ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2007 р.

Справа №  15/406/06

м. Миколаїв

за позовом
ТОВ „СЕЛТІК” м.Миколаїв

до відповідача
СДПІ по роботі з ВПП у м.Миколаєві

про
Визнання нечинними рішень

Суддя                                                                                                       Ткаченко О.В

Секретар                                                                                                    Засядівко О.О.

Представники:

Від позивача
Приймак Н.В., Березовська О.В.

Від відповідача
Ємельянова О.В., Черней Т.А., Воробйова С.Ю.

Суть спору: Позивач звернувся до суду с позовом про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень від 27.02.2006р. № /1, від 23.05.2006р. № /2, від 02.08.2006р. № /3, виданих державною податковою інспекцією у м. Миколаєві, якими визначено суму податкового зобов’язання ТОВ „СЕЛТІК” з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 873 480,00 грн., у тому числі, за основним платежем –449 600,00грн., за штрафними (фінансовими) санкціями –423 880,00 грн., та податкових повідомлень-рішень від 27.02.2006р. № /1, від 23.05.2006р. № /2, від 02.08.2006р. № /3, виданих державною податковою інспекцією у м. Миколаєві, якими визначено суму податкового зобов’язання ТОВ „СЕЛТІК” з податку на додану вартість у розмірі 360 496,00 грн., у тому числі, за основним платежем –240 331,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями –120 165,00 грн.

Позивач обґрунтовує свої вимоги наступним.

Податковий орган не мав підстав для самостійного нарахування податкових зобов’язань. На думку позивача, відповідно до п.5.1., п.п.5.2.1. п.5.2. ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” транспортні витрати правомірно були віднесені до складу валових витрат, а суми ПДВ за цими витратами відповідно до п.п. 7.4.1., 7.4.4. п.7.4. ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” на законних підставах включені до податкового кредиту.

Відповідно до вимог п.п.7.6.1. п.7.6. ст. 7 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” позивач здійснював окремий облік фінансових результатів операцій з цінними паперами і правильно визначив валовий дохід від операцій з векселями.

Відповідно до п.п.8.4.4. п.8.4. ст. 8 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” оподаткування ТОВ „СЕЛТІК” операції з продажу автомобілю “CRAYSLER-300 M” призвело до переплати до бюджету податку з прибутку, але не до його зменшення. ТОВ „СЕЛТІК” застосувало саме передбачену п.п.8.6.1. п.8.6. ст.8 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” норму амортизації групи 2 основних фондів.

Позивач просить позов задовольнити.

Відповідач позов не визнав з підстав, вказаних у Акті перевірки, посилаючись на обґрунтоване та законне донарахування зобов’язань з податку на прибуток та з податку на додану вартість.

Відповідач у задоволені позову просить відмовити.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

З 01.11.2005р. по 28.11.2005р. СДПІ по роботі з ВПП у м.Запоріжжі проведено перевірку дотримання вимог податкового та валютного законодавства ТОВ „СЕЛТІК” за період з 01.07.2003 по 30.09.2005р. За підсумками перевірки складений акт № 30/08-09/30850377 від 05.12.2005р. (далі-Акт), згідно якого встановлено заниження податку на прибуток  на загальну суму 484 900 грн. та заниження податку на додану вартість на загальну суму 240 330, 94 грн.

На підставі акта перевірки № 30/08-09/30850377 від 05.12.2005р. начальником спеціалізованої ДПІ по роботі з ВПП у м. Запоріжжі прийняті податкові повідомлення - рішення від 13.12.2005р.:

№ /0, яким визначено суму податкового зобов’язання ТОВ „СЕЛТІК” по податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 936 840,00 грн., у тому числі, за основним платежем –484 800,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями –452 040,00 грн.;

№ /0, яким визначено суму податкового зобов’язання ТОВ „СЕЛТІК” з податку на додану вартість у розмірі 360 496,00 грн, у тому числі, за основним платежем –240 331, 00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями –120 165,00 грн.

