донецький апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

Іменем України

05.03.2007 р.                                                                               справа №7/271а

Донецькій апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого:
Величко Н.Л.

суддів
Алєєвої І.В.

М’ясищева А.М.

при секретарі:
Поляковій В.Є.

за участю представників сторін:

від позивача:
Зінченко О.О. –дов. від 03.02.07.

від відповідача:
Музильова О.Л. –дов. від 22.01.07., Ламєкін С.М. –дов. від 30.01.06.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні  апеляційну скаргу (зал №8)
Товариства з обмеженою відповідальністю “Ріко”                   м. Слов’янськ

на постанову
господарського суду

Донецької області

від
28 листопада 2006 року

у справі
7/271а(суддя Малашкевич С.А.)

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю “Ріко”                   м. Слов’янськ

до

Слов’янської  об’єднаної державної податкової інспекції        м. Слов’янськ

про
визнання  частково недійсним податкового  повідомлення-рішення  №/0/5294 від 16.03.2006 року в сумі 122250 грн.

1. Стислий виклад суті постанови місцевого господарського суду.

18.09.2006 року позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю “Ріко”               м. Слов’янськ, звернувся з позовом до Слов’янської об’єднаної державної податкової інспекції м. Слов’янськ про визнання частково недійсним податкового повідомлення-рішення від 16.03.2006р. № /0/5294.

Ухвалою від 18.09.2006р. позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі за №7/271а та призначене попереднє судове засідання.

Ухвалою від 16.11.2006р. провадження у даній справі було зупинене до 28.11.2006р.

Господарський суд Донецької області ухвалою від 28.11.2006 року поновив провадження у даній справі.

Постановою господарського суду Донецької області від 28.11.2006 року у справі №7/271а (суддя Малашкевич С.А.) відмовлено в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю “Ріко” м. Слов’янськ до Слов’янської об’єднаної державної податкової інспекції м. Слов’янськ про визнання  недійсним податкового повідомлення-рішення від 16.03.2006р. № /0/5294 в сумі 122250 грн.

Постанова суду мотивована правомірністю прийняття податковим органом спірного податкового повідомлення-рішення, оскільки за приписами пп. 4.1.6 п.4.1 статті 4 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” №334/94-ВР від 28.12.1994р. та п.1 Перехідних положень Закону України “Про внесення змін до Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” №349-VІ від 24.12.2002р. позивач повинен був включити не повернену станом на 01.01.2004 року суму фінансової допомоги (позики) до складу валового доходу, при обчисленні прибутку за 1 квартал 2004 року.

2. Підстави, з яких порушене  питання про перегляд постанови.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю “Ріко” м. Слов’янськ, не погоджуючись з постановою господарського суду, звернувся з апеляційною скаргою про її скасування, так як вважає, що вона прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на помилковість висновків податкового органу щодо порушення товариством норм законодавства, а саме: пп. 4.1.6 п.4.1 статті 4 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” №334/94-ВР від 28.12.1994р. (із змінами та доповненнями) та п.1 Перехідних положень Закону України “Про внесення змін до Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” №349-VІ від 24.12.2002р. Просить позов задовольнити.

В своїй апеляційній скарзі заявник наполягає на тому, що податковий орган безпідставно в ході перевірки застосував до позивача положення наведеного підпункту Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, без врахування  п.1 Перехідних положень Закону України “Про внесення змін до Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”. Крім того, позивач вважає, що судом не було взято до уваги те, що предметом спору є оподаткування операцій з борговими вимогами та зобов’язаннями, порядок оподаткування яких регулюється п.7.9 статті 7 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”.

3. Доводи, викладені в запереченнях на апеляційну скаргу.

Відповідач, Слов’янська об’єднана державна податкова інспекція м. Слов’янськ, відзив на апеляційну скаргу не надав. У судовому засіданні його представники проти доводів, викладених у скарзі, заперечили, так як вважають постанову суду першої інстанції законною і обґрунтованою та підтверджують відсутність підстав для її скасування.

