ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2007 р.
Справа № 5/106-14/16-2/30

за первісним позовом:  ДК "Газ України"  НАК "Нафтогаз України"  вул. Шолуденка, 1,Київ,04116

до відповідача:  ВАТ "Івано - Франківськгаз"  вул.Ленкавського,20,м.Івано-Франківськ,76000

про стягнення 5 263 555,02 грн. основного боргу;  990 106,28 грн. пені; 368 448,85 грн. - 7% штрафу;  349173,71 грн. - 3% річних та 1 181 724,90 грн. інфляційних.

за зустрічним позовом  ВАТ "Івано - Франківськгаз"  вул.Ленкавського,20,м.Івано-Франківськ,76000

до відповідача  ДК "Газ України"  НАК "Нафтогаз України"  вул. Шолуденка, 1,Київ,04116

про визнання недійсним  п.5.1, п.6.2 та  п.6.4 Договору на постачання природного газу №06/03-3057 від 24.12.03р.

Cуддя  Круглова Олена Микитівна

При секретарі   Дребот Наталія Дмитрівна

Представники:

Від позивача:  Лебедюк Ю.А. - представник головного юрисконсульта, довіреність № 363/10 від 29.12.06р.

Від відповідача: Ластовецький В.В. - юрисконсульт, (довіреність №05/16-05 від 02.01.2007р.)

Представникам сторін роз"яснено права та  обов"язки, встановлені  ст.22 ГПК України

В засіданні суду 10.05.07 оголошувалась перерва до 15.05.07 для виготовлення повного тексту рішення, оскільки відповідач заперечував проти оголошення вступної та резолютивної частин.

ВАТ "Івано - Франківськгаз" 12.04.07 в порядку ст.60 ГПК України подано зустрічну позовну заяву про визнання недійсним частини договору на постачання природного газу №06/03-3057 від 24.12.03р. та уточнення до зустрічного позову за вх.№4186 від 10.05.07, а саме п.5.1, п.6.2 та п.6.4 договору . Ухвалою суду від 12.04.07 прийнято зустрічну позовну заяву. Відповідач  визнав позовні вимоги частково в частині стягнення  основного боргу.

Позивач заявлені позовні вимоги підтримав.

Позивач по первісному позову, відповідач по зустрічному - ДК "Газ України"  НАК "Нафтогаз України"  позовні вимоги не визнав, мотивуючи відсутністю підстав для визнання недійсними п.п.5.1, 6.2, 6.4 Договору, оскільки при його укладенні сторони вільні у виборі умов договору.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представників сторін, судом

в с т а н о в л е н о :

позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача 5 263 555,02 грн.  несплаченої вартості отриманого природного газу згідно договору на постачання природного газу №06/03-3057 від 24.12.03р.;  990 106,28 грн. пені за період прострочки з 23.06.05 по 23.06.06;  368448,85грн. - 7% штрафу;  349173,71 грн. - 3% річних та 1 181 724,90 грн. інфляційних.

На виконання умов Договору сторін  №06/03-3057 від 24.12.03р.   позивачем  протягом

січня-грудня 2004р. було передано відповідачу природний газ в об"ємі  589240,038 тисяч метрів

кубічних на загальну суму 61610035,69 грн. Вказаний факт підтверджується актами прийому-

передачі природного газу (а.с.15-30). Однак враховуючи, що відповідач частково розрахувався

за отриманий газ в сумі 56346480,67 грн.,  заборгованість відповідача перед позивачем станом на день вирішення спору становить  5 263 555,02 грн.

Відповідач по справі,  позивач по зустрічному - ВАТ "Івано - Франківськгаз"  просить визнати недійсними п.п.5.1,6.2,6.4 Договору, обгрунтовуючи, що умови вказаних пунктів суперечать вимогам законодавства, що діяло на момент укладення договору, зокрема:

п.5.1 притирічить порядку розрахунків, визначеного постановами Кабінету Міністрів України і Національного банку України від 13.11.98р. №1785 “Про вдосконалення розрахунків за спожитий природний газ” та  Національної комісії з питань регулювання

електроенергетики України від 12.07.2000р. №759 “Про затвердження Алгоритму розподілу

коштів, що надходять на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання

газопостачальних підприємств”;

п.6.4 не відповідає діючим нормам ЦК УРСР щодо терміну позовної давності для стягнення пені, оскільки такий був визначений ст. 72 ЦК УРСР  6 місяців, а умова п.6.4 договору передбачає право на нарахування пені протягом одного року;

п.6.2 Договору, яким встановлено стягнення боргу протирічить п.2 Прикінцевих положень закону України "Про внесення змін до ст. 214 ЦК УРСР, відповідно до якого визначено, що він не поширюється на правовідносини, що виникають з простроченням виконання грошового зобов'язання, пов'язаного з оплатою населенням комунальних послуг.

Позовні вимоги по зустрічному позову підлягають частковому задоволенню, так п.6.4 Договору, який встановлює право нараховування пені за один рік не відповідає  нормі  ст.72 ЦК УРСР, що діяла на момент укладення Договору, тому його слід визнати недійсним.