Відповідно до Рішення про результати розгляду скарги від 27.02.2006 р. №1456/10/31-25-013 начальником СДПІ по роботі з ВПП у м. Запоріжжі було скасовано податкове повідомлення-рішення від 13.12.2005 р. № /0, в частині визначення податкового зобов’язання з податку на прибуток за І квартал 2005 року в сумі 35 200,00 грн. та фінансової санкції в сумі 28 160,00 грн. з операції реалізації автомобілів „CHEVROLET AVEO”, “MAZDA”, а в іншій частині зазначене податкове повідомлення-рішення (щодо основного платежу в сумі 449 600 грн. та фінансової санкції в сумі 423 880 грн.) та  податкове повідомлення-рішення від 11.12.2005р. № /0 залишено без змін.

В зв’язку з цим на адресу ТОВ „СЕЛТІК” надійшли податкові повідомлення-рішення від 27.02.2006 р., прийняті  ДПІ у м. Миколаєві:

№ /1, яким визначено суму податкового зобов’язання ТОВ „СЕЛТІК” з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 873 480,00 грн., у тому числі, за основним платежем –449 600,00грн., за штрафними (фінансовими) санкціями –423 880,00 грн., та  № /1, яким визначено суму податкового зобов’язання ТОВ „СЕЛТІК” з податку на додану вартість у розмірі 360 496,00 грн., у тому числі, за основним платежем –240 331,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями –120 165,00 грн. та встановлено новий строк оплати податкового зобов’язання –10 днів від дня отримання податкового повідомлення-рішення.

Вищезазначені податкові повідомлення-рішення були оскаржені до ДПА у Запорізькій області та ДПА України. Обидві скарги ТОВ „СЕЛТІК” залишені без задоволення.

В зв’язку з цим ТОВ „СЕЛТІК” отримало податкові повідомлення-рішення від 23.05.2006р. № /2, від 02.08.2006р. № /3, видані державною податковою інспекцією у м. Миколаєві, якими визначено суму податкового зобов’язання ТОВ „СЕЛТІК” з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 873 480,00 грн., у тому числі, за основним платежем –449 600,00грн., за штрафними (фінансовими) санкціями –423 880,00 грн., та податкові повідомлення-рішення від 23.05.2006р. № /2, від 02.08.2006р. № /3, видані державною податковою інспекцією у м. Миколаєві, якими визначено суму податкового зобов’язання ТОВ „СЕЛТІК” з податку на додану вартість у розмірі 360 496,00 грн., у тому числі, за основним платежем – 240 331,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями –120 165,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Кодексу адміністративного судочинства України Позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов’язані між собою і підсудні одному адміністративному суду.

В зв’язку з тим, що податкові повідомлення-рішення від 27.02.2006р. № /1, від 23.05.2006р. № /2, від 02.08.2006р. № /3, від 27.02.2006р. № /1, від 23.05.2006р. № /2, від 02.08.2006р. № /3 видані державною податковою інспекцією у м. Миколаєві, правонаступником якої є  Спеціалізована державна податкова інспекція по роботі з великими платниками податків у м. Миколаєві, справа підлягає розгляду господарським судом Миколаївської області.

Як встановлено під час перевірки, протягом періоду, що охоплений перевіркою, ТОВ „СЕЛТІК” уклало наступні договори постачання:

-          № 0103043/09 від 01.12.2003р. (продавець - ВАТ „МК „Азовсталь”);

-          № 0305-М від 30.01.2003р. (продавець –ТОВ „Беллона”);

-          № 07/03 від 25.03.2003р. (продавець –ТОВ „Транс Сервіс Д”);

-          № 01/С/04 від 23.12.2003р. (постачальник – ТОВ „Інтеріор”);

-          № 99/20 від 15.08.2003р. (постачальник –ЗАТ „Ілліч-Сталь”);

-          № 99/20 від 30.01.2004г. (постачальник –ЗАТ „Ілліч-Сталь”) –далі –Договори поставки.

Умови поставки за всіма договорами –FCA - станція відправлення. Вантажоотримувачем  є ВАТ „Інгулецький ГЗК”.

Умови всіх договорів та документи, що підтверджують виконання сторонами обов’язків за цими договорами, аналогічні.

