ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

21.03.07                                                                                           Справа  № 5/1314-19/219А

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючої судді                                              Орищин Г.В.

суддів                                                                  Дубник О.П.

Якімець Г.Г.

розглянув апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Франківському районі м.Львова від 12.12.2006 р. № 28701/9/10

на постанову господарського суду Львівської області від 16.11.2006 року

у справі № 5/1314-19/219А

за позовом ДПІ у Франківському районі м.Львова

до відповідача 1: товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий центр «Аврора», м.Львів (далі –ТзОВ ТЦ)

до відповідача 2: приватного підприємства «ТД «Техно-Буд-Маркет», м.Київ

про визнання недійсним господарського зобов’язання

За участю представників сторін:

від скаржника – Чабан О.С. - СДПІ юр. від.

від відповідача 1 –Петрушко О.С. –предст.

від відповідача 2 -  не з”явився

Права і обов’язки сторін, передбачені ст.ст. 49,51 Кодексу адміністративного судочинства України, присутнім в судовому засіданні представникам роз’яснено.

Постановою господарського суду Львівської області від 16.11.2006 р. у справі № 5/1314-19/219А (суддя Левицька Н.Г.) відмовлено в позові ДПІ у Франківському районі м.Львова про визнання недійсним господарського зобов’язання між товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий центр «Аврора», м.Львів (далі - ТзОВ ТЦ) та приватним підприємством «ТД «Техно-Буд-Маркет», м.Київ (далі –ПП). Дана постанова суду мотивована тим, що, оскільки ліквідація ПП «ТД «Техно-Буд-Маркет»відбулась лише у 2005 р. в результаті процедури банкрутства у відповідності до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а товар поставлено у 2004 р., відповідачем -1 правомірно віднесено до податкового кредиту ПДВ в сумі 163391,60 грн. на підставі податкових накладних, отриманих від відповідача-2.

Позивач у справі –ДПІ у Франківському районі м.Львова, подав апеляційну скаргу на згадану постанову  господарського суду, оскільки, на його думку, постанова господарського суду прийнята з неправильним застосуванням норм права. Зокрема, скаржник зазначає, що господарське зобов’язання між відповідачами, виникнення та існування якого підтверджується податковими накладними, є таким, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, та підлягає визнанню недійсним з підстав, визначених ст.207 ГК України, оскільки на відповідачів покладено обов’язок, згідно законодавства нараховувати та сплачувати податки, подавати обов’язкову звітність, тому, невиконуючи обов’язок по сплаті податків і зборів, посадові особи відповідачів усвідомлювали протиправність поведінки та діяли умисно.

Відповідач-1 з вимогами скаржника не погоджується з підстав, викладених у запереченнях на апеляційну скаргу (а.с.165-168) та в усних поясненнях в судовому засіданні.

При розгляді апеляційної скарги та матеріалів справи судовою колегією встановлено наступне:

01 листопада 2004 року між ТзОВ "Торговий центр Аврора" та ПП "ТД "Техно-Буд-Маркет" було укладено договір № 0111/01-Ц про поставку товару на суму, яка визначалась сторонами в додатках до договору, що є невід”ємною  частиною договору - 981349,62 грн., в т.ч. ПДВ - 163391,60 грн, виконання договору підтверджується податковими накладними № 1029 від 11.11.2004 р., № 772 від    03.11.2004 р. та розхідними накладними (а.с. 64-71).  Розрахунок за отриманий товар ТзОВ "Торговий центр" Аврора" проведено в січні 2005 р. шляхом видачі ПП "ТД "Техно-Буд-Маркет" простих векселів:

№140, №141, №142, №143, №141, №142, №143, №144, №145, №146, №147, №148,

№149, №150, №151, №152, №153, № 154, № 155, № 156, №157, № 158, № 159 на суму 980349,62 грн. Факт передачі векселів засвідчено  актом прийому-передачі від 05.01.2005 р.

ТзОВ Торговий центр "Аврора" віднесено до податкового кредиту ПДВ в сумі 163391,60 грн., на підставі зазначених податкових накладних, отриманих від ПП ТД «Техно-Буд-Маркет».

В ході перевірки позивачем встановлено, що ухвалою господарського суду м.Києва від 25.07.2005 р. у справі № 24/982-б було ліквідовано приватне підприємство “ТД “Техно-Буд-Маркет”.

Заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам та матеріалам справи, судова колегія відзначає наступне:

Згідно з ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2004, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону або вчинене з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави й суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї зі сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Санкції, встановлені ч. 1 ст. 208 цього Кодексу, не можуть застосовуватися як сам факт несплати податків (зборів, інших обов'язкових платежів) однією зі сторін договору. За таких обставин правопорушенням є несплата податків, а не вчинення правочину. Для застосування санкцій, передбачених ч. 1 ст. 208 Кодексу, необхідним є наявність умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, наприклад, вчинення удаваного правочину з метою приховання ухилення від сплати податків.

Контролюючий орган, відповідно до пп. 4.2.2 п. 4.2 ст. 4,  ст. 5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платника податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" зобов'язаний самостійно визначати суму податкового зобов'язання платника податків в разі, якщо платник податків не подає у встановлені строки декларацію.

Ухилення однією із сторін від сплати податків після здійснення угоди відповідно до діючого законодавства України, не може бути підставою для визнання угоди недійсною, а тягне за собою адміністративну та кримінальну відповідальність посадових осіб суб'єкта підприємницької діяльності.

У матеріалах справи відсутні докази, що особа, яка підписала оспорювану угоду, не мала повноважень на її підписання; сторонами було виконано умови договору, про що свідчать первинні бухгалтерські документи, долучені до матеріалів справи. Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, відповідно до ч.2 п.2.2 договору продавець (відповідач-2) самостійно поставив продукцію за адресою: м. Львів, вул. Персенківка, на склад та передав, згідно з накладними, ТзОВ «Торговий центр «Аврора», який отримав від ПП «ТД «Техно-Буд-Маркет»податкові накладні, на підставі яких податок на додану вартість в сумі 163391,60 грн. було віднесено до податкового кредиту.

Ліквідація ПП «ТД «Техно-Буд-Маркет»відбулась лише у 2005 р. в результаті процедури банкрутства, у відповідності до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а товар поставлено у 2004 р., відповідачем-2, тобто, відповідачем-1 було правомірно віднесено до податкового кредиту ПДВ в сумі 163391,60 грн., на підставі податкових накладних, отриманих від відповідача-2.

Слід зазначити також, що на час розгляду справи у суді першої інстанції  відповідач –2 не був виключений з ЄДРПО України, а також, на момент здійснення господарської операції був належним чином зареєстрований як платник податку на додану вартість.

Згідно з п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість”, не дозволяється включення до податкового кредиту, будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів у оплату вартості таких робіт (послуг) (редакція до 25 березня 2005 року).

Оскільки позивачем, на підтвердження правомірності формування податкового кредиту з  податку на додану вартість в сумі 163391,60 грн., були надані податкові накладні, які не мали недоліків та порядок заповнення яких відповідав встановленому чинним законодавством, помилковим є висновок податкового органу  про непідтвердження позивачем права на податковий кредит.

Крім цього, безпідставне твердження податкового органу про наявність умислу у відповідача-1 при укладенні угоди, оскільки розрахунок по даній угоді проведено шляхом оформлення простих векселів, а така форма розрахунку передбачена сторонами в оспорюваній угоді, і покупцем, у відповідності з вимогами Закону України “Про обіг векселів в Україні”, видано прості векселі в оплату фактично поставленої продукції. У відповідності із ст.4 даного Закону, у разі видачі (передачі) векселя відповідно до договору припиняються грошові зобов”язання щодо платежу за  цим договором та виникають грошові зобов’язання щодо платежу за векселем. Зокрема, такі зобов’язання виконані або частково виконані, а саме, векселі з номерами: 140, 146, 147, 149, 150, 154, 155, 156,  159 викуплено на вторинному ринку або оплачено пред’явнику у відповідності до договорів № К-19-08/2-1 від 19.08.2005 р., № К-17-02/1-1 від 17.02.2006 р., № К-17-02/1-3 від 17.02.2006 р., № К-17-02/1-4 від 17.02.2006 р. та акту пред’явлення до оплати від 31.07.2006 р., що підтверджується платіжними дорученнями про перерахування коштів.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваної постанови, як такої, що прийнята у відповідності з вимогами чинного законодавства, на підставі фактичних обставин і матеріалів справи.

Отже, керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, п.п.6 і 7 р.YІІ Кодексу адміністративного судочинства України, -

Львівський апеляційний господарський суд  У Х В А Л И В :

Постанову господарського суду Львівської області від 16.11.2006 року у справі № 5/1314-19/219А залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути

оскаржена в касаційному порядку, у відповідності із ст.ст.211, 212 КАС України.

Справу повернути в господарський суд Львівської області.

головуючий суддя                                                                Г.В. Орищин

судді                                                                                      О.П. Дубник

Г.Г. Якімець