СУД
ПОСТАНОВА

Іменем
України

20.03.2007

Справа №2-22/19050-2006А

За позовом-СПД ОСОБА_1 (
АДРЕСА_1)

До відповідача   -
Управляння ПФУ в Центральному районі м.Сімферополя

( м.Сімферополь, вул. Леніна 17)

Про
визнання недійсним рішення  .

Суддя С.В.Яковлєв

представники:

Від позивача      - ОСОБА_2 -паспорт ІНФОРМАЦІЯ_1,

ОСОБА_3 - дов.
від 13.06.2006 р.

Від відповідача  - Родє С.В. - пред-к, дов. від 4546/01-5 від
11.10.2005 р.

Сутність спору: СПД ОСОБА_1 (далі
позивач) звернулась до Господарського суду з позовними вимогами про визнання
незаконними дій керівника управління ПФУ в Центральному районі м. Сімферополя
Андрюхіної І.П., визнання винним керівника управління ПФУ в Центральному районі
м. Сімферополя Андрюхіної І.П в порушенні норм ст.ст. 19, 41, 68, 124
Конституції України,  визнання недійсним
рішення Управління ПФУ в Центральному районі НОМЕР_1 від 04.04.2005р.

Господпрський суд АРК відкрив провадження  по справі № 2-22/19050-2006А  за позовом СПД ОСОБА_1 до Андрюхіної І.П. та  Управління ПФУ в Центральному районі
м.Сімферополя.

Керуючись ст. 160 КАСУ, приймаючи до уваги те, що у позовній заяві,
поєднані позовні вимоги, спільний розгляд яких ускладнює розгляд справи по
суті, суд ухвалою від 19.12.2006 р. роз'єднав справу № 2-22/19050-2006А за
позовом СПД ОСОБА_1 до Андрюхіної І.П. та
Управління ПФУ в Центральному районі м.Сімферополя про визнання
незаконними дій керівника управління ПФУ в Центральному районі м. Сімферополя
Андрюхіної І.П., визнання винним керівника управління ПФУ в Центральному районі
м. Сімферополя Андрюхіної І.П в порушенні норм ст.ст. 19, 41, 68, 124
Конституції України,  визнання недійсним
рішення НОМЕР_1 від 04.04.2005р., стягнення на користь СПД ОСОБА_2 81 грн.
державного мита  на  адміністративний позов СПД ОСОБА_1 до
відповідача Андрюхіної І.П. про визнання незаконними дій керівника управління
ПФУ в Центральному районі м. Сімферополя Андрюхіної І.П., визнання винним
керівника управління ПФУ в Центральному районі м. Сімферополя Андрюхіної І.П в
порушенні норм ст.ст. 19, 41, 68, 124 Конституції України по справі,
привласнивши справі  номер №
2-22/541-2007А;  адміністративний позов
СПД ОСОБА_1 до відповідача Управління ПФУ в Центральному районі м.Сімферополь
про визнання недійсним рішення НОМЕР_1 від 04.04.2005р., стягнення на користь
СПД ОСОБА_2 81 грн. державного мита, №2-22/19050-2006А.

Позивач, керуючись ст. 49, 51 КАСУ
, уточнив позовні вимоги, надіславши до суду 03.01.2007 р.  відповідну заяву, просив визнати  порушення відповідачем  його конституційного права згідно зі ст.41
Конституції України,  стягнути з
відповідача  2000 грн. відшкодування
моральної шкоди  за порушення його
конституційного права згідно зі ст.41 Конституції України.

Під час судового засідання, яке
відбулось 20.03.2007 р., представник позивача наполягав на задоволенні позовних
вимог у повному обсязі, просив  визнати
нечинним рішення відповідача  НОМЕР_1 від
04.04.2005 р.,  порушення
відповідачем  його конституційного права
згідно зі ст. 19, 41, 124 Конституції України,
стягнути з відповідача  2000 грн.
відшкодування моральної шкоди  за
порушення його конституційного права згідно зі ст. 19, 41, 124  Конституції України.

Відповідач під час судового
засідання, яке відбулось 16.01.2007р., надав заперечення  на позов, в якому з позовними вимогами не
погодився, вказавши, що рішення НОМЕР_1 від 04.04.2005 р. прийнято згідно з
діючим законодавством тому відсутні підстави для визнання його нечинним.

Під час судових засідань
представник відповідача наполягав на відсутністі підстав для задоволення
позовних вимог, вказував на те, що
Управляння ПФУ в Центральному районі м.Сімферополя не порушувало конституційні
права позивача.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши представлені докази, вислухавши представників учасників процесу ,
суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач зареєстрований в Управління
Пенсійного фонду України в Центральному районі
як платник  внеску на
загальнообов'язкове  державне пенсійне
страхування , реєстраційний номер НОМЕР_2.

