ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

01 березня 2007 р.

№ 19/169

Вищий
господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді:
суддів:

Добролюбової Т.В., Гоголь Т.Г.,
Продаєвич Л.В.

розглянувши матеріали касаційної
скарги

Фізичної особи -підприємця
ОСОБА_1

на рішення

господарського суду Полтавської
області від 12.12.2006

у справі

№ 19/169

за позовом

Фізичної особи -підприємця
ОСОБА_1

до

Відкритого акціонерного
товариства "Юсківське хлібоприймальне підприємство"

про

про зобов'язання прийняти
виконані роботи шляхом підписання акта приймання-передачі виконаних робіт та
стягнення заборгованості в сумі 32388,62 грн.

за участю представників сторін:

від позивача:

не з'явилися, належно повідомлені
про час і місце засідання суду

від відповідача:

Іващенко С.І. за дов. від
28.02.2007

Відповідно до статті 1114
Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу
належним чином повідомлені про час і місце засідання суду (ухвала Вищого
господарського суду України від 15.02.2007, надіслана сторонам у справі
19.02.2007 року), проте позивач не скористався наданим йому статею 22
Господарського процесуального кодексу України правом на участь в засіданні суду
касаційної інстанції.

Доповідач: Продаєвич Л.В.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа -підприємець ОСОБА_1
у червні 2006 року звернулась до господарського суду Полтавської області із
позовом до ВАТ "Юсківське хлібоприймальне підприємство" про стягнення
з останнього заборгованості у сумі 32 388,62 грн., яка виникла у зв'язку з
несплатою відповідачем наданих підприємцем юридичних послуг та про зобов'язання
товариства прийняти виконані роботи за договором від 11.04.2002 шляхом
підписання акта приймання-передачі виконаних робіт від 01.03.2006 року.

У відзиві на позов ВАТ
"Юсківське хлібоприймальне підприємство" заперечувало проти заявлених
вимог, посилаючись на неналежне виконання умов договору, на закінчення строку
довіреності у 2002 році, подальше виконання рішення господарського суду від
07.12.2001 у справі № 1/288 ТОВ "Адвокатська компанія "Атман".

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 12.12.2006 (суддя: Безрук Т.М.) -у задоволенні позову
відмолено з огляду на те, що позивачем не надано доказів виконання дій,
обумовлених договором, визначені в акті від 01.03.2006 види робіт не
підтверджують факт стягнення суми боргу з боржника на користь товариства за
участю підприємця. Дії, які були предметом договору від 11.04.2002 фактично
були виконані іншою особою, до того ж у позивача не було відповідних
повноважень на вчинення дій у зв'язку із закінченням строку дії довіреності.

Не погоджуючись з рішенням
господарського суду, Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернулась до Вищого
господарського суду України з касаційною скаргою про його скасування, просить
прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Касаційна скарга
вмотивована порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального і
матеріального права, зокрема, статей 4, 84 Господарського процесуального
кодексу України, статей 1000-1010 Цивільного кодексу України.

Скаржник посилається на
незастосування судом приписів статті 1009 Цивільного кодексу України, за якими
довіритель, у разі припинення договору доручення, зобов'язаний виплатити
повіреному плату пропорційно виконаній роботі. Скаржник наполягає на тому, що
ним сумлінно виконувалися умови договору про надання юридичних послуг, які
надавались у вигляді усних та письмових консультацій, складання необхідних
процесуальних документів, представництва в господарському суді, органах
Державної виконавчої служби, підприємствах, організаціях.

Колегія суддів Вищого
господарського суду України, перевіривши на підставі встановлених господарським
судом обставин справи, правильність застосування ним норм матеріального та
процесуального права, вислухавши пояснення представника відповідача дійшла
висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, виходячи із
такого.

Відповідно до пункту 1 статті 1119
Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за
результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої
інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без
задоволення. Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що
рішення або постанова господарського суду прийняті з дотриманням вимог
матеріального та процесуального права.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
заявила позов про стягнення на підставі статей 525, 526, 1000, 1002 Цивільного
кодексу України суми боргу за виконанні нею юридичні послуги відповідно до
договору від 11.04.2002 року.

Матеріали справи свідчать про те,
що господарський суд в порядку статей 43, 47, 43
Господарського процесуального кодексу України повно та об'єктивно розглянув у
судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, дослідив подані
сторонами в обгрунтування своїх вимог і заперечень докази та дійшов
обґрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог, а відтак законно
відмовив у задоволенні позову з огляду на таке.

Як встановлено господарським судом,
11.04.2002 року між сторонами у справі укладено договір про надання Суб'єктом
підприємницької діяльності -фізичною особою ОСОБА_1 (Виконавець) юридичних
послуг щодо захисту інтересів ВАТ "Юсківське хлібоприймальне
підприємство" (Замовник) з питання стягнення заборгованості за виконавчими
документами з Державного агентства з управління державним матеріальним резервом
(Боржник) у сумі 122767,95 грн.

