донецький апеляційний господарський суд
УХВАЛА

Іменем
України

03.05.2007 р.
справа №19/437а

Донецькій апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого:

Запорощенка  М.Д.

суддів

Волкова Р.В. , Шевкової  Т.А.

при секретареві судового
засідання

Абдулазізова О.Д.

за участю представників сторін:

від позивача:

ОСОБА_1 - паспорт НОМЕР_1,

від відповідача:

Коржов Ю.М. - по Дов.
№41/2-8-2445п від 18.10.06р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

Приватного підприємця ОСОБА_1
АДРЕСА_1

на постанову  господарського суду

Донецької області

від

01.02.2007 року

по справі

№19/437а (Дучал Н.М.)

за позовом

Приватного підприємця ОСОБА_1
АДРЕСА_1

до

Головної державної інспекції на
автомобільному транспорті Міністерства транспорту та зв"язку  м.Київ

про

скасування наказу НОМЕР_2.

В С Т А Н О В
И В:

У листопаді 2006року  Приватний підприємець ОСОБА_1 АДРЕСА_1(
далі -ПП ОСОБА_1) звернувсь до
господарського суду  Донецької
області  з адміністративним позов до Головної
державної інспекції на автомобільному транспорті  Міністерства транспорту та зв'язку України
м.Київ ( далі -Головавтоінспекція)  про
скасування наказу НОМЕР_2.  начальника
Інспекції в частині анулювання ліцензії НОМЕР_3 на надання послуг з
перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального
користування (крім надання послуг з перевезення пасажирів та їх багажу на
таксі) з урахуванням додатково поданої заяви про зміну позовної вимоги від
16.01.07р. №02-41/1508  в порядку ст.137
Кодексу адміністративного судочинства України.

В обґрунтування позову  робиться посилання на  відсутність і недоведеність відповідачем
наявності порушень з боку позивача
Законів України "Про ліцензування певних видів господарської
діяльності"№1775-ІІІ від 01.06.2000р., "Про автомобільний
транспорт" №2344-ІІІ від 05.04.2001р., "Про дорожній рух" №
3353-ХІІ від 30.06.1993р.,  недоведеність
порушень матеріалами перевірки.

В запереченнях на позов, відповідач
посилається на те, що   оспорений наказ
начальника Головавтоінспекціі  прийнятий
за  встановлені перевіркою порушення
Закону України "Про ліцензування певних видів господарської
діяльності"№1775-ІІІ від 01.06.2000р., а саме факт  неподання в установлений строк повідомлення
про зміну даних, зазначених в документах, що додавалися до заяви про видачу
ліцензії.

Постановою господарського суду
Донецької області від 01.02.07року у справі №19/437а, ухваленою суддею Дучал
Н.М., у задоволені  позовних вимог
відмовлено. Судовий акт вмотивований посиланням на  ст.ст.2,71 Кодексу адміністративного
судочинства України, а саме: що докази відсутності порушень зазначених в актах
про неможливість ліцензіата забезпечити виконання Ліцензійних умов та про
встановлення факту неподання в установлений строк повідомлення про зміну даних,
зазначених в документах, що додавались до заяви про видачу ліцензії позивачем
не спростовані.

Позивач, ПП ОСОБА_1, не
погоджуючись з ухваленим судовим актом від
01.02.2007року у справі №19/437а, звернувся з апеляційною скаргою, в
якій ставиться питання про скасування зазначеного судового акту з мотивів порушення
господарським судом попередньої інстанції
норм  матеріального та
процесуального права та прийняття нового рішення, яким  задовольнити позовні вимоги. Вважає, що факт
здійснення ним підприємницької діяльності жодним доказом об'єктивно не
підтверджується, що свідчить про відсутність підстав анулювання виданої
ліцензії.

В судовому засіданні повноважні
представники сторін,  висловилися на
підтримку  своїх доводів викладених в
апеляційній скарзі та запереченнях на неї.

Згідно до ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України кожна
сторона  повинна  довести
ті обставини,  на  яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

У відповідності до ст.86 Кодексу
адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному і об'єктивному дослідженні
в судовому процесі, керуючись законом.

