ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5, м.
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
_________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" квітня 2007 р.  о 11:38 годині              Справа № АС-16/10-07

вх. № 539/1-16

Суддя господарського суду Харківської області Здоровко Л.М.

за участю секретаря судового засідання Федорова Т.О.

представників сторін :

позивача - Бондаренко К.В., зав. юр. сектору за довіреністю
№1852-07/31 від 03.03.2007 р.;

прокурора - Чопко М.П., пом. прокурора за посвідченням №132 від
28.11.2003 р.;

відповідача - ОСОБА_2, довіреність б/н від 29.01.2007 р.

по справі за позовом
Прокурора Жовтневого району, м. Харків в інтересах держави в особі
Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі, м. Харків

до  Суб'єкта підприємницької
діяльності- фізичної особи ОСОБА_1, м. Харків

про стягнення 2760,23 грн.

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Жовтневого району, м. Харків в інтересах держави в особі
Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі, м. Харків звернувся до
суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, м. Харків заборгованості в розмірі 2760,23
грн. Позов обгрунтовано не додержанням вимог чинного законодавства щодо порядку
обчислення та сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, як того вимагає  Закон
України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”.

Відповідно п. 6 прикінцевих та перехідних положень Кодексу
адміністративного судочинства України справа розглядається за правилами Кодексу
адміністративного судочинства України (далі -КАС України ).

15.03.2007 року до канцелярії господарського суду Харківської
області від відповідача надійшло заперечення проти позову, якому відповідач
позовні вимоги не визнає, зазначає, що даний спір не належить до компетенції
вирішення в порядку адміністративного судочинства та вказує, що в період в який
проводилась перевірка сплачував фіксований податок відповідно до п.2
прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до Декрету Кабінету
Міністрів "Про прибутковий податок з громодян", а пунктом 8 заключних
положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", передбачено, до прийняття відповідних змін до діючого
законодавства, особи що обрали особливий спосіб оподаткування сплачують внески
на обов'язкове державне пенсійне страхування у фіксованому розмірі.

У судовому засіданні представник позивача та прокурор позовні
вимоги підтримали в повному обсязі  та
прохали суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не
визнає.

Заслухавши пояснення представників сторін та прокурора, дослідивши
надані сторонами докази, судом встановлено наступне.

Відповідач, зареєстрований як платник  страхових внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування в управлінні
Пенсійного Фонду України в Жовтневому районі м. Харкова, є платником
фіксованого  податку, що не заперечується
сторонами.

Управлінням Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.
Харкова було проведено  перевірку
обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами страхових
внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного
фонду України за період з 01.04.2005 р. по 30.09.2005 р. суб'єктом
підприємницької діяльності- фізичною особою ОСОБА_1,  в ході якої було   виявлено
порушення відповідачем вимог  п.1
ст. 11, п.6 ст. 20  Закону  України
"Про
загальнообов'язкове   державне
пенсійне  страхування". За  результатами перевірки складено акт
НОМЕР_2  та  донараховано 2760,23  грн. внесків
на  загальнообов'язкове  державне пенсійне страхування за ставкою
32%  на суму фактичних витрат на оплату
праці.

На підставі акту перевірки та відповідно до ст. 106 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" виставлено
вимогу про сплату боргу НОМЕР_1 на суму 2760,23 грн., яка отримана 03.04.2006
року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Вимога була оскаржена до Управління пенсійного фонду України в
Жовтневому районі м. Харкова, рішенням Управління пенсійного фонду України в
Жовтневому районі м. Харкова скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення,  вимогу про сплату боргу НОМЕР_1 залишено без
змін (а.с. 23).