За порушення термінів  надання
розрахунків  зобов'язання по
сплаті збору на обов'язкове державне пенсійне страхування за  I, II, III, IV квартали 2002 р. та , II, III,
IV квартали 2003 р. відносно позивача 04.04.2005 р. Управлінням Пенсійного
фонду України в Центральному районі прийнято рішення НОМЕР_1 по
застосування  штрафних санкцій у сумі  1360 грн. на підставі п.п.17.1.1 п.17.1. ст.
17 Закону України “Про порядок
погашення  зобов'язань
платників  податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами”

Ст.19 Конституції України
встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти на підставах, в межах повноважень та у спосіб,
що передбачені Конституцією та законами України.

Закони та інші нормативно-правові
акти  не мають зворотної дії в часі, крім
випадків, коли вони  пом 'якшують  або скасовують відповідальність особи (ст.58
Конституції України).

Принципи, основи та механізм
функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування
визначені в Законі України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.03р. №1058-IY.

Згідно ст. 1 Закону страхові
внески  - це кошти відрахувань на
соціальне страхування та збір на обов'язкове державне пенсійне страхування,
сплачені згідно із  законодавством, що
діяло раніше; кошти, сплачені на загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування згідно цього Закону.

Ст.3 Закону визначає, що Пенсійний фонд і юридичні особи є суб'єктами
системи пенсійного забезпечення в Україні.

Відповідно до п.2 ст.5 Закону виключно
цім Законом визначаються порядок
нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, а також стягнення
заборгованості за цими внесками.

У ст. 17 цього закону передбачений
обов'язок  страхувальника  подавати звітність  територіальним органам Пенсійного фонду  у строки , в порядку та за формами
встановленими Пенсійним фондом.

Закон України “ Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування” набрав чинність з 01.01.2004 р.  Відповідно до п.15 Прикінцевих положень
Закону України “ Про загальнообов'язкове державне пенсійне  страхування”
закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині,
що не суперечать цьому закону.

Порядок обчислення і сплати
підприємствами, установами і організаціями незалежно від форми власності  і господарювання, виду діяльності  збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування визначени в Інструкції “Про порядок обчислення і сплати
підприємствами, установами, організаціями і громадянами збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування , інших платежів, а також обліку їх надходження  до Пенсійного фонду”, затвердженої  Постановою правління ПФУ № 16-6 від
19.10.2001 і зареєстрованої в Мінюсті України
29.11.2001 р. за № 998/6189 (далі Інструкція № 16-6).

Згідно з п. 13  зазначеної Інструкції  громадяни , яки займаються  підприємницькою діяльністю , надають органу
Пенсійного фонду розрахунок зобов'язання за наслідками кожного звітного
кварталу  про суми одержаного доходу  і нарахованого  збору протягом  40 календарних  днів наступних  за останнім
календарним днем звітного (податкового) кварталу. Розрахунок має
подаватись платником незалежно від того, виникло в звітному періоді  у платника зобов'язання чи ні. Особи, винні в
неподанні чи несвлеєчасному подапнні до органу ПФУ встановленої звітності  несуть відповідальність відповідно до чинного
законодавства.

Матеріали справи свідчать про те,
що відповідач вчинив порушення до 01.01.2004 р., не здійснивши розрахунки  зобов'язання по сплаті збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування за  I, II,
III, IV квартали 2002 р. та , II, III, IV квартали 2003 р. , а відповідач
виявив ці порушення  після 01.01.2004
р.  За таких обставин, суд вважає, що
згідно з п. 13.15 Інструкції № 16-6 відповідач , керуючись ст.58 Конституції
України, правомірно застосував штрафні санкції на підставі  п.п.17.1.1 п.17.1. ст. 17 Закону України “Про
порядок  погашення  зобов'язань платників  податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами”, виніс 04.04.2005 р. рішення НОМЕР_1. На думку суду таки дії
не суперечать також   Закону України “
Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування” .

За таких обставин , приймаючи до
уваги визнання позивачем факту ненадання відповідачу розрахунків  зобов'язання по сплаті збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування за  I, II,
III, IV квартали 2002 р. та , II, III, IV квартали 2003 р., суд вважає, що під
час прийняття рішення НОМЕР_1  відповідач
діяв в межах наданих йому повноважень та у способі,  що передбачений Конституцією та законами України,
у зв'язку з чим відсутні підстави для визнання зазначеного рішення нечинним.

Така ж сама думка викладена у
Постанові Севастопольського апеляційного господарського суду по справі №
2-25/13727-2006 А від 20.12.2006 р.

З 01.09.2005 р. набрав чинності
Кодекс  адміністративного судочинства
України.