Заслухавши пояснення повноважних
представників сторін, розглянувши матеріали справи, судова колегія встановила
наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
ПП ОСОБА_1 зареєстрований  як суб'єкт
підприємницької діяльності - фізична особа виконавчим комітетом Добропільської
міської ради Донецької області
16.04.2003р., про що видане
Свідоцтво про державну реєстрацію НОМЕР_4, ідентифікаційний номер
НОМЕР_5, перебуває на обліку як платник податків у Добропільській  об'єднаній державній податковій інспекції.

30.06.2005року  Головавтоінспекцією 30.06.2005року  на ім'я ОСОБА_1 видано Ліцензію НОМЕР_3
на  надання послуг з внутрішнього
перевезення пасажирів  і вантажів
автомобільним транспортом загального користування ( крім надання послуг з
перевезення пасажирів та їх багажу на таксі). Строк дії ліцензії з
30.06.2005  по 29.06.2010.

Як встановлено господарським судом
попередньої інстанції,  Донецькою
обласною державною адміністрацією  на
адресу заступнику Міністра транспорту та зв'язку України направлено
лист  з проханням доручити
Головавтоінспекції здійснити позапланову перевірку автоперевізників, які грубо
порушують  правила обслуговування
пасажирів, ігнорують вимоги Закону України “Про автомобільний транспорт"
№2344-ІІІ від 05.04.2001р., серед яких вказаний позивач.

Головна державна інспекція  на автомобільному транспорті України листом
№41/3-6-4945 від 04.07.2006року зобов'язала
начальника територіального управління Головавтоінспекції у Донецькій
області провести позапланову перевірку додержання Ліцензійних умов ПП ОСОБА_1.

Працівниками відділу Державного
контролю територіального управління Головавтоінспекції у Київській області
Роговським І.В. та  відділу державного
контролю територіального управління Головавтоінспекції у Донецькій області
Репіним В.В. на підставі посвідчення НОМЕР_6 в період з 04.07.2006року по
06.07.2006року проведено позапланову перевірку діяльності ліцензіата ПП ОСОБА_1
з питань додержання Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з
надання послуг з перевезення пасажирів і
вантажів автомобільним транспортом загального користування (крім надання
послуг з перевезення пасажирів та їх багажу на таксі) -( далі  - Ліцензійні умови). .

Підчас проведення перевірки,
перевіряючими виявлені порушення вимог п.2.3.2 Ліцензійних умов,
а саме, не проходження ОСОБА_1. підвищення підвищення кваліфікації для
керівників автомобільного транспорту, діяльність яких пов'язана з наданням
послуг автомобільного транспорту,  не
проводження інструктажу з безпеки руху та охорони праці, відсутній журнал їх
обліку, відсутній договір на отримання таких послуг; статті 17 Про
ліцензування певних видів господарської діяльності"№1775-ІІІ від 01.06.2000р.
в частині неповідомлення органу ліцензування про складання нового договору на
отримання послуг з передрейсового технічного огляду транспортного засобу,
стоянки, проведення передрейсового медичного огляду водія; вимог  п.2.3.1. Ліцензійних умов, статей 29-37
"Про дорожній рух" № 3353-ХІІ від 30.06.1993р. та вимог Положення про
технічне обслуговування та ремонт дорожніх транспортних засобів автомобільного
транспорту в частині  відсутності
графіків планування проведення робіт з ТО-1 та ТО-2,  документів, які підтверджують проведення
таких робіт; вимог 2.3.3 Ліцензійних умов, статті 43 Закону України “Про
автомобільний транспорт”, наказу Міністерства охорони здоров'я України та
Міністерства внутрішніх справ України “Про затвердження Положення про медичний
огляд кандидатів у водії та водії транспортних засобів” в частині  не проходження водієм передрейсового
медичного огляду; вимог п.2.3.2 Ліцензійних умов , статей 29-37 "Про
дорожній рух" № 3353-ХІІ від 30.06.1993р. та Положення про технічне
обслуговування та ремонт дорожній транспортних засобів автомобільного
транспорту в частині не прводження передрейсового технічного огляду
транспортного засобу ліцензіата.

За результатами перевірки складено
Акт перевірки додержання Ліцензійних умов ПП ОСОБА_1. НОМЕР_7, на підставі
цього акту складено Акт НОМЕР_8 про неможливість ліцензіата забезпечити
виконання Ліцензійних умов та Акт НОМЕР_9 про встановлення факту неподання в
установлений строк повідомлення про зміну даних, зазначених в документах, що
додавалися до заяви про видачу ліцензії. ПП ОСОБА_1 повідомлений про дату, час
і місце засідання Ліцензійної комісії,
запрошений прийняти участь у цьому засіданні.