Вимога була оскаржена до Головного управління Пенсійного фонду
України, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України вимогу про
сплату боргу НОМЕР_1 залишено без змін, а скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Відповідач позовні вимоги не визнає, зазначає, що даний спір не
належить до компетенції вирішення в порядку адміністративного судочинства та
вказує, що в період в який проводилась перевірка сплачував фіксований податок
відповідно до п.2 прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін
до Декрету Кабінету Міністрів "Про прибутковий податок з громодян".
Пунктом 8 заключних положень Закону України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", передбачено, до прийняття відповідних змін
до діючого законодавства, особи що обрали особливий спосіб оподаткування
сплачують внески на обов'язкове державне пенсійне страхування у фіксованому
розмірі.

Суд відхиляє доводи позивача що даний спір не належить до  вирішення в порядку адміністративного
судочинства виходячи із наступного.

Пунктом першим частини першої статті 17 Кодексу
адміністративного  судочинства  України передбачено, що компетенція
адміністративних судів поширюється на спори
фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів
індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Визначення суб'єкта
владних  повноважень  дається
в  пункті сьомому статті 3 Кодексу
адміністративного  судочинства  України, згідно  з
яким  -  це
орган державної влади,  орган
місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова  особа,
інший  суб'єкт  при
здійсненні   ними   владних управлінських  функцій
на  основі законодавства,  в тому числі на виконання делегованих
повноважень.

Як зазначається у пункті 1 Положення про Пенсійний фонд України
(затверджене Указом        Президента
України N 121/2001  від 1 березня 2001
року),  Пенсійний  фонд України (далі - Фонд) є центральним
органом виконавчої влади,  що,
зокрема,  здійснює керівництво та
управління  солідарною  системою загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків.

Згідно з пунктом  1.1  Положення
про  управління  Пенсійного фонду  України
в районах,  містах і районах у
містах (затверджене постановою правління Пенсійного фонду України N 8-2  від
30  квітня 2002 року;  далі - Положення про Управління Фонду)
управління Фонду у районах,  містах і
районах  у  містах
(далі  - управління)  є
органами  Фонду,  підвідомчими відповідно головним управлінням
Фонду в Автономній Республіці Крим,
областях,  містах Києві  та
Севастополі,  що  разом
з  цими управліннями утворюють
систему органів Фонду.

Відповідно до підпункту  6
пункту  2.2  Положення
про Управління  Фонду воно
відповідно до покладених на нього завдань контролює надходження  страхових
внесків  та  інших платежів   до
Фонду  від  підприємств,
установ,  організацій  та громадян,
збирає у встановленому  порядку  відповідну
звітність, проводить
планові       та       позапланові       перевірки фінансово-бухгалтерських
документів,  звітів та  інших
документів щодо
правильності   обчислення   та
сплати  страхових  внесків, цільового використання коштів Фонду
в організаціях,  що здійснюють виплату і
доставку пенсій.

З наведеного випливає,  що
Управління,  при донарахуванні страхових
внесків, діяло як орган державної влади при здійсненні ним владних
управлінських  функцій   і,
відповідно,   як   суб'єкт
владних повноважень.

Отже, згідно з пунктом першим частини першої статті  17
Кодексу адміністративного
судочинства  України, спори  управління Пенсійного фонду України з
юридичними чи фізичними особами  щодо
стягнення  заборгованості  із сплати
страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування
підвідомчі адміністративним судам.

Пунктом 2  статті  121
Конституції України  на
прокуратуру   України   покладається   представництво    інтересів громадянина або держави в суді у
випадках, визначених законом.

Статтею 60 Кодексу адміністративного  судочинства
України передбачено, прокурор здійснює в суді представництво інтересів
громадянина або держави в порядку, встановленому цим Кодексом та іншими
законами, і може здійснювати представництво на будь-якій стадії адміністративного
процесу.

Відповідно до положень ст.36-1 Закону України "Про
прокуратуру", представництво прокуратурою інтересів громадянина або
держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних
та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у
випадках, передбачених законом.

Підставою представництва у суді інтересів держави є наявність
порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних
інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних
осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

Що ж  до  Пенсійного
фонду  України,  то
він  є центральним органом  виконавчої
влади,  діяльність  якого
спрямовується   та
координується  Кабінетом  Міністрів України (пункт 1 Положення про
Пенсійний фонд України,  затвердженого
Указом  Президента  України від
01.03.2001  N  121/2001.

