ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

03.05.07р.

Справа № А10/318-06(АВ32/3602)

За позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "ВВС", м. Дніпропетровськ

до  Якимівської районної державної адміністрації , смт. Якимівка

3-тя особа-1: Товариство з обмеженою відповідальністю "Азов.Сервіс", смт. Кирилівка

3-тя особа-2:  Відкрите акціонерне товариство "Запорізький асфальтобетонний завод", м. Запоріжжя

3-тя особа-3: Управління з контролю за використанням та охороною земель у Запорізькій області , м. Запоріжжя

про визнання недійсним та скасування розпорядження

Суддя  Кощеєв І.М.

Представники сторін:

Від позивача: Перекрьостов В.Б.( наказ № 2-к від 02.11.92р.)

Відвідповідача: не з'явився

Третя особа-1: не з'явився

Третя особа-2: не з"явився

Третя особа-3: не з"явився

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся до Відповідача з позовом про визнання недійсним та скасування пункту 3 розпорядження голови Якимівської районної державної адміністрації  № 480 від 21.11.2002 року про продаж у власність Товариству з обмеженою відповідальністю "Азов.Сервіс"  земельної  ділянки  площею 10 200 кв. м., розташованої на території Кирилівської селищної ради, вулиця Коса Пересип, 12 , у смт. Кирилівка Якимівського району Запорізької області , для розміщення бази відпочинку "Діана".

Підстави з яким  Позивач пов”язує недійсність оспорюваного акту –прийняття розпорядження з порушенням вимог чинного законодавства, що безпосередньо зачіпає права та інтереси  Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "ВВС", як власника майнового комплексу, розташованого на вказаній земельній ділянці. В обґрунтування своїх позовних вимог Позивач також посилався на постанову господарського суду Дніпропетровської області від 19.10.2006 р. по справі № А 25/55.

Відповідач проти задоволення позовних вимог Позивача заперечує, зазначаючи на їх безпідставність.

Третя особа -1 проти задоволення позовних вимог Позивача також заперечує, вважаючи їх необґрунтованими.

Третя особа –2 позовні вимоги Позивача підтримала у повному обсязі.

Представники третіх осіб та Відповідача на виклик суду у судове засідання не з’явилися.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області  від 21.12.2006 року, розгляд справи № А 10/318-06 (АВ32/3602) було зупинено до закінчення розгляду Дніпропетровським апеляційним господарським судом апеляційної скарги ПП „Азовкомсервіс” на постанову господарського суду Дніпропетровської області від  19.10.2006 р.  по справі № А 25/55.

Господарський суд розглядає справу за наявними в ній документами.

В судовому засіданні 03.05.2007 р. було оголошено вступну та резолютивну частини судової постанови.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін,   господарський суд, -

В С Т А Н О В И В :

21.11.2002 р. Голова Якимівської районної державної адміністрації прийняв Розпорядження № 480 «Про продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення».

Відповідно до п. 3 Розпорядження № 480 від 21.11.2002 р., Голова розпорядився продати у власність Товариству з обмеженою відповідальністю "Азов.Сервіс"  земельні  ділянки : в т. ч.  площею 10 200 кв. м., яка розташована на території Кирилівської селищної ради, для розміщення бази відпочинку "Діана".

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 19.10.2006 р. по справі № А 25/55 порушеної за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю фірма „ВВС” до  Виконавчого комітету Кирилівської селищної ради та Приватного підприємства „Азовкомсервіс”, суд визнав незаконним та скасував рішення виконавчого комітету Кирилівської селищної ради від 16.06.2005 р. за № 307,  зобов’язав виконавчий комітет Кирилівської селищної ради видати Товариству з обмеженою відповідальністю фірма „ВВС” свідоцтво про право власності на капітальну будівлю –громадську вбиральню вигрібного типу з підсобними приміщеннями, площею 45,8 кв. м., літера „В-1”, розташовану на базі відпочинку „Діана” по вул. Коса Пересип, 12 у смт. Кирилівка Якимівського району Запорізької області.

Під час розгляду справи № А 25/55, суд встановив наступні факти : Позивач набув право власності на спірну будівлю - громадську вбиральню, розташовану на базі відпочинку „Діана” по вул. Коса Пересип у смт. Кирилівка Якимівського району Запорізької області на підставі договору купівлі-продажу укладеному 23.11.1992 р. з Виробничим кооперативом „Москвич” (продавець), який в свою чергу придбав спірну будівлю на підставі договору купівлі-продажу майна з правом викупу, укладеному 15.05.1989 р. з Кущовим інформаційно-обчислювального центру „Укрглавелектрмонтаж” Міністерства монтажних і спеціальних будівельних робот УРСР, яким спірна будівля була побудована за власні кошти, що підтверджується договором підряду на капітальне будівництво і передачу у безоплатне користування капітальної будівлі від 17.06.1983 р., укладеному Кущовим інформаційно-обчислювальним центром „Укрглавелектрмонтаж” Міністерства монтажних і спеціальних будівельних робот УРСР з Якимівським районним комбінатом побутового обслуговування населення, проектною документацією до цього договору та актом прийому-передачі та вводу в експлуатацію від 30.08.1983 р., річним договором прямого підряду на капітальне будівництво, який 29.06.1983 р. укладеним Кущовим інформаційно-обчислювальним центром „Укрглавелектрмонтаж” Міністерства монтажних і спеціальних будівельних робот УРСР з СУ-1 тресту „Дніпроміськбуд”.

26.08.1996 р. Якимівським виробничим об’єднанням житлово-комунального господарства та побутового обслуговування населення було видано реєстраційне посвідчення про реєстрацію спірної будівлі за Позивачем на підставі договору купівлі-продажу від 23.11.1992 р.