Відповідно до висновків викладених у
вищевказаних Актах та ст.ст.20,21 Законів України "Про ліцензування певних
видів господарської діяльності"№1775-ІІІ від 01.06.2000р. та з урахуванням
пропозицій, викладених в протокольному рішенні Ліцензійної комісії НОМЕР_10
було прийнято наказ №134 “Про прийняття рішення щодо анулювання ліцензій та усунення
порушень додержання Ліцензійних умов”
про анулювання ліцензії НОМЕР_3, виданої ОСОБА_1 30.06.2005р.

ПП ОСОБА_1  листом
Територіального управління Головавтоінспекції у Донецькій області
НОМЕР_11 повідомлений про ухвалене рішення, а також направлений витяг з наказу
НОМЕР_2 “Про прийняття рішення щодо анулювання ліцензій та усунення порушень
додержання Ліцензійних умов”.

Позивачем  наказ начальника Головавтоінспекції  НОМЕР_2 про анулювання ліцензії оскаржений до
Експертно-апеляційної ради при державному комітеті України з питань
регуляторної політики  та підприємництва.

З постанови господарського суду
Донецької області від  01.02.07р. у
справі №19/437а , що є предметом перегляду судом апеляційної інстанції,
вбачається, що суд попередньої інстанції дійшов певних висновків щодо
порушеного права і осіб, яких воно торкається, дав оцінку  наданим доказам.

Перевіривши повноту встановлених
судом першої інстанції обставин справи та правильність їх юридичної оцінки,
заслухавши пояснення присутніх повноважних представників сторін, колегія суддів
Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку  про відсутність  підстав для
задоволення апеляційної скарги з
наступного.

Основними засадами судочинства
відповідно до ст. 129 Конституції України є рівність усіх учасників судового
процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність
сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Законодавство про  автомобільний
транспорт  складається   із Закону України "Про автомобільний
транспорт",  законів України
"Про транспорт" , "Про дорожній рух",  Законів України "Про ліцензування
певних видів господарської діяльності" чинних міжнародних договорів
та  інших нормативно-правових актів у
сфері автомобільних перевезень.

Засади   організації
та   діяльності автомобільного
транспорту визначено Законом України “Про автомобільний транспорт”.

Цей Закон регулює відносини між
автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами
виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками
транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами
-суб'єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність
автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Відповідно ст. 6 Закону України
“Про автомобільний транспорт”, державний контроль за додержанням суб'єктами
господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного
транспорту,  вимог законодавства  про
автомобільний  транспорт,  норм
та стандартів законодавчо
регульованої   сфери,   що
визначають   організацію
перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюється
Урядовим органом державного управління з питань контролю шляхом проведення
планових, позапланових і рейдових перевірок.

Порядок здійснення   державного
контролю  на  автомобільному транспорті визначає Кабінет
Міністрів України.

На час виникнення спірних
правовідносин, що розглядаються у цій справі, процедуру  здійснення
державного контролю  на  автомобільному  транспорті загального  користування було  визначено Порядком  здійснення державного контролю на
автомобільному транспорті загального користування, затвердженим  постановою Кабінету Міністрів України від 29
січня 2003 р. N 143.

Відповідно п. 2 Порядку проведення
державного контролю на автомобільному транспорті загального користування
органами державного контролю є Мінтрансзв'язку, Головавтотрансінспекція,
територіальні органи Головавтотрансінспекції, служба  міжнародних автомобільних перевезень
Мінтрансзв'язку  та Державтоінспекція.

Неприймаються судовою колегіє до
уваги посилання скаржника на  відсутність
у Донецької обласної державної адміністрації прав перевіряти перевізників та
застосовувати до них санкції виходячи з такого.

Частиною другою ст..19 Конституції
України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі та в межах
і у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Конституція
України та Закон України "Про місцеві державні  адміністрації" №586-ХІУ від
09.04.1999р.  визначають організацію,
повноваження та порядок діяльності місцевих державних адміністрації.

Згідно п.11 ст.16 Закону України
"Про місцеві державні
адміністрації" №586-ХІУ від 09.04.1999р.  місцеві державні адміністрації в межах,
визначених Конституцією України  і
законами України, здійснюють на відповідних територіях державний контроль за
додержанням громадського порядку, правил технічної експлуатації транспорту та
дорожнього руху.