Таким чином,
держава     реалізує      свою
політику загальнообов'язкового
державного  пенсійного  страхування
через пенсійні Фонди.  Тому
прокурор (заступник прокурора) вправі
подати позов в інтересах держави в особі пенсійного  Фонду,
за наявності в  органу,  що
зазначається  позивачем, статусу юридичної
особи.

Суд відхиляє посилання позивача на
неправомірність донарахування страхових внесків виходячи з наступного.

Порядок обчислення і сплати страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування підприємствами, установами,
організаціями, громадянами до Пенсійного фонду України передбачено Законом
України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” та  „ Інструкцією про порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове   державне пенсійне страхування до Пенсійного
фонду України”.

Пунктом 1 статті 11 Закону України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" установлено, що загальнообов'язковому
державному    пенсійному    страхуванню підлягають:

громадяни України,
іноземці  (якщо  інше
не  встановлено міжнародними  договорами,
згода  на  обов'язковість  яких
надана Верховною Радою України) та особи без громадянства,  які
працюють на підприємствах,  в
установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України,  незалежно
від  форми  власності,
виду діяльності   та   господарювання,   у
філіях,   представництвах,
відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств  та організацій,  в
об'єднаннях громадян, у фізичних осіб - суб'єктів підприємницької
діяльності та інших осіб (включаючи
юридичних  та фізичних  осіб - суб'єктів підприємницької
діяльності,  які обрали особливий  спосіб
оподаткування   (фіксований   податок,
єдиний податок,   фіксований   сільськогосподарський   податок,
придбали спеціальний
торговий  патент)  на
умовах   трудового   договору (контракту)   або
працюють   на   інших
умовах,   передбачених
законодавством,  або виконують роботи на
зазначених підприємствах, в
установах,  організаціях  чи
у  фізичних  осіб
за  договорами цивільно-правового
характеру;

Відповідно ч.1 ст.14 Закону України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" страхувальниками цих осіб є роботодавці, а
саме: підприємства, установи і організації,
створені відповідно до законодавства
України,  незалежно  від
форми   власності,   виду діяльності  та
господарювання,  об'єднання
громадян,  профспілки, політичні партії
(у тому числі філії,
представництва,  відділення
та  інші відокремлені підрозділи
зазначених підприємств,  установ, організацій,  об'єднань громадян,  профспілок,
політичних партій, які  мають  окремий
баланс  і  самостійно
ведуть  розрахунки  із застрахованими особами),  фізичні особи - суб'єкти підприємницької
діяльності  та  інші особи (включаючи юридичних та фізичних
осіб - суб'єктів підприємницької діяльності,
які обрали особливий спосіб оподаткування  (фіксований
податок,  єдиний  податок,
фіксований сільськогосподарський
податок,  придбали   спеціальний
торговий патент),   які   використовують  працю
фізичних  осіб  на
умовах трудового договору (контракту) або на інших  умовах,
передбачених законодавством,  або
за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1,
10, 15 статті 11 цього Закону; ч. 1 ст. 15 вищевказаного Закону передбачено,
страхувальники є платниками страхових внесків до солідарної системи. Згідно п.
6 ч. 2 ст.17 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування"   страхувальник
зобов'язаний нараховувати,  обчислювати  і
сплачувати  в   установлені строки та в повному обсязі
страхові внески.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на
2005 рік", Закону України "Про Державний бюджет України на 2006
рік", Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування” розмір страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування для даної категорії осіб становить
32,3% (з 01.01.2006 року 31,8%).