Щодо відповідності законодавству умов п.6.4 Договору суд не вбачає підстав для визнання його недійсним, оскільки договір укладений між юридичними особами, а не з населенням  і при укладенні господарських договорів сторони виявили волю на включення такої умови.

Вимога щодо визнання недійсним п.5.1договору задоволенню не підлягає, враховуючи

наступне:

Договором передбачено, що остаточний розрахунок за фактично спожитий газ здійснюється до 10 числа наступного за звітним місяця (п.5.1 договору).

В силу ст.161 ЦК УРСР (чинному на момент укладення договору), зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться.

Такий же обов’язок визначений і діючими на момент звернення до суду з позовом нормами.

Відповідно до п.1 ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Норми ст.ст.3,6,627 ЦК України передбачають свободу договору, зміст якої полягає в тому, що сторони є вільними у визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Отже, сторони договору на власний розсуд визначають його конкретні умови, які не повинні суперечити імперативним нормам актів цивільного законодавства.

Порядок розрахунків встановлений постановою Кабінету Міністрів України і

Національного банку України від 13.11.98р. №1785 “Про вдосконалення розрахунків за

спожитий природний газ” та постановою Національної комісії з питань регулювання

електроенергетики України від 12.07.2000р. №759 “Про затвердження Алгоритму розподілу

коштів, що надходять на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання

газопостачальних підприємств”. Однак, зазначені акти визначають лише послідовність   дій

осіб при надходженні коштів на рахунок і не впливають на домовленість сторін щодо строків

розрахунків за прийнятий природний газ та не припиняє зобов’язання відповідача щодо оплати.

Таким чином, позовні вимоги по первісному позову підлягають задоволенню в частині стягнення суми основного боргу  з  нарахуванням  інфляційних збитків та 3% річних  за весь період прострочки оплати.

ЦК УРСР в тому числі ст.214 ЦК УРСР встратив чинність відповідно до Прикінцевих та перехідних положень  з  01.01.04р.  Обов'язок боржника, що прострочив виконання грошового зобов'язання у вигляді сплати боргу з врахуванням інфляційних та річних встановлено і ч.2 ст.625 ЦК України (чинному у період за який нараховано інфляційні та річні). Зазначена норма не визначає випадків обмеження її дії і повинна застосовуватись до спірних правовідносин згідно Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Вимога щодо стягнення  7% штрафу підлягає задоволенню з врахуванням норми ч.2 ст.231 ГК України, враховуючи, що  п.5 Прикінцевих та перехідних положень ГК України визначено, що його Положення  щодо відповідальності за порушення господарського зобов'язання застосовується в разі, якщо ці порушення були вчинені  після набрання чинності зазначеним Положенням.

Щодо стягнення пені, то слід зазначити, що ст. 232 ГК України передбачено: нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошового зобов'язання, якщо інше не встановлено законодавством або договором припиняється через 6 місяців від дня коли зобов'язання мало бути виконано.

Враховуючи, що п.6.4 Договору підлягає визнанню недійсним, а отже має місце той випадок, що "інше не встановлено законодавством або договором" з врахуванням вимог

ст.232  ГК України пеня підлягає нарахуванню за період прострочки з 10.01.05р. по 10.07.05р.,  тому за за період  з 23.06.05р. 10.07.05 пеня підлягає до стягнення, обгрунтований розмір якої становить 29475,90 грн., а за період прострочки  після 10.07.05 в стягнення пені слід відмовити.

Враховуючи наведене, до стягнення підлягає сума основного боргу, що становить з

врахуванням інфляційних 6 445 279,92 грн. ( 5 263 555,02 грн. вартість газу  + 1 181 724,90 грн.

інфляційних); 29475,90 грн. пені, 368448,85грн. - 7% штрафу;  349173,71 грн. - 3% річних.

Судові витрати віднести на ВАТ "Івано - Франківськгаз" по первісному  та по зустрічному позовах.

Керуючись ст.ст.124,129 Конституції України, ЦК УРСР, ст.ст.526,625 ЦК України, ст.ст.231,232 ГК України, ст.ст.49, 82-85 ГПК України, суд

в и р і ш и в :

Первісний  позов задоволити частково .

Стягнути з відповідача -  ВАТ "Івано-Франківськгаз"  вул. Ленкавського,20,м.Івано-

Франківськ   /код 03361046/ на користь позивача - ДК "Газ України"  НАК "Нафтогаз України"

вул. Шолуденка, 1, м.Київ /код 31301827/ -   5 263 555,02 грн. грн. основного боргу,

1 181 724,90 грн. інфляційних, 29475,90 грн. пені; 368448,85грн. - 7% штрафу;  349173,71 грн. -

3% річних, 25500  держмита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення

судового процесу.

Видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити за безпідставністю вимог.

Зустрічний позов задоволити частково.

Визнати недійсним п.6.4 Договору  №06/03-3057 від 24.12.03р.

В решті зустрічних позовних вимог відмовити за безпідставністю вимог.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, у разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання повного рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

СУДДЯ                                                                            КРУГЛОВА О.М.

Дата підписання рішення  _________

Виготовлено в АС "Діловодство суду"

________________ Шунтов Олександр Михайлович