Відповідно до договору поставки № 0103043/09 від 01.12.2003р ТОВ „СЕЛТІК” придбавав у ВАТ „Металургійний комбінат „Азовсталь” металопродукцію. Отримувачем зазначеної металопродукції згідно договору є ВАТ „Інгулецький ГЗК”. Станція призначення –ст. Інгулець Придніпровської залізниці. Згідно з положеннями договору ВАТ „МК „Азовсталь” поставляє продукцію та забезпечує її доставку до станції призначення, для чого укладає договір перевезення металопродукції залізничним транспортом за рахунок і на ризик ТОВ „СЕЛТІК” (п.3.2. Договору).

Відповідно до Специфікацій, які є невід’ємною частиною Договорів, укладених між ТОВ „СЕЛТІК” та ВАТ „Металургійний комбінат „Азовсталь”, поставка товару по Договору здійснювалась на умовах поставки FCA згідно з Офіційними правилами тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати „Інкотермс” (редакція 2000 року), відповідно до яких „...продавець здійснює поставку товару...шляхом передання призначеному покупцем перевізнику у названому місці”. Згідно пункту А.3. розділу FCA правил „Інкотермс”, „...продавець вправі укласти договір перевезення на звичайних умовах за рахунок і на ризик покупця”.

На виконання умов договору ВАТ „МК „Азовсталь” забезпечило відпуск продукції з комбінату та її доставку до місця призначення – ст. Інгулець Придніпровської залізниці. Для ідентифікації та документального підтвердження факту доставки продукції, яка належала ТОВ „СЕЛТІК” за договором поставки, від станції Сартана Донецької залізниці (станція ВАТ „МК „Азовсталь”) до ст. Інгулець Придніпровської залізниці, продавець - ВАТ „Азовсталь” - у графі 4 кожної залізничної накладної, яка виписувалась на партію продукції, зазначав номер заказа, наданий Покупцю після укладення вищеназваного договору поставки і відповідно до якого здійснювався відпуск продукції, або вказувалась найменування Покупця – ТОВ „СЕЛТІК” та номер договору поставки.

Після виконання своїх обов’язків за договором ВАТ „Азовсталь” складались акти приймання-передачі продукції та залізничного тарифу та звіти про виконання п.3.2. Договору, відповідно до яких Продавець звітував про організацію перевезень продукції залізничним транспортом від ст. Сартана Донецької залізниці до ст. Інгулець Придніпровської залізниці, та додавав як підтвердження витрат залізничну квитанцію.

При придбанні товарів за вищезазначеним договором при оприбуткуванні товарно-матеріальних цінностей ТОВ „СЕЛТІК” приймає до сплати послуги по перевезенню даного товару (залізничний тариф), які зазначені в рахунках –фактурах, актах та звітах Продавця.

Таким чином, під час перевірки встановлено, що ТОВ „СЕЛТІК” приймало участь у розрахунках, але не було безпосереднім отримувачем товару. При цьому ТОВ „СЕЛТІК” віднесло до складу валових витрат 1 713 625, 43 грн., перерахованих Продавцям як вартість придбаних транспортних послуг, а до податкового кредиту включало суми ПДВ у розмірі 240 330, 94 грн., які також перераховувались у складі вартості зазначених послуг.

Податковим органом встановлена відсутність первинних документів та зроблено висновок про безпідставність збільшення валових витрат на суму коштів, перерахованих контрагентам Позивача нібито в оплату транспортних послуг. В акті перевірки зроблено запис про те, що в порушення п.п.5.3.9 п.5.3. ст.5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” ТОВ „СЕЛТІК” безпідставно включило до складу валових витрат суми, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов’язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Зазначені висновки є безпідставними та спростовуються нижчевикладеним.

Пунктом 5.1. ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, передбачено, що валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до п.п. 5.2.1. п.5.2. ст. 5 вказаного закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Згідно Договорам поставки ТОВ „СЕЛТІК” прийняло зобов’язання щодо оплати  металопродукції та транспортних витрат, оскільки поставка здійснювалась на умовах FCA шляхом передання призначеному покупцем перевізнику у зазначеному місці.

Відповідно до п.п.5.3.9. п.5.9. ст.5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Як стверджує відповідач, послуги по перевезенню вантажів за договорами поставки, віднесені позивачем до складу валових витрат (податкового кредиту), не підтверджені саме відповідними документами обліку.