Державною адміністрацією не
здійснювалась перевірка перевізника та не застосовувались санкції, а було
направлено лист до Міністерства транспорту та зв'язку України з проханням  доручити
Головавтоінспекції, органу уповноваженого на проведення таких перевірок,
здійснити перевірку.

Відповідно до абз. 1 ст. 20 Закону
України “Про ліцензування певних видів господарської діяльності”
”"№1775-ІІІ від 01.06.2000р., державний нагляд  за
додержанням органами ліцензування вимог законодавства   у
сфері   ліцензування    здійснює
спеціально уповноважений
орган  з  питань
ліцензування  шляхом  проведення планових та позапланових
перевірок.

Постановою Кабінету Міністрів
України від 14.11.200р. № 1698 затверджено перелік органів ліцензування.
Пунктом 22 цього переліку встановлено, що ліцензування господарської
діяльності, пов'язаної з наданням
послуг з перевезення
пасажирів  і вантажів     автомобільним     транспортом загального  користування
(крім   надання  послуг
з  перевезення  пасажирів
та  їх багажу на таксі) здійснює
Головавтотрансінспекція.

Не знайшли також свого
підтвердження доводи апелянта щодо відсутності  підстави для анулювання виданої ліцензії з
такого.

Згідно із статтею 1 Закону України
“Про ліцензування певних видів господарської діяльності”"№1775-ІІІ від
01.06.2000р.  ліцензіат - суб'єкт
господарювання,  який одержав ліцензію на
провадження  певного  виду
господарської діяльності,  що
підлягає ліцензуванню; ліцензія - документ державного зразка,  який засвідчує  право ліцензіата  на
провадження зазначеного в ньому виду господарської діяльності  протягом
визначеного  строку   за
умови   виконання ліцензійних
умов; ліцензійні умови  -  установлений з урахуванням вимог законів
вичерпний  перелік  організаційних,   кваліфікаційних   та
інших спеціальних  вимог,  обов'язкових
для  виконання  при провадженні видів господарської
діяльності, що підлягають ліцензуванню; орган ліцензування   -
орган  виконавчої  влади,
визначений Кабінетом
Міністрів   України,   або
спеціально   уповноважений
виконавчий  орган  рад для ліцензування певних видів
господарської діяльності.

Пунктом 33 статті 9 вищевказаного
Закону   визначено, що ліцензуванню
підлягає такий  вид господарської
діяльності, як надання  послуг  з
перевезення  пасажирів  і
вантажів автомобільним
транспортом  загального  користування (крім надання послуг  з перевезення пасажирів та їх багажу на
таксі).

Згідно ст. 17 Закону України “Про
ліцензування певних видів господарської діяльності” №1775-ІІІ від 01.06.2000р,
ліцензіат зобов'язаний повідомляти орган ліцензування про всі зміни даних,  зазначених у документах,  що додавалися до заяви про видачу  ліцензії.
У  разі   виникнення
таких   змін   ліцензіат зобов'язаний   протягом
десяти  робочих  днів
подати  до  органу ліцензування відповідне повідомлення
в  письмовій  формі
разом  з документами   або
їх   нотаріально   засвідченими
копіями,  які підтверджують
зазначені зміни.

Як вбачається з поданих до справи
матеріалів, під час проведення перевірки додержання ПП ОСОБА_1 Ліцензійних умов
було виявлено факт змін даних, зазначених у первинних документах доданих на
одержання ліцензії на провадження господарської діяльності  з надання послуг з перевезення пасажирів і
вантажів автомобільним транспортом загального користування (крім надання  послуг з перевезення пасажирів та їх багажу
на таксі).

Так, ліцензіатом було укладено
договір від 26.04.2005р. б/н  з ТОВ
“Дондержресурс” щодо здійснення стоянки, перевірки технічного стану
транспортного засобу MERCEDES-BENS-312 держ.НОМЕР_12, проведення медичного
огляду водія перед виїздом на лінію, забезпечення при необхідності поточного
ремонту, Термін дії договору скінчився 31.12.2005р.

04.01.2006р. ПП ОСОБА_1. укладено з
ОП “Шахта “Піонер” ДП “Добропіллявугіль” договір НОМЕР_13 щодо надання послуг з
технічного обслуговування транспортного засобу, його стоянки проведення
передрейсового медичного огляду водія.

