ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"30" березня 2007 р.

10:30

Справа №  1/580/06

м. Миколаїв

За позовом:
Приватний підприємець ОСОБА_1.                          /АДРЕСА_1/  До відповідача:  Головна державна інспекція на
автомобільному транспорті                              Міністерства транспорту і
зв'язку України.                              /01135, м. Київ,
пр. Перемоги, 14/. про: визнання противоправними та скасування
постанов: НОМЕР_1 від 07.06.2006р.; НОМЕР_2 від 31.07.2006р.

Суддя
Васильєва Л.І.

Секретар
судового засідання Дьяченко Т.В.

Представники:

Від
позивача: ОСОБА_1, приватний підприємець.

Від
відповідача: Сидоров В.О., довіреність від 17.11.2005р.

Позивач звернувся до господарського
суду з позовною заявою про визнання
протиправними та скасування
правових актів індивідуальної дії -постанови  Територіального управління
Головавтотрансінспекції у Миколаївській області від 07.06.2006 року НОМЕР_1 та
постанови  Територіального управління
Головавтотрансінспекції у
Дніпропетровській області від 31.07.2006 року НОМЕР_2 про застосування
штрафних санкцій у сумі 1700 грн., мотивуючі свої вимоги тим, що фактично
перевірка позивача не здійснювалась,  всі
документи, необхідність яких визначена
статтею 39 Закону України “Про автомобільний транспорт”, при
перевірці були у наявності.

Відповідач позов не визнає з тих
підстав, що перевірка позивача здійснена відповідно Порядку здійснення
державного контролю на автомобільному транспорті загального користування,
введеного в дію Постановою Кабінету Міністрів від 29 січня 2003 року №143;
позивачем надані документи, які свідчать про право здійснення перевезень на
маршрутах Приватним підприємством “Вісла”, а не безпосередньо позивачем, що є
порушенням статті 39 Закону України “Про автомобільний транспорт”.

Розглянувши надані сторонами докази,
заслухавши доводи сторін у судовому засіданні, суд

встановив:

відповідно до постанов
Територіального управління Головавтотрансінспекції у Миколаївській області від
07.06.2006 року НОМЕР_1,  Територіального
управління Головавтотрансінспекції у
Дніпропетровській області від 31.07.2006 року НОМЕР_2, які позивач
просить скасувати,  відповідачем
застосовані  до позивача штрафні
санкції  у сумі 3400 грн. (1700 + 1700),
а саме за відсутність документів, перелік яких визначений статтею 39 Закону
України “Про автомобільний транспорт”.

Позовні вимоги є необґрунтованими і
задоволенню не підлягають, виходячи з наступного:

у відповідності за статтею  3 Закону України “Про автомобільний
транспорт” він регулює відносини між автомобільними перевізниками,
замовниками транспортних  послуг,  органами
виконавчої  влади  та органами
місцевого   самоврядування,   пасажирами,
власниками транспортних
засобів,  а  також
їх  відносини  з
юридичними  та фізичними  особами
-  суб'єктами підприємницької
діяльності,  які забезпечують  діяльність
автомобільного  транспорту  та
безпеку перевезень.

Статтею 6  закону визначено систему органів державного
регулювання та контролю з питань діяльності автомобільного транспорту. Вказаною
нормою зазначено, що   порядок
здійснення   державного  контролю
на  автомобільному транспорті
визначає Кабінет Міністрів України.

Оскільки на час перевірки позивача
Кабінетом Міністрів України на виконання пункту 2  Прикінцевих положень Закону України “Про
автомобільний транспорт”  в
редакції Закону N 3492-IV від 23.02.2006, що набрав чинності з 07.04.2006 року,
не затверджений новий порядок здійснення державного контролю на автомобільному
транспорті, то  правовідносини щодо
здійснення державного контролю на автомобільному транспорті загального
користування регулювались Порядком здійснення державного контролю на
автомобільному транспорті загального користування, затвердженого  Постановою Кабінету Міністрів України від
29.01.2003 року № 143, відповідно  пункту
2 якого відповідач і  його територіальні
органи здійснюють державний контроль на автомобільному транспорті загального
користування.

Державний  контроль
здійснюється   за   місцезнаходженням суб'єктів    підприємницької    діяльності,    які
належать   до автомобільного
транспорту загального користування,  у  пунктах пропуску через державний кордон  для
автомобільного  і  поромного
сполучення,   а   також безпосередньо у транспортних засобах
під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів.

За місцезнаходженням суб'єкта  підприємницької  діяльності державний  контроль
здійснюється  шляхом  проведення
планових  і позапланових
перевірок.

