донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

17.04.2007 р.                                                                            справа №9/265

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів

за участю представників сторін:

від позивача:
Маценко Ф.Г. (довіреність №24/07 від 02.03.07р.)
Вовченко Б.В. (довіреність №1/07 від 03.01.07р.),

від відповідача:
Бочарова О.Ю. (довіреність б/н від 16.04.07р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю „Торговельно-виробнича фірма „Донбас-ХХІ”, м.Горлівка Донецької обл.

на рішення господарського суду

Донецької області

від
09.02.2007 року

по справі
№ 9/265 (голов.суддя : Марченко О.А.
судді:  Донець О.Є.,
Сковородіна О.М.)

за позовом
Міжрегіональної Академії управління персоналом (у формі Акціонерного товариства закритого типу), м.Київ

до
Товариства з обмеженою відповідальністю „Торговельно-виробнича фірма „Донбас-ХХІ”, м.Горлівка Донецької обл.

про
стягнення 168000 грн. 00 коп.

В С Т А Н О В И В:

У 2006 році позивач, Міжрегіональна Академія управління персоналом (у формі Акціонерного товариства закритого типу), м. Київ, звернувся з позовною заявою до господарського суду Донецької області до відповідача –Товариства з обмеженою відповідальністю „Торговельно-виробнича фірма „Донбас-ХХІ”, м.Горлівка Донецької обл. про стягнення  помилково сплачених коштів в розмірі 168 000грн.

В порядку вимог ст.22 ГПК України позивач надав заяву про стягнення  помилково сплачених коштів в розмірі 168 000грн. на підставі вимог ст.1212 Цивільного кодексу України.

Рішенням від 09.02.2007р. позовні вимоги Міжрегіональної Академії управління персоналом (у формі Акціонерного товариства закритого типу), м.Київ були задоволені. Судове рішення мотивоване тим, що позивач довів безпідставність отриманих відповідачем коштів, та як вбачається зі ст.1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його собі за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов’язана повернути потерпілому це майно. особа зобов’язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Набувач зобов’язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. (ст.1213 Цивільного кодексу України). До майна відповідно до ч.5 ст.139 Господарського кодексу України належать зокрема і гроші у національній та іноземній валюті.

Відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю „Торговельно-виробнича фірма „Донбас-ХХІ”, м.Горлівка Донецької обл., з прийнятим рішенням не згоден, вважає його прийнятим з порушенням норм матеріального права України. Тому він звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Донецький апеляційний господарський суд рішення господарського суду Донецької області від 09.02.2007р. скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивачеві відмовити повністю.

Від позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він з вимогами апеляційної скарги відповідача не погодився та просив рішення господарського суду Донецької області від 09.02.07р. залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні представники сторін підтримали свої позиції щодо апеляційної скарги.

Судова колегія Донецького апеляційного господарського суду вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу, оскільки для з’ясування фактичних обставин справи достатньо матеріалів, що знаходяться в матеріалах справи №9/265, та наданих сторонами пояснень.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до ст.ст. 28-29 Закону Україну “Про судоустрій” та ст.101 ГПК України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року №5 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності  - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображено обставини, що мають значення для даної справи,  висновки суду про встановлені обставини справи і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються двосторонніми доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до пп. 2,3,4 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у  доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст. 4-2 ГПК України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, 17.05.04р. між, МАУП в особі Горлівської філії Академії управління персоналом (далі –Замовник), та відповідачем, Товариством з обмеженою відповідальністю „Торговельно-виробнича фірма „Донбас-ХХІ” (далі –Підрядник) був укладений договір №1, відповідно до вимог якого Замовник доручає, а Підрядник зобов'язується виконати в повному обсязі роботи з реконструкції приміщень дитячого садка під учбово-адміністративний комплекс Горлівської філії МАУП за адресою: м.Горлівка, вул.Остапенко,38.