На його думку, позивачем порушено п.п. 4.1.6. п. 4.1. ст. 4 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” (із змінами та доповненнями з врахуванням пункту 1 Перехідних положень Закону України № 349-IV від 24.12.2002 р. “Про внесення змін до Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”), в частині не включення до складу валових доходів у 1 кварталі 2004 р. суми поворотної фінансової допомоги (позики), отриманої у 2002 р. та не поверненої станом на 01.01.2004 р., в результаті чого було занижено податок на прибуток ТОВ “Ріко” за 2004 рік на 81 500 грн.

4. Як встановлено судом першої інстанції та визнається сторонами по справі.

Податковий орган здійснив виїзну планову перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2003 р. по 30.09.2005 р. За наслідками вказаної перевірки був складений акт  №3919/23-2-30795382 від 09.03.2006 р. (арк.7-26), у висновках якого зазначено про порушення товариством, зокрема, пп.4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” в редакції Закону України від 22.05.1997 р №283/97-ВР (зі змінами та доповненнями) з врахуванням п.1 Перехідних положень Закону України від 24.12.2002 року №349-ІV “Про внесення змін до Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму  86000 грн., в тому числі: за 2004 р. –81500 грн.

В акті перевірки зазначено, що  порушення зазначених норм, позивач не включив до складу валових доходів першого кварталу 2004 р.  поворотну фінансову позику у розмірі 366198 грн., отриману у 2002 р. від фізичної особи—засновника підприємства Гюлер Мехмета (інд. номер , вул. Лісозахисна, 60, м. Слов’янськ), згідно договорів позики № 4 від 27.02.2002 р., б/н від 08.05.2002 р., б/н від 13.11.2002 р., б/н від 05.12.2002 р., б/н від 18.12.2002 р., та неповернену станом на 01.01.2004 р.(арк.14).

Не включення позивачем фінансової допомоги в сумі 366 198 грн. до складу валових доходів, з урахуванням інших порушень встановлених в акті перевірки, призвело до заниження податку на прибуток підприємств за 2004 рік в сумі 81 500 грн.

Акт перевірки став підставою для прийняття відповідачем спірного податкового повідомлення-рішення № /0/5294 від 16.03.2006 р., яким позивачу було визначено суму податкового зобов’язання за порушення п. 3.1. ст. 3, п.п. 4.1.6. п. 4.1. ст. 4, п.п. 8.1.2 п. 8.1. ст. 8 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” в розмірі 128 670 грн., в тому числі основне зобов’язання в сумі 86 000 грн., штрафні (фінансові) санкції в сумі 42 670 грн.

Позивач  просив визнати частково недійсним вказане податкове повідомлення-рішення в сумі 122 250 грн., з яких 81 500 грн. - основний платіж, 40 750 грн.—штрафні (фінансові) санкції.

5.Мотиви, за якими апеляційна інстанція виходила при прийнятті постанови.

Відповідно до ст.2 КАСУ завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку у тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 11 Закону України “Про систему оподаткування” від 18.02.1997р. №77/97-ВР (із змінами та доповненнями) платники податку несуть відповідальність  за  правильність  обчислення,   своєчасність сплати  податків  і  зборів  (обов'язкових  платежів) і додержання законів  про  оподаткування відповідно до законів України.

У відповідності  до  пункту  3.1  статті  3  Закону  України  “Про оподаткування   прибутку   підприємств” об'єктом оподаткування  є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого  валового  доходу  звітного  періоду на суму валових витрат  платника  податку  та  суму  амортизаційних відрахувань. У пункті  4.1  статті  4  цього  Закону  валовий  дохід визначено як загальну  суму  доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого  (нарахованого)  протягом  звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її  континентальному  шельфі,  виключній  (морській) економічній зоні, так  і  за  її  межами.

Підпунктом 4.1.6  пункту  4.1  статті  4 Закону “Про оподаткування прибутку  підприємств”  в редакції ,яка діяла на момент отримання поворотної фінансової допомоги позивачем (березень, червень, жовтень, листопад, 6 грудня 2002р) поворотна фінансова допомога не була визначена ,як складова валового доходу, отриманого протягом звітного періоду, як доход з інших джерел або позареалізаційних операцій для визначення об’єкту оподаткування податком на прибуток згідно ст..3 закону.

