ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2007 р.
Справа № А-6/278а

Господарський суд Івано-Франківської області у складі:

розглянувши  матеріали справи за позовом  ТзОВ "Карпатнафтохім"  вул. Робітнича,29, Мостище, Калуський район, Івано-Франківська область,77305

до відповідача  Калуської  оДПІ  вул. В.Стуса, 2,Калуш,77300

про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення

Представники:

Від позивача: Бойко Р.Б., (довіреність № 53-юр-36 від 23.03.06 юрисконсульт )

Від відповідача: Савчук Н.І. - ГДПІ юридичного відділу

Від відповідача:  Мельник Р.Я., (довіреність № 5433 від 14.04.06 ГДПІ )

Від відповідача:  Чобонюк М.М., (довіреність № 13738/10/100 від 12.09.06 ГДПРІ )

Від відповідача:  Місюра М.В., (довіреність № 18596/10/100  від 05.12.06 заступник начальника Калуської оДПІ )

СУТЬ СПРАВИ:  подано позов про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення Калуської   ОДПІ   №/0      від   04.08.2006.

В судовому засіданні оголошувалася перерва до 20.04.07.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, зокрема посилається на те, що саме  Закон України "Про податок на додану вартість" встановлює порядок визначення суми бюджетного відшкодування. Відповідачем звужується поняття бюджетного відшкодування виходячи з формулювання рядка "З" форми розрахунку суми бюджетного відшкодування, що є додатком №3 до податкової декларації з ПДВ (затвердженої наказом ДПА України від 30.05.1997 року №166 "Про затвердження Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість", у редакції наказу ДПА України №213 від 15.06.2005 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.06.2005 року №702/10982), відповідно до якого сума бюджетного відшкодування визначається як сума податкового кредиту попереднього податкового періоду, фактично сплачена отримувачем товарів, робіт, послуг. Також позивач вказує на те, що норми Закону мають вищу юридичну силу в порівнянні з підзаконними нормативно-правовими актами, тому за змістом ч.4 ст.9 КАС України позивач наполягає на застосуванні норм Закону при визначенні суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню.

Відповідач подав суду відзив на позов, в якому проти позову заперечив, посилаючись на те, що   перевірка правильності  визначення позивачем сум податку на додану вартість, що підлягає бюдженому  відшкодуванню за квітень 2006року проводилася з дотриманням вимог п.п.7.7.1, п.п.7.7.2 п.7.7 та п.п.7.8.1 п.7.8 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість",  а також пункту 5.12. Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість , затвердженого Наказом ДПА України від 30.05.97 №166 у редакції Наказу ДПА України від 15.06.05 №213 "Про внесення змін до податкової звітності податку на додану вартість".

Разом з тим  відповідач звертає увагу на те, що ДПА в Івано-Франківській області зверталась за роз'ясненням до ДПА України, якою надано роз'яснення про те, що до рядка  "З" розрахунку суми бюджетного відшкодування необхідно включати суми податку на додану вартість, фактично сплачені отримувачем товарів у попередньому звітному податковому періоді постачальника таких товарів, що включені до податкового кредиту в попередньому періоді. Таким чином, перевіркою встановлено порушення норм Закону та згаданого вище Порядку, оскільки позивачем включено до бюджетного відшкодування в квітні 2006 року суми 12487602 грн., що на 5626587 грн. перевищує суму ПДВ яка оплачена постачальником та включена до податкового кредиту в березні 2006 року.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін,  суд встановив, що  Калуською ОДПІ проведено виїзну позапланову перевірку ТОВ "Карпатнафтохім" з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за квітень 2006 року, за наслідками якої  складено акт №642/23-2/33129683 від 27.07.2006 року та на підставі висновків якого направлено позивачу податкове повідомлення-рішення №/0 від 04.08.2006 року, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ за квітень 2006 року в розмірі 5626587  грн., яка підлягає зменшенню у картці особового рахунку.

Не погодившись з прийнятим повідомленням- рішенням, позивач подав суду позов про визнання його нечинним.

Як вбачається з відмітки про прийняття податкової декларації позивача з податку на додану вартість за квітень  2006 року розміщеної на першій сторінці декларації, остання прийнята Калуською ОДПІ 22.05.2006 року (Вх. №11581).