Як свідчать надані відповідачем
докази -завдання на перевірку, витяги з книги наряд-завдань (а.с.25-26, 34-35),
перевірка позивача здійснювалась у межах планових перевірок.

Доводи позивача стосовна не
проведення перевірки Територіальним управлінням Головної державної інспекції на
автомобільному транспорті у Миколаївській області судом відхиляються , оскільки
у завданні на перевірку від 29 травня 2006 року (а.с.34) об'єктом перевірки є
не тільки ПП ОСОБА_2, але й  всі
відправлення і прибуття на автостанції.

Статтею 29 Закону України “Про
автомобільний транспорт”  визначено,
що автомобільним перевізником, що здійснює перевезення пасажирів на договірних
умовах, є суб'єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної
ліцензії  надає  послугу
за  договором перевезення пасажира
транспортним засобом, що використовується ним на законних підставах.

Приписом статті 43 вказаного закону
встановлено, що визначення автомобільного перевізника на автобусному маршруті
загального  користування  здійснюється
виключно   на   конкурсних засадах, з переможцем конкурсу
органом виконавчої влади укладається договір, або видається дозвіл на
перевезення.

Позивач здійснював перевезення
пасажирів на маршруті “Миколаїв-Дніпропетровськ”. Доказів того, що він є
переможець конкурсу на право здійснення цих перевезень і дозвіл органу
виконавчої влади на ці перевезення позивачем не надано.

Надані позивачем документи: розклад
руху автобусів, таблиця вартості проїзду, лист регулярності руху автобуса,
дорожній лист, білетно-обліковий лист, графік роботи та відпочинку водія,
таблиця вартості проїзду, розклад руху, схема автобусного маршруту (а.с.10-11,
54-61) не можуть служити доказами правомірності здійснення ним, як суб'єктом
підприємницької діяльності, автоперевезень пасажирів на вказаному маршруті,
оскільки вони стосуються іншої юридичної особи, а саме ПМП “Вісла”.

Посилання позивача на трудову угоду
від 28.06.2005 року  між ним і ПМП
“Вісла” є також не обґрунтованим, оскільки відповідно статті 44 Закону
України “Про автомобільний транспорт”
перевізник, в даному випадку ПМП “Вісла”, як  переможець конкурсу на маршруті
“Миколаїв-Дніпропетровськ”, повинен самостійно забезпечити перевезення, тобто
за рахунок транспортних засобів, що є у його власності, або орендованих.
Позивачем не надано доказів укладання з ПМП “Вісла” договору оренди
транспортного засобу, що належить йому на праві власності (тимчасовий
реєстраційний талон на ПМП “Вісла”).

Наведене вище свідчить, що  у позивач
відсутнє було право на здійснення
автомобільні перевезення як самостійно, так і від імені  ПМП “Вісла”, тобто позивач здійснював
перевезення без наявності документів, перелік яких визначений статтею 39 Закону
України “Про автомобільний транспорт”, про що правомірно зазначено в  протоколах про виявлене під час перевірки
автомобільного транспорту порушення законодавства про автомобільний транспорт від
30 травня 2006 року і від 20 липня 2006 року (а.с.24,33).

Відповідальність за вчинене
правопорушення передбачена статтею 60 Закону України “Про автомобільний
транспорт” у вигляді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян, що складає 1700 грн.

Отже, оспорювані постанови прийняті
відповідачем у межах його повноважень і відповідають чинному законодавству.

За таких обставин в задоволенні
позову необхідно відмовити.

Стаття 87 Кодексу
адміністративного судочинства України  не передбачає сплату  витрат на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу. Отже, необхідно повернути позивачу з ДП “Судовий
інформаційний центр” 118 грн., перерахованих
квитанцією  від 11.12.2006 року
НОМЕР_4.

Керуючись  ст.ст. 94, 160, 162-163, 167, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, - суд

П О С Т А Н О
В И В :

В
задоволенні позову відмовити.

Повернути з Державного
підприємства “Судовий інформаційний центр” /03057, м. Київ, проспект
Перемоги, 44, р/рахунок 0001 у ВАТ «Банк Універсальний»,  м. Львів,
МФО 325707, /  Приватному
підприємцю ОСОБА_1 /АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_3/ 118 грн.
(сто вісімнадцять гривень) витрат на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу, перерахованих квитанцією від 11.01.2006 року НОМЕР_4.

Постанова у відповідності зі ст.254
Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не
було подано.

Сторони, які беруть участь у справі, мають право
оскаржити в апеляційному порядку постанову повністю або частково у порядку і
строки встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя