ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  МІСТА СЕВАСТОПОЛЯ
УХВАЛА

"06" лютого 2007 р.
справа № 20-8/316

За адміністративним позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю “Трафик” (вул. М. Музики, 64-29, місто Севастополь, 99007)

до відповідачів:

-          Прокурора міста Севастополя (вул. Павліченко, 1, місто Севастополь, 99011),

-          Державного комунального підприємства „Бюро технічної інвентаризації та державної реєстрації об`єктів нерухомого майна” (вул. Хрустальова, 83, місто Севастополь, 99040)

про спонукання заступника прокурора відкликати протест від 25 жовтня 2006 року №07-6/3882,

суддя Ткаченко М.І.,

За участю представників:

від позивача - Черкащина О.О. довіреність б/н від 9 серпня 2006 року;

від відповідів - Тихонов О.М., посвідчення № 439 від 20 лютого 2006 року;

- не з`явився (від ДКП „БТІ ДРОНМ”);

Суть спору Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Прокурора міста Севастополя  про спонукання заступника прокурора відкликати протест від 25 жовтня 2006 року №0 7-6/3882.

В своєму позові позивач вказує, що прокурор відповідно до статті 21 Закону України „Про прокуратуру” має право приносить протест тільки на акт, що суперечить закону, або на незаконні рішення чи дії посадової особи. Оскільки відповідного акту не було, тому дії заступника прокурора є такими, що не відповідають чинному законодавству України.

Крім того позивач посилається на такі аргументи, що оскільки відповідно до статті 30 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень” дія та бездіяльність державного реєстратора прав можуть бути оскаржені до керівництва органів державної реєстрації прав та (або) в судовому порядку, тому така діяльність не є предметом прокурорського нагляду.

На думку прокурора згідно частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного  судочинства компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. У зв’язку з чим на підставі пункту 1 статті 157  Кодексу адміністративного  судочинства суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

19 грудня 2006 року позивач уточнив свої позовні вимоги і просить суд:

-          визнати Державне комунальне підприємство “Бюро технічної інвентаризації та державно реєстрації об`єктів нерухомого майна”  другим відповідачем;

-           визнати дії першого заступника прокурора міста Севастополя по принесенню протесту від 25 жовтня 2006 року №0 7-6/3882 незаконними;

-           зобов’язати першого заступника прокурора міста Севастополя відкликати протест від 25 жовтня 2006 року №0 7-6/3882;

-          визнати дії ДКП „БТІ ДРОНМ” по виконанню протесту від 25 жовтня 2006 року №0 7-6/3882 незаконними;

-          зобов’язати ДКП „БТІ ДРОНМ” внести в реєстрову книгу запис про відмову запису від 7 листопада 2006 року, здійсненого на підставі протесту першого заступника прокурора міста Севастополя по принесенню протесту від 25 жовтня 2006 року №0 7-6/3882.

Ухвалою суду  від  19 грудня  2006 року ДКП „БТІ ДРОНМ” було виключено з учасників процесу як третя особа  і залучено до участі у справі як другий відповідач.

Відповідач ДКП „БТІ ДРОНМ” позовні вимоги вважає безпідставними, а свої дії по виконаю вимог протесту прокурора законними.

Згідно  статей 27 - 32, 49, 51 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні представникам сторін роз’яснені  процесуальні права та обов’язки.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухав представників сторін,  суд

в с т а н о в и в:

Предметом спору цієї справи є оскарження протесту першого заступника прокурора міста Севастополя  від 25 жовтня 2006 року №0 7-6/3882  в порядку адміністративного судочинства  як органу владних повноважень.

Стаття 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод і інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб’єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Стаття 17 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює категорії спорів, на які поширюється компетенція адміністративних судів, щодо вирішення адміністративних справ: це спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності;  спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;  спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень, а також спори, які виникають з приводу укладання та виконання адміністративних договорів;

Відповідно до пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

При вирішенні даного адміністративного спору суд виходить з наступного.

Згідно статті 123 Конституції України організація і порядок діяльності органів прокуратури України визначаються законом.

Відповідно до статті 1 Закону України “Про прокуратуру” (далі Закон) прокурорський нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів Кабінетом Міністрів України, міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади, органами державного і господарського управління та контролю, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими Радами, їх виконавчими органами, військовими частинами, політичними партіями, громадськими організаціями, масовими рухами, підприємствами, установами і організаціями, незалежно від форм власності, підпорядкованості та приналежності, посадовими особами та громадянами здійснюється Генеральним прокурором України і підпорядкованими йому прокурорами.

Згідно статті 8 Закону вимоги прокурора, які відповідають чинному законодавству, є обов'язковими для всіх органів, підприємств, установ, організацій, посадових осіб та громадян і виконуються невідкладно або у передбачені законом чи визначені прокурором строки.

Відповідно до статті 20 Закону при здійсненні прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням законів прокурор має право:

-          вносити подання або протест на рішення місцевих Рад залежно від характеру порушень;

-          давати приписи про усунення очевидних порушень закону.

-          вносити подання до державних органів, громадських організацій і посадовим особам про

усунення порушень закону та умов, що їм сприяли;

-          звертатись до суду з заявами про захист прав і законних інтересів громадян, держави, а також підприємств та інших юридичних осіб.

Згідно статті 21 Закону протест на акт, що суперечить закону, приноситься прокурором, його заступником до органу, який його видав, або до вищестоящого органу. У такому ж порядку приноситься протест на незаконні рішення чи дії посадової особи.

У протесті прокурор ставить питання про скасування акта або приведення його у відповідність з законом, а також припинення незаконної дії посадової особи, поновлення порушеного права.

Протест прокурора зупиняє дію опротестованого акта і підлягає обов'язковому розгляду відповідним органом або посадовою особою у десятиденний строк після його надходження.                   Про наслідки розгляду протесту в цей же строк повідомляється прокурору.

У разі відхилення протесту або ухилення від його розгляду прокурор може звернутися з заявою до суду про визнання акта незаконним. Заяву до суду може бути подано протягом п'ятнадцяти днів з моменту одержання повідомлення про відхилення протесту або закінчення передбаченого законом строку для його розгляду. Подача такої заяви зупиняє дію правового акта.

Законом України “Про прокуратуру” не передбачено оскарження протесту прокурора в судовому порядку.

Відповідно до пункту 1 частині 1 статті 157  Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 157, статтею 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Провадження у адміністративній справі №20-8/316 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Трафик” до  Прокурора міста Севастополя про спонукання заступника прокурора відкликати протест від 25 жовтня 2006 року №07-6/3882,  - закрити.

Копії ухвали направити сторонам.

Відповідно до частини 3 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала може бути

оскаржена.

Згідно статті 186 Кодексу адміністративного судочинства ухвала може бути оскаржена до Севастопольського апеляційного господарського суду шляхом подання заяви про апеляційне оскарження до господарського суду міста Севастополя протягом п`яти днів  з дня її проголошення.  Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом десяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
Ткаченко М.І.

Розсилка

Товариство з обмеженою відповідальністю “Трафик”
(вул. М. Музики, 64-29, місто Севастополь, 99007)
1

Прокурор міста Севастополя
(вул. Павличенко, 1, місто Севастополь, 99011)
1

Державне комунальне підприємство “Бюро технічної інвентаризації та державної реєстрації об`єктів нерухомого майна”
(вул. Хрустальова, 83, місто Севастополь, 99040)
1

в справу
1

в наряд
1