В пункті 2.1 зазначена вартість робіт за даним договором №1, яка становить разом з ПДВ - 630 000грн. Відповідно до п.2.2. договору договірна ціна є твердою, незмінною і не уточнюється, за винятком випадків, передбачених у договорі, зокрема зміни проектної документації та проектних рішень, перепланування та інше, які виникли після погодження проекту з Замовником (позивачем). Згідно пункту 2.3 договору сторонами передбачено, що зміна договірної ціни має бути оформлена сторонами шляхом підписання додаткової угоди.

Позивач свої договірні зобов’язання виконав в повному обсязі, перерахувавши на рахунок відповідача грошові кошти згідно  платіжних доручень №№ 413, 512, 575, 586, 599, 630, 672, 700, 704, 767, 827, 847, 861, 910, 1004, 307, 308, 339, 347, 367, 561, 601, 604  суму у розмірі 630 000грн.

Горлівською філією Міжрегіональної Академії управління персоналом було перераховано на рахунок відповідача відповідно до платіжних доручень: №№ 604 від 06.07.05р. на суму 8 000грн. (платіж. доруч. на загальну суму 20 000грн.); 607 від 07.07.05р. на суму 5 000грн.; 642 від 08.07.05р. на суму 5 000грн.; 644 від 11.07.05р. на суму 5 000грн.; 659 від 13.07.05р. на суму 10 000грн.; 669 від 14.07.05р. на суму 5 000грн.; 670 від 15.07.05р. на суму 5 000грн.; 675 від 18.07.05р. на суму 5 000грн.; 707 від 01.08.05р. на суму 100 000грн.; 741 від 16.08.05р. на суму 20 000грн., на загальну суму в розмірі 168 000 грн., яку позивач вважає сплаченою помилково.

Листом –вимогою №90 від 27.02.2006р. позивачем було повідомлено відповідача про факт помилково перерахованих коштів з проханням їх повернути відповідно до вимог п. 2.35 „Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті”, затвердженою Постановою Правління Національного банку України 21 січня 2004 року №22, „кошти, що помилково зараховані на рахунок неналежного отримувача, мають повертатися ним у строки, установлені законодавством України, за порушення яких неналежний отримувач несе відповідальність згідно із законодавством України”.

Відповідно до пункту 2 ст. 530 Цивільного кодексу, яким передбачений семиденний термін виконання зобов’язання,  відповідач не повернув безпідставно отримані грошові кошти, та за таких підстав позивач звернувся до господарського суду Донецької області з позовом про стягнення  помилково сплачених коштів в розмірі 168 000грн. з  відповідача –Товариства з обмеженою відповідальністю „Торговельно-виробнича фірма „Донбас-ХХІ”.

Рішенням суду першої інстанції від 09.02.2007р. позовні вимоги Міжрегіональної Академії управління персоналом (у формі Акціонерного товариства закритого типу), м.Київ були задоволені в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, вислухавши пояснення сторін, судова колегія дійшла висновку, що:

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України, як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері і положення Цивільного кодексу України, як загального акту законодавства.

Відповідно до абзацу 2 п.1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно з п.4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України сторони та  інші  особи,  які   беруть   участь   у   справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Судовими доказами слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного розгляду справи.

Відповідно до п. 2 ст. 124 Конституції України –юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно із рішенням Конституційного суду України №15-рп/2002 від 09.07.2002р. положення ч. 2 ст. 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення передбачено право особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами, договором.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається в тому числі на договір №1 від 17.05.2004р. з додатки №№ 1,2,3, які є невід’ємними частинами вищевказаного договору.

Згідно Додатку №1 сторонами було узгоджено ціну на виконання реконструкції приміщень дитячого садка під учбово-адміністративний комплекс Горлівської філії МАУП вартістю 630 000грн., в тому числі ПДВ 20% - 105 000грн. , що відповідає пункту 2.1 договору №1.

Додатком №2 сторонами встановлений графік фінансування на 2004 рік по реконструкції приміщень дитячого садка під учбово-адміністративний комплекс Горлівської філії МАУП, з якого вбачається, що у травні 2004 року на рахунок відповідача мали бути перераховані 90 000грн., у червні 2004 року –130 000грн., липні 2004 року –130 000грн., серпні 2004 року –130 000грн., вересні 2004 року –100 000грн. та у жовтні 2004 року  останні 50 000грн.