Статтею 6 Статут залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.98р. № 457, передбачено, що накладна –основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов’язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи –одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення.

Як свідчать матеріали справи, при укладенні договорів поставки контрагентам ВАТ «МК «Азовсталь»привласнені унікальні номери замовлень по видам продукції. З метою ідентифікації підприємства як власника продукції номери замовлень зазначені в графі 4 залізничних накладних або зазначалось найменування позивача та номер договору. Про перевезення продукції свідчать звіти, які надавались ВАТ „МК „Азовсталь” позивачу. Акти приймання передачі продукції  містять як найменування, так і кількість продукції, вартість залізничного тарифу, підтверджені копіями залізничних накладних, з відмітками про видачу вантажу. Рахунки-фактури виставлені для сплати як за продукцію, так і за залізничний тариф, сплачений за провіз продукції до станції призначення.

Згідно ст. З Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»від 16.07.1999 року N 996-ХІУ, метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства. Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року N 88, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 р. за N 168/704, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. Первинні документи для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Як встановлено судом, акти відповідають вищезазначеним вимогам. Рахунки-фактури виставлені для сплати за провіз продукції до станції призначення.

Відповідно до п.п.7.4.1. п.7.4. ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” (редакція підпункту зі змінами, внесеними згідно з Законом України від 15.07.99 № 977-XIV, діяла до 30.03.2005р.) податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв’язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких віднесена до складу валових витрат виробництва (обігу).

Відповідно до п.п.7.4.1. п.7.4. ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” (у редакції Закону України від 25.03.2005р. № 2505-IV) податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8 1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пп. 7.4.5 ст. 7 вказаного закону (редакція підпункту зі змінами, внесеними згідно з Законом України від 15.07.99 № 977-XIV, діяла до 30.03.2005р.) не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).

Відповідно до пп. 7.4.5 ст. 7 вказаного закону (у редакції Закону України від 25.03.2005р. № 2505-IV) не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом (п.п. 7.2.3 п. 7.2 ст. 7 зазначеного закону).

Наявність формулювань «товарно-транспортні витрати»в розділі II податкової накладної засвідчує передачу транспортних послуг продавцем товарів покупцю, які були придбані продавцем у третьої особи за дорученням покупця.

Таким чином, суми провізної плати, сплачені у зв’язку з придбанням послуг,  правомірно віднесені позивачем до валових витрат, у зв'язку з чим, відсутні порушення пп. 7.4.1, пп. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»з боку позивача по справі.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає неправомірним висновок відповідача про безпідставне включення ТОВ „СЕЛТІК” до складу валових витрат сум провізної плати у розмірі 1 713 625, 43 грн. та про завищення ТОВ «СЕЛТІК»суми податкового кредиту на загальну 240 330, 94 грн..

При прийнятті цієї постанови, суд також враховує наступне:

Згідно ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

На підставі Акта перевірки № 34/33-3/30850377 від 03.09.2004р. про результати документальної перевірки з питань правильності визначення сум ПДВ, що підлягають відшкодуванню з бюджету ТОВ „СЕЛТІК” (30850377) за липень, вересень, грудень, 2003р., січень, березень, квітень, травень 2004 року та з урахуванням рішень з адміністративного оскарження, було прийняте податкове повідомлення-рішення від 08.04.2005р. № /3 про донарахування ТОВ „СЕЛТІК” ПДВ у сумі 85 557 грн. та штрафні санкції в сумі 42 778 грн. 50 коп. та податкове повідомлення-рішення від 08.04.2005р. № /3, яким встановлено завищення суми бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі 13 379,00 грн. Зазначене донарахування стало наслідком не включення податковим органом до складу валових витрат сум залізничного тарифу (транспортних послуг). В зв’язку з цим з податкового кредиту були виключені суми ПДВ, які містились у цьому тарифі.

Відповідно до постанови Запорізького апеляційного господарського суду від 21.09.2005р. по справі № 6/128 судом встановлено правомірність віднесення до складу валових витрат ТОВ „СЕЛТІК” у липні, вересні, грудні, 2003р., січні, березні, квітні 2004 року провізної плати. Податкове повідомлення-рішення від 08.04.2005р. № /3 визнане недійсним. Зазначена постанова набрала законної чинності 21.09.2005р.