Для роботодавця страхові внески до солідарної системи, згідно до
ч.1 ст. 19    Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" нараховуються на суми
фактичних витрат  на  оплату
праці (грошового
забезпечення)  працівників,  що
включають  витрати на виплату  основної
і  додаткової   заробітної
плати   та   інших заохочувальних   та
компенсаційних   виплат,   у
тому  числі  в натуральній
формі, які визначаються згідно з нормативно-правовими актами,  прийнятими
відповідно  до  Закону
України  "Про  оплату праці",  виплату
винагород  фізичним  особам
за виконання  робіт (послуг) за
угодами цивільно-правового характеру, що підлягають обкладенню податком на
доходи фізичних осіб, а також на суми оплати перших п'яти днів тимчасової
непрацездатності,  яка здійснюється  за
рахунок  коштів  роботодавця,
та  допомоги   по тимчасовій непрацездатності.

Відповідно до ч.3, ч.4 та ч.6 ст.18 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", страхові  внески є цільовим загальнообов'язковим
платежем, який  справляється  на
всій   території   України
в   порядку, встановленому цим
Законом. Страхові  внески не включаються
до складу податків,  інших обов'язкових
платежів,  що складають систему
оподаткування.  На ці внески не
поширюється податкове законодавство. Законодавством  не
можуть   встановлюватися   пільги
з нарахування  та  сплати
страхових  внесків  або звільнення від їх сплати.

Частина 1 ст. 5 Закону України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" передбачає, цей Закон регулює
відносини,  що виникають між суб'єктами
системи загальнообов'язкового державного
пенсійного  страхування. Дія  інших
нормативно-правових  актів  може
поширюватися  на  ці відносини
лише  у  випадках,
передбачених  цим  Законом,
або  в частині, що не суперечить
цьому Закону.

Ставки, механізм справляння та пільги щодо сплати збору на
обов'язкове державне пенсійне страхування встановлені Законом України "Про
збір на обов'язкове державне пенсійне страхування", яким разом із Законом
України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" не
встановлено такої пільги, як звільнення від сплати збору на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування для суб'єктів підприємницької діяльності, котрі
перейшли на спрощену систему оподаткування.

Аналізуючи наведені правові норми, суд дійшов висновку, що
страхові внески на загальнобов'язкове державне пенсійне страхування не входять
до системи оподаткування, на них не поширюється податкове законодавство, іншим
законодавством не можуть встановлюватися пільги з  нарахування та сплати страхових внесків або
звільнення від їх сплати.

Таким чином відносини, що виникають між суб'єктами системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного  страхування
регулюються Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", а сфера дії "Про внесення змін до Декрету Кабінету
Міністрів "Про прибутковий податок з громодян" та Закоу України
"Про податок з доходів фізичних осіб", поширюється на податкові
правовідносини.

Внаслідок зазначеного у відповідача, як вбачається з матеріалів
справи,  склалась заборгованість в
розмірі 2760,23 грн., яка станом на момент розгляду справи не сплачена і
підлягає стягненню.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення
заборгованості в розмірі 2760,23 грн. обґрунтовані, правомірні та підлягають
задоволенню.

Відповідно ст. 94 КАС України судові витрати з відповідача не
стягуються.

Керуючись 5, 14, 15,17, 18 ,19, 106 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", статтями  4, 8, 17, 50, 86, 87, 94, 138, 143,151-153,
157, 160- 163 186, п. 1, 2-1, 7
Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України , суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Суб'єкта підприємницькоїдіяльності- фізичної особи
ОСОБА_1, м. Харків, ідентифікаційний код - ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_1) на користь
Управління Пенсійного фонду України у Жовтневому районі,  м. Харків, (61004,
м.Харків, вул. Примакова, 40/42 ( у т.ч. р/р 96 в ХОУ ВАТ
"Державний ощадний банк України" МФО 351823)) - заборгованість у сумі
2760,23 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання
заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна
скарга не була подана у встановлений строк, постанова або ухвала суду першої
інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається,
що постанова суду не набрала законної сили.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до
адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який
ухвалив оскаржуване судове рішення.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна
скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів
після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для
подання заяви про апеляційне оскарження.

Повний текст постанови підписано 10.04.2007 року (7,8,9 квітня
вихідні дні).

Суддя
Здоровко Л.М.