донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

27.02.2007 р.                                                                        справа №35/401

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів

за участю представників сторін:

від позивача:
Гречко В.В. - за довір. б/н від 27.02.2007 року,

від відповідача:
Курдюбова О.С. - за довір. № 20/01 від 20.01.2007 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Приватного підприємства "Реставратор-2" м. Слов'янськ Донецької області

на рішення  господарського суду

Донецької області

від
14.12.2006 року

по справі
№ 35/401

за позовом
Виробничо-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю "Лев" м. Слов'янськ Донецької області

до
Приватного підприємства "Реставратор-2" м. Слов'нськ Донецької області

про
стягнення 15 000 грн. 00 коп.

Рішенням господарського суду Донецької області від 14.12.2006 року (суддя Мальцев М.Ю.) повністю задоволені позовні вимоги виробничо-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю "Лев" м. Слов'янськ Донецької області (далі по тексту - Товариство) до приватного підприємства "Реставратор-2" м. Слов'янськ Донецької області (далі по тексту - Підприємство) про стягнення 15 000 грн. 00 коп.

У обгрунтування рішення суд першої інстанції послався на те, що правочин, на підставі якого була перерахована спірна сума грошових коштів є нікчемним. В зв'язку з чим господарським судом була застосована до спірних правовідносин реституція та задоволені позовні вимоги.

Відповіач не погодився з рішенням суду  першої інстанції та звернувся з апеляційною скаргою в якій просить його скасувати, як таке, що винесено з  порушенням норм матеріального та процесуального права. Також відповідач вказав, що рішення місцевого суду грунтується на недоведених обставинах, які  суд визнав встановленими.

Заявник звертає увагу на те, що договір, який визнаний судом нікчемним, взагалі не мав місця між сторонами. Також Підприємство вказує на те, що  матеріали справи не містять доказів того, що грошові кошти у сумі 15 000 грн. 00 коп. були перераховані позивачу саме у межах договору купівлі-продажу. На думку відповідача, не може бути визнаний нікчемним правочин, якого взагалі не було між сторонами. Тому, як вважає Підприємство, суд першої інстанції невірно оцінив виникші між сторонами правовідносини та безпідставно задовольнив вимоги позивача. У апеляційній скарзі та під час судового засідання відповідач навів також і інші заперечення, які на його думку є підставою для скасування оскарженого рішення.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу та у судовому засіданні проти її задоволення заперечує і вважає рішення місцевого суду законним і обгрунтованим.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Донецький апеляційний господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з матеріалів справи, у грудні 2005 року відповідач запропонував позивачу придбати нерухомість. Позивач прийняв пропозицію по придбанню нерухомості та перерахував на підставі виставленого відповідачем рахунку № 66 від 28.12.2005 року (а.с. 6) грошові кошти у сумі 15 000 грн. 00 коп., що підтверджується наявним у справі платіжним дорученням № 01 від 29.12.2005 року (а.с. 7). При цьому, договір у нотаріально завіреній формі між сторонами укладений не був, і це доводиться поясненнями обох сторін.

Товариство звернулось до господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з Підприємства 15 000 грн. 00 коп. (а.с. 3). Позовні вимоги були задоволені у повному обсязі рішенням суду першої інстанції від 14.12.2006 року (а.с. 28).

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє оскаржене рішення у повному обсязі.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності з врахуванням пояснень представників позивача та відповідача,  судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Суд першої інстанції при винесенні рішення з'ясував всі обставини справи,  дав їм належну юридичну оцінку та дійшов правильного висновку про законність і обгрунтвоаність позовних вимог. Тому апеляційна інстанція погоджується з висновками місцевого суду, що викладені у оскарженому рішенні.

Частиною 1 ст. 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних правовідносин.

У даному випадку матеріалами справи доводиться те, що дії сторін були спрямовані на створеня цивільних прав та обов'язків предметом яких є купівля-продаж нерухомого майна.

Пояснення сторін щодо укладення ними усного правочину спростовуються наявними у матеріалах справи доказами та суперечать чинному законодавству, в зв'язку з цим апеляційний суд їх до уваги не приймає з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінювались сторони.

Судова колегія вважає, що сторони  уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна у письмовій формі, оскільки про це свідчать наявні у справі документи, а саме,  рахунок  № 66 від 28.12.2005 року на суму 15 000 грн. 00 коп., який відповідач виставив позивачу  та платіжне доручення № 01 від 29.12.2005 року, яким позивач, в свою чергу сплатив цей рахунок.

Відповідно до ст. 657 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Нормами ст. 220 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору, він є нікчемним.

Нікчемність правочину випливає із змісту самого закону і не потребує додаткового встановлення цього факту судом. Тому суд першої інстанції правомірно застосував до спірних правовідносин п. 2 ст. 215, ст. 216 Цивільного кодексу України та вказав у оскарженому рішенні, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Наявні у справі докази не доводять того, що укладений між позивачем та відповідачем договір купівлі-продажу нерухомого майна  був нотаріально посвідчений. Тому судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заборгованість в сумі 15 000 грн. 00 коп. підлягає стягненню з відповідача.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини  на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Заперечення відповідача у частині того, що суд  першої інстанції не у повному обсязі з'ясував при винесенні рішення обставини справи та  дійшов неправильного висновку про нікчемність правочину, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки вони безпідставні.

Що стосується інших заперечень відповідача, то вони, на думку апеляційного суду, є необгрунтованими, оскільки  не спростовують правомірні висновки суду першої інстанції, які викладені у оскарженому рішенні.

При перевірці оскарженого рішення апеляційним судом також не було встановлено і порушення або неправильного застосування норм процесуального права. Тому судова колегія приходить до висновку, що оскаржене рішення господарського суду Донецької області від 14.12.2006 року є законним, обгрунтованим та скасуванню не підлягає.  За таких обставин апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, - Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Донецької області від 14.12.2006 року по справі № 35/401 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Головуючий

Судді:

Надруковано: 5 прим.

1.  позивачу

2.  відповідачу

3.  у справу

4.  ДАГС

5.  господарському суду