Згідно судової практики щодо застосування цієї редакції п.4.1.6 ст. 4 Закону  “Про   оподаткування   прибутку підприємств” у спорах між податковими  органами та платниками податків щодо поворотних позик ,отримання грошових коштів за договором позики не кваліфікувалося як дохід, оскільки таке джерело надходження коштів має своїм наслідком виникнення боргового зобов’язання (лист ВГСУ від 29.08.2001р.№ 01-8935).

Відповідно до статті 374 Цивільного кодексу України, який діяв на момент  укладання договорів, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність (в оперативне управління) гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей того ж роду і якості. Отже, за таким договором виникають боргові зобов'язання, операції за якими з метою оподаткування відносяться до операцій особливого виду, оподаткування яких регулюється виключно пунктом 7.9 статті 7 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”.

Договір позики є цивільно-правовим договором і, враховуючи, що предметом такого договору є гроші або речі, на нього поширюється дія абзацу четвертого підпункту 7.9.1 пункту 7.9 статті 7 цього Закону.

Правила оподаткування операцій  з  одержання  та  повернення  сум  поворотної фінансової допомоги встановлено Законом України  від  24.12.2002  року N 349-IV   “Про  внесення змін до Закону України “Про оподаткування  прибутку  підприємств”

Згідно з новою редакцією абз.2 п.4.1.6 вище зазначеного закону доходами з інших джерел визначені суми поворотної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному періоді, що залишається неповерненою на кінець такого звітного періоду від осіб, що не є платниками цього податку (у тому числі нерезидентів), або осіб, які згідно із законодавством мають пільги з цього податку, включаючи право застосовувати ставку податку нижчу, ніж установлена пунктом 7.2 статті 7 або статтею 10 цього Закону. У разі коли у майбутніх податкових періодах платник податку повертає таку поворотну фінансову допомогу (її частину) особі, яка її надала, такий платник податку збільшує суму валових витрат на суму такої поворотної фінансової допомоги (її частини) за наслідками податкового періоду, в якому відбулося таке повернення. При цьому валові доходи такого платника податку не збільшуються на суму умовно нарахованих процентів, а податкові зобов'язання особи, що надала поворотну фінансову допомогу, не змінюються як при її видачі, так і при її зворотному отриманні. Як виняток з правила, визначеного цим абзацом, операції з отримання (надання) фінансової допомоги між платником податку та його філіями, відділеннями, іншими відокремленими підрозділами, що не мають статусу юридичної особи, розташованими на території України, не призводять до зміни їх валових витрат або валових доходів.

Таким чином, згідно нової редакції закону умовою оподаткування  поворотної фінансової допомоги визначено, отримання платником податку у звітному періоді такої допомоги і неповернення її на кінець такого звітного періоду.

Пунктом   1   розділу   II “Перехідні   положення”   Закону “Про   оподаткування   прибутку підприємств” передбачено, що поворотна фінансова допомога, надана до моменту набрання чинності цим Законом, оподатковується за правилами, що діяли на момент її надання. Платники податку,  які включили  суми  поворотної  фінансової  допомоги  до складу  валових  доходів  відповідно  до  роз'яснень  контролюючих органів,  мають право включити суми такої допомоги (її частини) до складу валових витрат за результатами податкового періоду, в якому відбувається її повернення .Це правило діє до 1 січня 2004 року.

Пунктом   6   розділу   II   Узагальнюючого податкового  роз'яснення  щодо застосування підпункту 4.1.6 пункту 4.1  статті  4  Закону   України   “Про   оподаткування   прибутку підприємств” стосовно відображення в податковому обліку операцій з одержання  та  повернення  сум  поворотної   фінансової   допомоги (позики) в редакції наказу Державної податкової адміністрації України від 08.05.2003 року N215  зазначено, що  поворотна фінансова допомога, отримана до 1.01.2003р. оподатковується податком до 1.01.2004р. за правилами, які діяли на момент її надання , а саме платники податку, які відповідно з законом України «Про оподаткування прибутку підприємств»від22.05.97р. №28397 не включили суми такої допомоги у валові доходи, не включають її при поверненні у склад валових витрат. При цьому виходячи з пункту 1 розділу II “Перехідні положення” Закону України від 24.12.2002  року  N 349-IV  “Про внесення  змін  до  Закону  України  “Про  оподаткування  прибутку підприємств”,  якщо платник податку - позичальник  не  включав  до валового   доходу   суми  отриманої  поворотної  допомоги,  це  не вважається порушенням податкового законодавства.