Відповідно до постанови Запорізького апеляційного господарського суду від 21.04.2006р. по справі № 3/475-АП судом встановлено правомірність віднесення до валових витрат ТОВ „СЕЛТІК” у травні 2004 року провізної плати. Податкове повідомлення-рішення  від 08.04.2005р. № /3 визнано нечинним. Постанова набрала чинності 21.04.2006 р.

Згідно вищезазначених постанов суду  правомірність віднесення транспортних витрат до складу валових витрат підприємства повністю підтверджена відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами - актами приймання-передачі, залізничними накладними, залізничними квитанціями, випискою із реєстру контрагентів ВАТ «МК «Азовсталь» про присвоєння ТОВ «Селтік»для ідентифікації останнього унікального номера заказа, які є в матеріалах справи.

В усіх залізничних накладних, що містяться в матеріалах справи графа 4 заповнена, у цій графі містяться дані про ідентифікацію Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕЛТІК»як власника. А отже, твердження про те, що позивачем не понесені витрати по перевезенню, тому що в залізничний накладній платником зазначене „Лемтранс", а ні ТОВ „Селтік", а у графі 4 залізничних накладних відсутня інформації про ТОВ „Селтік" як про власника вантажу, безпідставні.

Позивачем надані всі необхідні документи, які підтверджують отримання ним послуг з перевезення продукції, які були придбані за його дорученням і за його рахунок.

Таким чином правомірність віднесення до складу валових витрат підприємства товаротранспортних витрат за тими ж самими господарськими операціями, які розглядаються у цьому судовому провадженні (липень, вересень, грудень 2003р., січень, березень, квітень, травень 2004р.) вже встановлена судовими рішеннями, які набрали законної чинності.

Відповідно до Ухвали Вищого адміністративного суду України від 08.11.2006р. по справі № 6/128 к/с № к-10457/06 судова колегія Вищого адміністративного суду України вважає, що ... Запорізький апеляційний господарський суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлених обставин справи і відповідним чином застосував до спірних правовідносин норми матеріального права. Постанова Запорізького апеляційного господарського суду від 21.09.2005р. у справі № 6/128 залишена без змін.

За висновками Відповідача, зробленими під час перевірки, в порушення п.п.7.6.1. п.7.6. ст.7 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, п.п.1.5., 1.6 наказу ДПА України „Про затвердження форми декларації з податку на прибуток підприємства та Порядку її складання” від 29.03.2003р. № 143, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.04.2003р. за № 271/7592, ТОВ „СЕЛТІК” занизило валові доходи від операцій з цінними паперами на 9 000 грн.

Відповідно до п.п.7.6.1. п.7.6. ст. 7 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” платник податку веде окремий податковий облік фінансових результатів операцій з цінними паперами (у тому числі іпотечними сертифікатами участі, іпотечними сертифікатами з фіксованою дохідністю та сертифікатами фондів операцій з нерухомістю) і деривативами у розрізі окремих видів цінних паперів, а також фондових та товарних деривативів.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України „Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні” бухгалтерський облік є обов’язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до Інструкції про застосування плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов’язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.99р. № 291, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 21.12.99 за № 893/4186, на рахунку 34 «Короткострокові векселі одержані»за дебетом відображається отримання векселя за продані товари (роботи, послуги) та за іншими операціями, за кредитом - отримання коштів у погашення векселів, погашення отриманим векселем кредиторської заборгованості, продаж векселя третій стороні тощо.

Згідно даних обліку придбання і продажу векселів, який ведеться ТОВ „СЕЛТІК”  на рахунку бухгалтерського обліку № 34, витрати, пов’язані з придбанням векселів, за період з 01.07.2003р. по 30.09.2005р. перевищили доходи від продажу за цей же період на 6 144 555, 90 грн.

Згідно п.п.7.6.1. п.7.6. ст.7 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” якщо протягом звітного періоду витрати на придбання кожного з окремих видів цінних паперів, а також деривативів, понесені (нараховані) платником податку, перевищують доходи, отримані (нараховані) від продажу (відчуження) цінних паперів або деривативів такого ж виду протягом такого звітного періоду, від'ємний фінансовий результат переноситься на зменшення фінансових результатів від операцій з цінними паперами або деривативами такого ж виду майбутніх звітних періодів у порядку, визначеному статтею 6 цього Закону.

