її скасування та
задоволення апеляційної скарги, оскільки заперечення, наведені в апеляційній
скарзі, позбавлені фактичного та правового обґрунтування.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 195, 196, п.1 ст.198,
206, 209, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України колегія
суддів апеляційного господарського суду одностайно,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Державної податкової адміністрації у Харківській
області залишити без задоволення.

Апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції у Червонозаводському районі м.
Харкова  залишити без задоволення.

Постанову
господарського суду Харківської області від 23.11.2006 року по адміністративній
справі № АС-13/441-06 залишити без змін.

Дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Адміністративну справу №АС-13/441-06 повернути до господарського
суду Харківської області.

Роз'яснити сторонам, що вони мають право на дану ухвалу подати
касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної
інстанції.

Судді
В. Олійник

Т. Кравець

О. Істоміна