Відповідно до п.п. “г” 4.4.2 ст. 4 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податку перед бюджетами та державними цільовими фондами” №2181 податкове роз’яснення не має сили нормативно-правового акту  і повинно оцінюватись судом поряд з іншими письмовими доказами у справі.

Проаналізувавши положення п.4.1.6 ст. 4 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” в старій та новій редакціях та перехідні положення Закону України від 24.12.2002  року  N 349-IV, податкове роз’яснення судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції при прийнятті рішення невірно застосовані норми матеріального права.

Приймаючи рішення суд вважав, що платник податку повинен у валові доходи 1кварталу 2004р. включити суми неповернутої фінансової допомоги отриманої у 2002р.,оскільки норма про оподаткування такої допомоги за правилами які діли до 1.01.2003р. перехідних положень діють до 1.01.2004р.

Такий висновок є хибним оскільки:

У 2004р. замість спеціальної норми “Перехідних положень” повинні застосовуватися загальні правила щодо дії норм у часі.

Згідно статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Положення п.4.1.6 ст. 4 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” в редакції  Закону України від 24.12.2002  року  N 349-IV, яка набрала чинності з 22.01.2003р. не можуть застосовуватися до правовідносин ,які фактично відбулися у 2002р.

Не віднесення сум поворотної допомоги позивачем у 2002р. до складу валового доходу не є порушенням податкового законодавства.

Підпункт.4.1.6 ст. 4 Закону та перехідних положень не містить у собі норми яка б зобов’язувала платника податку у будь-якому звітному податковому періоді після 1.01.2004р. віднести до складу валового доходу цього звітного періоду суми поворотної фінансової допомоги отриманої до 22.01.2003р. і не повернутої станом на 1.01.2004р.

Тобто операція з отримання позики до 2003р., оподатковується  за правилами, які діяли на момент її здійснення.

Таким чином, платник податку не припустився порушень податкового законодавства, оскільки отримані ним за договором позики кошти не включаються до валового доходу і не підлягають оподаткуванню податком на прибуток.

Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі, є обґрунтованими та підтверджуються матеріалами справи.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова господарського суду  скасуванню, як така, що прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права.

А відтак, суд апеляційної інстанції приймає нове рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 184, 195, 198, 202, 205, 207, 212 пунктами 6, 7 розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, Донецький апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Постанову господарського суду Донецької області у справі №7/271а від 28.11.2006 року (повний текст складений 04.12.2006 року)  скасувати, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Ріко” м. Слов’янськ –задовольнити.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю “Ріко” м. Слов’янськ до Слов’янської  об’єднаної державної податкової інспекції м. Слов’янськ про визнання частково недійсним податкового  повідомлення-рішення  №/0/5294 від 16.03.2006 року в сумі 122250 грн. –задовольнити.

Визнати частково недійсним податкове повідомлення-рішення від 16.03.2006 року №/0/5294 в сумі 122250 грн., в тому числі основний платіж 81500 грн. та штрафні (фінансові) санкції –40750 грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Ріко” м. Слов’янськ, вул. Косіора, будівля АБК, р/р4361 у АКБ “Укрсоцбанк”, МФО 334011, судові витрати в розмірі 5,10 грн.

У судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частини постанови.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом одного місяця після складання повного тексту постанови. Касаційна скарга подається безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст постанови складений та підписаний 07.03.2006 року.

Головуючий:

Судді:

Надруковано 6 примірників:

1 –у справу; 2 –сторонам;

1 –ГС Донецької області;

2 –ДАГС.