Господарським судом правомірно не прийняті до уваги доводи відповідача, ТОВ „ТВФ „Донбас –ХХІ”, щодо збільшення кошторису та узгодження з позивачем зміни ціни договору (кошторису), оскільки, з огляду на відсутність укладеної та підписаної сторонами додаткової угоди до договору №1 від 17.05.2004р, всі умови вказаного договору є дійсними та такими, що підлягають безспірному виконанню.

Згідно умов статті 844 Цивільного кодексу України кошторис є твердим, якщо інше не встановлено договором. Зміни до твердого кошторису можуть вноситися лише за погодженням сторін. У разі перевищення твердого кошторису усі пов’язані з цим витрати несе підрядник, якщо інше не встановлено законом.

Пунктом 2.2 договору зазначено, що договірна ціна є твердою, незмінною і не уточнюється, за винятком наступних підстав:

-          зміни проектної документації та проектних рішень, перепланування та ін., які виникли після погодження проекту з „Замовником”;

-          виникнення обставин непереборної сили;

-          прийняття нових законодавчих та нормативних актів, які впливають на вартість робіт;

-          підвищення цін на будівельні та топливно-мастильні матеріали.

Зміна договірної ціни оформлюється сторонами шляхом підписання додаткової угоди, погодженої обома сторонами (пункт 2.3 договору №1 від 17.05.04р.).

Судом першої інстанції правомірно встановлено, що сторонами взагалі не було підписано ніяких додаткових угод до договору №1 від 17.05.2004 р. про внесення змін до п.2.1 договору.

Із змісту Додатка №3 „Графік виконання робіт” та відповідно до п.3.1. договору сторонами зазначено про кінцевий термін виконання ремонтних робіт 15 жовтня 2004року.

Згідно п.3.2 договору за виникнення обставин, що не залежать від діяльності Підрядника і перешкоджають виконанню робіт у встановлені терміни він може ставити перед Замовником питання про їх перегляд. Рішення про перегляд термінів оформляється додатковою угодою.

Із матеріалів справи вбачається, що сторонами не було здійснено ніяких дій щодо укладання додаткових угод до договору №1 про зміну ціни та терміну виконання робіт, тому суд першої інстанції правомірно захистив порушені і оспорюванні права позивача шляхом застосування вимог статті ст.1212 Цивільного кодексу України, згідно якої особа, яка набула майно або зберегла його собі за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов’язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов’язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Термін виконання робіт передбачений Додатком №3 до договору №1 від 17.05.04р. скінчився у жовтні 2004 року, та додатковою угодою сторін письмово не був продовжений.  За таких підстав, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що грошові кошти, перераховані позивачем згідно платіжних доручень №№ 604, 607, 642, 644, 659, 669, 670, 675, 707, 741 на загальну суму в розмірі 168 000 грн., були набуті відповідачем вже після закінчення строку дії договору, тобто без достатньої правової підстави.

Доводи апеляційної скарги щодо усної домовленості сторонами про наявність між ними договірних взаємовідносин та збільшення кошторису до договору не прийняті судовою колегією до уваги, оскільки не підтверджені матеріалами справи.

Отже, відповідно до статті 47 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення прийняте суддею за результатами дослідження усіх обставин справи.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України  рішення господарського суду Донецької області від 09.02.2007 року у справі №9/265 ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита по апеляційній скарзі покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Торговельно-виробнича фірма „Донбас-ХХІ”, м.Горлівка Донецької обл. на рішення господарського суду Донецької області від 09.02.2007 року у справі №9/265 залишити без задоволення, рішення господарського суду Донецької області від 09.02.2007 року у справі № 9/265   –без змін.

Головуючий

Судді:

Надр.5 прим:

1 –у справу;

2 –позивачу;

3 –відповідачу;

4 –ДАГС;

5 –ГС Дон. обл.;

Ширіна Ю.М.