Вищенаведені обставини були встановлені постановою господарського суду Дніпропетровської області від 19.10.2006 р. по справі № А 25/55, залишеною без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 03.04.2007 р. і відповідно до ст. 72 КАС України не повинні доказуватися при розгляді справ у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

При переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 01.01.2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати ст. 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після ж 31.12.2001 р. право власності на земельну ділянку або її частину може переходити відповідно до ст. 120 ЗК на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладеного відповідно відчужувачем або набувачем. Якщо договором про відчуження жилого будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ті її частини, одна з яких зайнята жилим будинком, будівлею чи спорудою, а інша необхідна для їх обслуговування ( Постанова Верховний Суд України N 7 від 16.04.2004 р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»).

Відповідно до ч. 3 ст. 415 ЦК України, особа, до якої перейшло право власності на будівлі (споруди), набуває право користування земельною ділянкою на тих же умовах і в тому ж обсязі, що й попередній власник будівлі (споруди).

Компетенція адміністративних судів, згідно із п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України  поширюється на спори юридичних  осіб  із  суб'єктом  владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Позивач просить суд визнати недійсним та скасувати пункт розпорядження голови Якимівської районної державної адміністрації.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про місцеві державні адміністрації»голови місцевих державних адміністрацій видають розпорядження одноособово і несуть за них відповідальність згідно із законодавством. Проекти розпоряджень нормативно-правового характеру погоджуються з керівниками відповідних структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій.

Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову                  ( роз'яснення Вищого арбітражного суду України N 02-5/35 від 26.01.2000 р. «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів»).

Враховуючи наведене, приймаючи до уваги обставини встановлені постановою господарського суду Дніпропетровської області від 19.10.2006 р. по справі № А 25/55 - набуття товариством з обмеженою відповідальністю фірма „ВВС” права власності на капітальну будівлю –громадську вбиральню вигрібного типу з підсобними приміщеннями, площею 45,8 кв. м., літера „В-1”, розташовану на базі відпочинку „Діана”, а також положення ст. 120 ЗК України, ч. 3 ст. 415 ЦК України, згідно з якими Позивач набув право користування земельною ділянкою на тих же умовах і в тому ж обсязі, що й попередній власник будівлі (споруди), а також те, що розмір земельної ділянки необхідної для обслуговування вказаної будівлі не визначено, господарський суд вважає, що спірний пункт розпорядження порушує права та охоронювані законом інтереси Позивача частково, а саме у частині площі земельної ділянки розміром 45,8 кв. м.

Відповідно до ст. 20 ГК України Держава   забезпечує  захист  прав  і  законних  інтересів  суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та  споживач  має  право  на захист своїх прав і законних інтересів.  Права та законні інтереси

зазначених суб'єктів захищаються шляхом :  визнання  повністю  або  частково  недійсними  актів  органів державної  влади та органів місцевого самоврядування.

Розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, акти інших посадових осіб, які призначаються ними, можуть бути оскаржені в судовому порядку відповідно до закону ( ст. 50 Закону України «Про місцеві державні адміністрації»).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 3 ст. 2 КАС України, у  справах  щодо  оскарження рішень,  дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:      1) на   підставі,   у  межах  повноважень  та  у  спосіб,  що передбачені Конституцією та законами України; 2) з  використанням  повноваження  з   метою,   з   якою   це повноваження надано; 3) обґрунтовано,  тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з  урахуванням  права  особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За п. 1 ст. 8 КАС України, суд  при вирішенні справи керується принципом верховенства права,  відповідно до якого зокрема людина,  її права  та  свободи визнаються    найвищими   цінностями   та   визначають   зміст   і спрямованість діяльності держави.

На підставі вищенаведеного, суд вважає, що спірний пункт розпорядження був винесений Відповідачем не обґрунтовано, тобто без врахуванням обставин пов’язаних із набуттям Позивачем права власності на капітальну будівлю –громадську вбиральню вигрібного типу з підсобними приміщеннями, площею 45,8 кв. м., літера „В-1”, розташовану на базі відпочинку „Діана”, що має значення для прийняття розпорядження, отже позовні вимоги про визнання недійсним та скасування в частині пункту 3 розпорядження є правомірними та такими, що підлягають задоволенню, але частково, а саме у частині, що стосується 45,8 кв. м.

Судові витрати у сумі 3 грн. 40 коп. слід стягнути з місцевого бюджету Якимівської районної державної адміністрації.

Згідно зазначеного, керуючись ст. ст.  49, 72, 87, 94, 98, 158, 159, 160, 161, 162, 163 КАС України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов Позивача –задовольнити частково.

Визнати недійсним та скасувати частково пункту 3 розпорядження голови Якимівської районної державної адміністрації  № 480 від 21.11.2002 р. «Про продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення»у частині продажу у власність Товариству з обмеженою відповідальністю "Азов.Сервіс"  земельної  ділянки площею 45,8 кв. м., яка розташована на території Кирилівської селищної ради, для розміщення бази відпочинку "Діана".

В задоволенні решти адміністративного позову –відмовити.

Стягнути з місцевого бюджету  Якимівської районної державної адміністрації  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю фірма „ВВС” судові витрати у сумі 3 грн. 40 коп.

Постанова набирає законної сили у відповідності зі ст. 254 Кодексу Адміністративного судочинства України та оскаржується в порядку і строки відповідно до ст. 186 Кодексу Адміністративного судочинства України.

Суддя

І.М. Кощеєв

Дата підписання постанови, оформленої у відповідності до ст.163 КАС України –04.05.2007 р.