Однак, до органу ліцензування в
установлений законодавством строк вищевказані зміни не були додані.

Позивачем, він же скаржник за
апеляційною скаргою,  не надано жодного
доказу направлення вказаних відомостей про зміну даних, які містяться у
ліцензійній справі, до органу ліцензування.

За приписами ч.1 ст. 21 Закону
України “Про ліцензування певних видів господарської діяльності” №1775-ІІІ від
01.06.2000р підставами для анулювання ліцензії, зокрема,  є: акт про встановлення факту  неподання
в  установлений  строк повідомлення   про
зміну  даних,  зазначених
в  документах,  що додавалися до заяви про видачу ліцензії;
неможливість ліцензіата
забезпечити  виконання  ліцензійних умов, встановлених для певного
виду господарської діяльності.

Отже,  висновок господарського суду  Донецької області щодо правомірності  наказу начальника Головної державної
інспекції на автомобільному транспорті Міністерства транспорту та зв'язку
України № 134 від 18 липня 2006року в частині анулювання ліцензії НОМЕР_3 на
надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом
загального користування (крім надання послуг з перевезення пасажирів та їх
багажу на таксі)  є вірним.

Стосовно тверджень   апелянта
на відсутність факту здійснення діяльності з перевезення пасажирів
та  безпідставність вказання  судом поперенньої інстанції належність
автотранспортного засобу Форд Транзит НОМЕР_14 саме позивачу, судова колегія
зазначає таке.

В матеріалах справи наявні
документи, а саме: протоколи складені під час перевірки автотранспортного
засобу Мерседес 312Д НОМЕР_12  НОМЕР_15,
яким встановлено відсутність дозволу на перевезення пасажирів, запис здійснений
у дорожньому листі НОМЕР_16; НОМЕР_17 під час перевірки автотранспортного
засобу Форд Транзит НОМЕР_14, яким встановлено
факт здійснення нерегулярних пасажирських перевезень, неоформлені
необхідні документи встановлені чинним законодавством, який підписаний  ПП ОСОБА_1. без заперечень; НОМЕР_18 під час
перевірки автотранспортного засобу Форд Транзит НОМЕР_14, яким встановлено
відсутність договору із замовником перевезень, ліцензійної картки на
транспортний засіб, дорожній лист, який також підписаний  водієм без заперечень.

На підставі
вказаних протоколів Головавтоінспекцією ухвалені постанови про застосування до
суб'єкта підприємницької діяльності фінансових санкцій НОМЕР_19, НОМЕР_20,
НОМЕР_21,  які у встановленому законом
порядку  не оскаржені.

Твердження
скаржника щодо  неправомірності
застосованих до нього санкцій на підставі протоколів  від 22.05.2006р. та 23.06.20006р. , в яких
зафіксовані порушення щодо транспортного засобу Форд Транзит НОМЕР_14,
не є доведеними, так як
Головавтоінспекцією  наданий
документ, виданий  Сектором
реєстраційно-екзаменаційної роботи Управління державної автоінспекції  Головного управління МВС України в Донецькій
області за НОМЕР_22, в якому повідомляється, що на обліку УДАІ є автомобіль
Форд Транзит НОМЕР_14, який належить ОСОБА_1.

У зв'язку з вказаними
обставинами  судова колегія Донецького
апеляційного господарського суду вважає, що при прийнятті постанови
господарським судом було враховано вимоги чинного законодавства, матеріали
справи та представлені сторонами докази, і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст.195,196,198,200,
205,254 п.6,п.7 розділу УІІ Прикінцевих та перехідних положень Кодексу
адміністративного судочинства України, судова колегія  Донецького апеляційного господарського
суду,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного
підприємця ОСОБА_1 АДРЕСА_1   на
постанову  господарського  суду
Донецької області  від
01.02.2007року у справі №19/437а
залишити без задоволення.

Постанову господарського суду
Донецької області від 01.02.2007року у справі №19/437а  залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом одного місяця з дня складення ухвали в повному
обсязі.

Текст
ухвали в повному обсязі  складений та
підписаний 07.05.2007року.

Головуючий:          М.Д.
Запорощенко

Судді:           Р.В.
Волков

Т.А.
Шевкова

Надруковано:  5 примір.

1 -позивачу

1 -відповідачу

1 -до справи

1 -ДАГС

1 - ГСДО