Згідно зі ст. 3 КАСУ справою
адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої
влади, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства,
суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова особа чи службова особа, інший суб'єкт при
здійсненні ними владних  управлінських
функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих
повноважень.

Відповідно до п. 6 Прикінцевих та
перехідних Положень Кодексу адміністративного судочинства України (далі
КАСУ)  до початку діяльності окружного
адміністративного суду адміністративні справи, підвідомчі господарським судам  відповідно до Господарського процесуального
кодексу України  1991 року, вирішуються
відповідним господарським судом за правилами Кодексу адміністративного
судочинства України.

Згідно з пунктом 6 Закону України „Про
внесення змін до Кодексу адміністративного судочинства України” №2953-1У
від  06.10.2005р., що набрав чинність
01.11.2005р. до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних
судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до
Господарського процесуального  кодексу
України 1991 року, вирішують  у першій та
апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за
правилами Кодексу  адміністративного
судочинства України.

Ст. 1 Господарського процесуального
кодексу України ( далі ГПК України) визначає, що  підприємства, установи, організації, інші
юридичні особи( у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому  порядку набули статусу суб'єкта
підприємницької діяльності , мають право звертатися до  господарького суду згідно з встановленою
підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних
прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ст. 12 ГПК України
господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні,
зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, в тому числі по
приватизації майна,   та з інших підстав,
а також у спорах про визнання недійсними актів з підстав, зазначених  у законодавстві, справи про банкрутство,
справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової плати з
питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції, справи, яки
виникають із корпоративних відносин у спорах між господарськими товариствами та
їх учасниками.

Вимоги позовної заяви щодо визнання
порушення відповідачем  конституційного
права позивача згідно зі ст. 19, 41, 124 Конституції України, є вимогами по
встановленню певного факту, такі спори
не підлягає розгляду у господарських судах України.

В силу викладеного суд приходить до
висновку, що  у зазначеній частині
позовних вимог справа відповідно до п. 6 Прикінцевих та перехідних Положень
КАСУ не може вирішуватись Господарським судом АРК.

За таких обставин  суд вважає, що підлягає закриттю по п. 1 ч.1
ст. 157 КАСУ провадження у справі у частині вимог  по визнанню порушення відповідачем  конституційного права позивача згідно зі ст.
19, 41, 124 Конституції України.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного
кодексу України ( далі ЦК України) майнова шкода, заподіяна неправомірними
рішеннями, діями або бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або
юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну
фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою,
яка його заподіяла. Особа, яка заподіяла шкоду, звільняється від його
відшкодування, якщо вона доведе, що шкода причинна не з її вини.

Моральна шкода , заподіяна фізичній
або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю ,  відшкодовується особою , яка її  завдала , за наявності її вини.  (ст. 1167 ЦК України).

Як вказано вище,  суд не встановив в діях відповідача щодо
прийняття  04.04.2005 р. рішення НОМЕР_1
будь-яких порушень Конституції та законів України .  Відповідач в порядку, передбаченому ст.71
КСУ, не надав доказів того, що в наслідок прийняття відповідачем зазначеного
рішення , йому,  як  суб'єкту підприємницької діяльності,  була заподіяна шкода, знизився попит на його
послуги (виготовлені ним товари).

Крім того, позивач також не надав докази того,
що укладений з ним трудовий договір був розірваний саме у наслідок прийняття
відповідачем 04.04.2005 р. рішення НОМЕР_1.

В силу викладеного суд вважає, що не підлягає задоволенню вимоги по
стягненню з відповідача  2000 грн.
відшкодування моральної шкоди  за порушення
його конституційного права згідно зі ст. 19, 41, 124  Конституції України.

Під час судового засідання, яке
відбулось 20.03.2007 р. були оголошені вступна та резолютивна частини
постанови. Відповідно до ст. 163 КАСУ
постанову складено 26.03.2007р.

Керуючись ст.ст.  157, 160-163 КАС України, суд

п
о с т а н о в и в:

1. Закрити провадження у справі по
вимогам щодо  визнання порушення
Управлянням ПФУ в Центральному районі м.Сімферополя (м.Сімферополь, вул. Леніна
17)  конституційного права СПД ОСОБА_1 (
АДРЕСА_1, ІПН )    згідно зі
ст. 19, 41, 124 Конституції України .

2. В іншій частині позовних вимог
- у позові відмовити

У разі неподання  заяви про апеляційне оскарження, постанова
набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення (у разі
складання  постанови у повному обсязі,
відповідно до ст. 160 КАСУ -  з дня
складення у повному обсязі).

Якщо після подачі заяви  про апеляційне оскарження , апеляційну скаргу
не подано, постанова вступає в законну силу
через 20 днів після подання заяви про апеляційне  оскарження.

Постанова може бути оскаржена в порядку
і строки передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Яковлєв
С.В.