Якщо протягом звітного періоду доходи від продажу кожного з окремих видів цінних паперів, а також деривативів, отримані (нараховані) платником податку, перевищують витрати, понесені (нараховані) платником податку внаслідок придбання цінних паперів або деривативів такого ж виду протягом такого звітного періоду (з урахуванням від'ємного фінансового результату від операцій з цінними паперами чи деривативами такого ж, виду минулих періодів), прибуток включається до складу валових доходів такого платника податку за результатами такого звітного періоду.

В зв’язку з отримання від’ємного фінансового результату ТОВ „СЕЛТІК” не мало підстав для включення до складу валових витрат будь-яких сум, отриманих від реалізації векселів та не мало вносити будь-які суми у відповідні рядки Декларації з податку на прибуток за 2003 рік, а твердження відповідача про необхідність збільшення валового доходу позивача на 9 000 грн. є безпідставними.

Під час перевірки податковим органом встановлено, що в порушення п.п.8.3.2. п.8.3. ст. 8 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”  позивач завищив амортизаційні відрахування на 27,7 тис. грн. внаслідок застосування до 2-ї групи основних фондів норми амортизації в розмірі 10%, а не 6,25%, про застосування якої, як вважає відповідач, ТОВ „СЕЛТІК” прийняв окреме рішення.

Відповідно до п.п. 8.6.1. п.8.6. ст. 8 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” норми амортизації встановлюються у відсотках до балансової вартості кожної з груп основних фондів на початок звітного (податкового) періоду в такому розмірі (в розрахунку на податковий квартал):

група 1 - 2 відсотки;  група 2 - 10 відсотків;  група 3 - 6 відсотків; група 4 - 15 відсотків.

Платник податку може прийняти рішення про застосування інших норм амортизації, що не перевищують норм, визначених цим підпунктом.

Зазначене рішення:

приймається платником податку до початку звітного податкового року та не може бути змінене протягом такого року;

доводиться до відома податкового органу разом із поданням декларації за перший квартал такого звітного податкового року.

Пунктом 13 наказу ТОВ „СЕЛТІК” від 01.04.2004р. № 10/1 про організацію бухгалтерського обліку та облікову політику на підприємстві в 2004 році, який діяв на підприємстві у 2005 році, встановлено застосування норм та методів нарахування амортизації основних засобів, передбачених податковим законодавством.

В зв’язку з тим, що відповідач не надав суду будь-яких документальних доказів, які б свідчили про прийняття ТОВ „СЕЛТІК” рішень про застосування у 2005 році інших норм амортизації, відмінних від тих, що встановлені законом, а також доказів повідомлення податкового органу при поданні декларації за перший квартал 2005 року про наявність на підприємстві норм амортизації, відмінних від встановлених законом, суд не приймає до уваги доводи відповідача про неправомірність застосування позивачем до групи 2 основних фондів норми амортизації у розмірі 10 %.

Отже оскаржувані позивачем рішення є неправомірними в повному обсязі. За таких умов позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 94,161-163 КАС України,

господарський суд

П О С Т А Н О В И В  :

Позов задовольнити.

Визнати нечинними:

податкові повідомлення-рішення, видані Державною податковою інспекцією у м. Миколаєві, від 27.02.2006р. № /1, 23.05.2006р. № /2, від 02.08.2006р. № /3, якими визначено суму податкового зобов’язання ТОВ „СЕЛТІК” з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 873 480,00 грн., у тому числі, за основним платежем –449 600,00грн., за штрафними (фінансовими) санкціями –423 880,00 грн.;

податкові повідомлення-рішення, видані Державною податковою інспекцією у м. Миколаєві, від 27.02.2006р. № /1, від 23.05.2006р. № /2, від 02.08.2006р. № /3, якими визначено суму податкового зобов’язання ТОВ „СЕЛТІК” з податку на додану вартість у розмірі 360 496,00 грн., у тому числі, за основним платежем –240 331,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями –120 165,00 грн.

Постанова  або ухвала суду першої інстанції,  якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд  першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Суддя