Порядок визначення суми бюджетного відшкодування встановалено п.7.7. ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість".

Згідно з п.п.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону  сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду. При від'ємному значенні така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (в т.ч. розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності –зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду.

У відповідності до п.п.7.7.2 п.7 ст.7 Закону, якщо у наступному податковому періоді сума,  розрахована згідно з підпунктом 7.7.1. цього пункту, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку фактично сплаченій отримувачем товарів (робіт) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (робіт);

б) залишок від'ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Таким чином, за змістом вказаної норми закону, законодавець не ставить настання пправа на бюджетне відшкодування в залежність від того, коли в отримувача товару (роботи, послуги) виникло зобов'язання перед постачальниками, а визначає, що суми податку на додану вартість мають бути фактично сплачені в попередньому податковому періоді постачальникам товарів, тобто в законі йдеться про фактично сплачену суму податку на додану вартість в попередньому періоді, що цілком відповідає визначенню поняття "бюджетне відшкодування", зміст якого регламентовано у п.1.8 ст.1 Закону, а саме: сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до п.1.7 ст.1 Закону України "Про податок на додану вартість"  податковий кредит –сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Отже, Закон України "Про податок на додану вартість" не ставить вимогу, що для визначення суми бюджетного відшкодування необхідно, щоб податковий кредит формувався і сплачувався в одному податковому періоді.

Що стосується доводів представників відповідача про  необхідність  застосування до

спірних правовідносин назви рядка "3" додатку №3 податкової декларації з ПДВ - "сума податкового кредиту попереднього податкового періоду, фактично сплачена отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг)",  слід вказати, що  відповідно до п.п.7.7.2 п.7 ст.7 Закону бюджетному відшкодуванню підлягає все від'ємне значення податку на додану вартість, сплачене у попередньому періоді, незалежно від того, в якому з періодів (попередньому чи попередніх) його було фактично включено до податкового кредиту.

Поряд з цим, виходячи із змісту рядка "3" бюджетному відшкодуванню підлягає тільки від'ємне значення попереднього періоду лише в межах податкового кредиту попереднього періоду, оскільки, формулювання рядка зобов'язує платника податку включати до податкового кредиту суми податку на додану вартість тільки одного попереднього (а не одного з попередніх) звітного періоду, які фактично сплачені постачальникам в тому ж попередньому звітному періоді.

Тобто, Закон і форма декларації встановлюють різний порядок розрахунку суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню. Однак, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативно-правовими актами визначених  ч.4 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає правомірним включення позивачем до розрахунку суми бюджетного відшкодування сум податку на додану вартість сплачених постачальникам товарів (робіт, послуг) у попередньому звітному періоді в рахунок погашення кредиторської заборгованості.

Згідно з підпунктом "з" підпункту 4.4.2. пункту 4.4. ст.4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" форми обов'язкової податкової звітності (податкові декларації чи податкові розрахунки), визначені центральним (керівним) органом контролюючого органу, повинні відповідати нормам та змісту відповідного податку, збору (обов'язкового платежу). Очевидно, що рядок №3 розрахунку суми бюджетного відшкодування не відповідає вимогам Закону України "Про податок на додану вартість", оскільки звужує право позивача на отримання бюджетного відшкодування стосовно надміру сплаченого ним податку до бюджету, оскільки Закон має вищу юридичну силу ніж накази ДПА України, зокрема №166 та №213, тому суд вважає, що позивач при визначенні суми бюджетного відшкодування правомірно керувався нормами саме Закону.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги позивача правомірні і підлягають задоволенню.

Керуючись ст.124 Конституції України, Законом України  "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами"  Законом України "Про податок на додану вартість", Постановою Пленуму Верховного Суду України  від 01.11.1996 року "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя",   ст.ст.9, 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

позов задоволити.

Визнати нечинним податкове повідомлення-рішення Калуської об'єднаної державної               податкової інспекції від 04.08.2006 року №/0.

Стягнути з Калуської  ОДПІ на користь ТОВ "Карпатнафтохім" -3 грн 40 коп  судового збору.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Виготовлено в АС "Діловодство суду"

________________