За умовами укладеного договору,
визначеними у пунктах 4.1, 5.1 Замовник сплачує Виконавцю винагороду в розмірі
30% від суми боргу та 60% від стягнутої з Боржника суми, що перевищує суму
основної заборгованості; Замовник здійснює оплату послуг Виконавця за даним
договором одноразово (у випадку одночасного задоволення вимог Замовника) чи
частинами пропорційно стягнутих з Боржника грошей або вартості майна, на
протязі трьох днів з моменту настання обставин, передбачених частиною 2 пункту
2.2 договору. Зазначеним пунктом встановлено, що закінчення робіт визначається
моментом підписання акта приймання виконаних робіт, які Замовник зобов'язаний
прийняти на протязі одного дня після реалізації виконавчого документа щодо
Боржника або самостійного задоволення Боржником вимог Замовника в ході
судового, виконавчого провадження та провадження про визнання боржника
банкрутом. За настання обставин, передбачених у частині 2 пункту 2.2 даного
договору Виконавець вважається таким, що повністю виконав свої обов'язки перед
Замовником.

За загальним правилом, визначеним у
статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Матеріали справи свідчать, що
звернення позивача до господарського суду та органів Державної виконавчої
служби мали місце до винесення державним виконавцем постанови НОМЕР_1 про
повернення виконавчого документа стягувачеві у зв'язку з відсутністю у боржника
грошових коштів та майна. Отримавши таку постанову ВАТ "Юсківське хлібоприймальне
підприємство" за допомогою представника адвокатської компанії, який
одночасно був представником товариства, 11.07.2005 року повторно пред'явило до
виконання наказ господарського суду у справі №1/288.

20.07.2005 постановою державного
виконавця НОМЕР_2 було відкрито виконавче провадження щодо виконання наказу
№1/288 про стягнення з Державного агентства з управління державним матеріальним
резервом на користь товариства 122 767,95 грн., результатом якого стало
перерахування на рахунок ВАТ "Юсківське хлібоприймальне підприємство"
17.10.2005 року боргу у сумі 107 962,05 грн., що вбачається із ухвали
господарського суду міста Києва від 20.12.2005 року. Залишок боргу погашений
14.10.2006 року.

Підставою для скасування судового
рішення заявник касаційної скарги зазначає як виконання ним договірних
зобов'язань, так і неправильне застосування судом приписів статей 1000-1010
Цивільного кодексу України.

Відповідно до вимог статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені
певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами
доказування .

Зважаючи на невідповідність поданих
позивачем документів вимогам зазначених статей, господарський суд дійшов до
обґрунтованого висновку про те, що позивач не довів факту виконання ним умов
договору від 11.04.2002 року.

Статті Цивільного кодексу, на які
посилається скаржник в касаційній скарзі, регулюють відносини сторін за
договором доручення, яким, зокрема, опосередковується надання юридичних послуг.

Відповідно до статті 1002
Цивільного кодексу України повірений має право на плату за виконання свого
обов'язку за договором доручення, якщо інше не встановлено договором або
законом. Частиною другою цієї статті передбачено, що у разі, якщо в договорі
доручення не визначено розміру плати повіреному або порядок її виплати, вона
виплачується після виконання доручення відповідно до звичайних цін на такі
послуги.

Зазначена норма закону визначає
оплатність договору доручення, а частина друга цієї статті означає, що для
оплатного договору доручення угода про розмір винагороди не є істотною умовою і
за її відсутності він визначається, виходячи із обсягу винагороди, який за
звичай виплачується за подібного роду юридичні послуги.

Посилання скаржника на цю статтю є
недоречним, оскільки договором від 11.04.2002 сторони обумовили розмір
винагороди Виконавцю та порядок її виплати.

Згідно зі статею 1009 Цивільного
кодексу України, якщо договір доручення припинений до того, як доручення було
повністю виконане повіреним, довіритель повинен відшкодувати повіреному
витрати, пов'язані з виконанням доручення, а якщо повіреному належить плата
-також виплатити йому плату пропорційно виконаній ним роботі. Це положення не
застосовується до виконання повіреним доручення після того, як він довідався
або міг довідатись про припинення договору доручення.

Отже, викладене свідчить про те, що
в даному випадку має місце невиконання позивачем договірних зобов'язань щодо
стягнення на користь ВАТ "Юсківське хлібоприймальне підприємство" з
боржника грошових коштів у сумі 122 767,95 грн.

Посилання заявника на інші
обставини не приймаються судовою колегією до уваги з огляду на положення статі
1117 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими
касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними
обставини, які не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду
або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково
перевіряти докази.

Доводи скаржника про порушення і
неправильне застосування господарським судом норм матеріального і процесуального
права при прийнятті оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у
зв'язку з чим підстав для його зміни або скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 1115 ,
1117, 1119, 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суд
Полтавської області 12.12.2006 у справі №19/169 -залишити без змін.

Касаційну скаргу Фізичної особи
-підприємця ОСОБА_1-залишити без задоволення.

Головуючий, суддя

Т. Добролюбова

Суддя

Т. Гоголь

Суддя

Л. Продаєвич