ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

21 березня 2007 р.

№ 2-6/9752-2006

Вищий господарський суду України у
складі колегії суддів:

головуючого                                    Невдашенко
Л.П.

суддів:                                               Михайлюка М.В.

Дунаєвської Н.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу

Суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1, м. Сімферополь

на постанову

від 07.11.2006 Севастопольського
апеляційного господарського суду

у справі
господарського суду

№ 2-6/9752-2006 Автономної
Республіки Крим

за  позовом

Алуштинського виробничого
підприємства водопровідно-каналізаційного господарства, м. Алушта

до

Суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1, м. Сімферополь

про

розірвання договору оренди та
виселення

за участю
представників сторін:

від позивача -                не
з'явилися

від відповідача -           не з'явилися

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Автономної Республіки Крим від 18.07.2006 р., яке залишено без змін постановою
Севастопольського апеляційного господарського суду від 07.11.2006 р. задоволено
частково позов Алуштинського виробничого підприємства
водопровідно-каналізаційного господарства до Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 про розірвання договору оренди та виселення.
В частині розірвання договору оренди НОМЕР_1 відмовлено. Зобов'язано фізичну
особу -підприємця ОСОБА_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1, звільнити частину
надбудови колекторної насосної станції площею 47,2 кв. м. АДРЕСА_2. Стягнуто з
відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті 42,50 грн. державного
мита і 59,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового
процесу.

Суд мотивував своє рішення тим, що
статтею 782 Цивільного кодексу України передбачено право наймодавця відмовитися
від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за
користування річчю протягом трьох місяців підряд. Договір найму є розірваним з
моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

У зв'язку з несплатою орендних
платежів за період з вересня 2005 року
по травень 2006 року позивач вправі відмовитися від спірного договору.

Відповідно до ст. 27 Закону України
“ Про оренду державного та комунального майна” у разі розірвання договору
оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або
банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди.

Оскаржуючи постанову апеляційного
суду та рішення господарського суду скаржник просить їх скасувати та в
задоволенні позовних вимог відмовити посилаючись на те, що при винесенні
судових рішень судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Зокрема скаржник зазначає, що судом
необґрунтовано застосовано до спірних правовідносин статтю 785 Цивільного
кодексу України, яка може бути застосована тільки  за наслідками, зазначеними в статті 781 ЦК
України, а саме у разі припинення договору найму у зв'язку із смертю фізичної
особи -наймача.

Не досліджено питання своєчасності
перерахування в державний бюджет орендних платежів.

Крім того, судом не розглянуто
клопотання відповідача про об'єднання в одне провадження первісного та
зустрічного позову.

Дослідивши доводи касаційної
скарги, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин
справи та її повноту, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Між Алуштинським виробничим
підприємством водопровідно-каналізаційного господарства (орендодавець) та
Приватним підприємцем ОСОБА_1 (орендар) 15.03.2003 р. укладено договір оренди
майна НОМЕР_1 відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендатор
приймає в платне користування окреме індивідуально визначене майно -частину
надбудови КНС, площею 47,2 кв. м. АДРЕСА_2, яке знаходиться на балансі
Алуштинського ВПВКГ.

Зазначений договір укладено строком
на два роки.

Додатковою угодою до договору від
14.03.2005, який укладений між сторонами дія договору продовжена на три роки та
діє до 15.03.2008 р.

Відповідно до п. 3.3 договору
орендна плата перераховується в державний бюджет і орендодавцю у відношенні 30
% і 70%, щоквартально, не пізніше 12 числа місяця, який слідує за звітним
кварталом.

Пунктом 3.7 договору передбачено,
що зобов'язання орендатора по сплаті орендної плати забезпечуються  у вигляді авансової оплати, в розмірі не
менше орендної плати за 3 місяця.

Місцевим та апеляційним судом
встановлено, що відповідач -Приватний підприємець ОСОБА_1, в порушення умов
договору, з вересня 2005 року не сплачує орендної плати за користування
приміщенням.

Позивач звернувся до відповідача з
листом НОМЕР_2 про розірвання договору оренди та звільнення приміщення з 29
квітня 2006 року, який відповідач отримав
04.04.2006 р. ( а.с. 13).

З
пояснень відповідача вбачається, що орендна плата ним не вносилась з
вересня 2005 року у зв'язку з тим, що позивач не виставляв йому рахунки на
оплату, але матеріали справи спростовують зазначене.

Крім того, договір оренди
передбачає платне користування орендованим майном.

Відповідно до ст. 782 Цивільного
кодексу України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати
повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом
трьох місяців підряд.

У разі відмови наймодавця від
договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення
наймодавця про відмову від договору.

Статтею 27 Закону України “Про
оренду державного та комунального майна” передбачено, що у разі розірвання
договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або
банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на
умовах, зазначених у договорі оренди.

Суди попередніх інстанцій дійшли
правомірного висновку про те, що фактично договір оренди, що був укладений
Алуштинським виробничим підприємством водопровідно-каналізаційного господарства
та Приватним підприємцем ОСОБА_1 розірвано 04.04.2006 р. в порядку статті 782
ЦК України і обґрунтовано задовольнив позовні вимоги в частині звільнення
відповідачем спірного об'єкта оренди.

Посилання скаржника на те, що  не досліджено питання своєчасності
перерахування в державний бюджет орендних платежів, перевірено судом
апеляційної інстанції та відхилено, як необґрунтоване, а тому додаткова оцінка
зазначених обставин не відноситься до юрисдикції касаційної інстанції.

Твердження скаржника про те,
що  не розглянуто клопотання відповідача
про об'єднання в одне провадження первісного та зустрічного позову
спростовується матеріалами справи.

Суд першої та апеляційної
інстанції, при винесенні оскаржуваного рішення повно і всебічно з'ясували
фактичні обставини справи, дослідили та надали оцінку як доводам позивача так і
запереченням відповідача.

В решті касаційна скарга стосується
спростування обставин справи, встановлених судом  апеляційної інстанції, а також заперечень
щодо оцінки судом наявних у справі доказів, тому судом касаційної інстанції до
уваги не приймаються з огляду на вимоги ч.2 ст. 1115 та ч.1,2 ст.
1117 Господарського процесуального кодексу України.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновку суду.

З огляду на викладене, Вищий
господарський суд України вважає юридичну оцінку, дану Севастопольським
апеляційним господарським судом обставинам справи такою, що ґрунтується на
матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для задоволення касаційної
скарги не вбачає.

Керуючись ст.ст. 1115,
1119, 11110 Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Севастопольського
апеляційного господарського суду від 07.11.2006 у справі № 2-6/9752-2006
залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Головуючий, суддя
Л.Невдашенко

Судді:
М.Михайлюк

Н.Дунаєвська