ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2007 р.
№ 6/58 (18/151)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - судді                              Кривди Д.С.,

суддів                                                             Бакуліної С.В.,

Жаботиної Г.В.

у відкритому судовому засіданні за участю представників сторін:

від позивача:        Ходош В.Ю.

від відповідача:    Тихонов О.А.

розглянувши  касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Нові технології”

на постанову Луганської апеляційного господарського суду від 07.08.2006р.

у справі № 6/58(18/151) Господарського суду Луганської області

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Нові технології”

до Товариства з обмеженою відповідальністю “Торгівельний дім “Все для шиття”

про стягнення 1197197,09 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Нові технології” звернулося до Господарського суду Луганської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Торгівельний дім “Все для шиття” про стягнення 1197197,09 грн. боргу.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 14.07.2005р.  у справі №18/151 (суддя В.В.Корнієнко) позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Нові технології” задоволено, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Торгівельний дім “Все для шиття”  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Нові технології” 1188345,11 грн. боргу, 7616,10 грн. пені, 1235,88 грн. річних, витрати по сплаті держмита у розмірі 1700,00 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 118,00 грн. та витрати на оплату вартості судової експертизи у розмірі 141,23 грн.

Не погодившись з рішенням Господарського суду Луганської області від 14.07.2005р., Товариство з обмеженою відповідальністю “Торгівельний дім “Все для шиття” подало апеляційну скаргу.

Постановою Луганського апеляційного господарського суду від 19.10.2005р. у справі №18/151 (судді: Л.І.Бородіна, Т.Ф.Парамонова, І.В.Семендяєва) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Торгівельний дім “Все для шиття” задоволено частково: рішення Господарського суду Луганської області від 14.07.2005р. скасовано частково, позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Торгівельний дім “Все для шиття” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Нові технології” борг у розмірі 753098,91 грн., 4828,07 грн. пені, 804,70 грн. річних, 1071,00 грн. витрат по сплаті держмита, 74,34 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, 88,97 грн. витрат на оплату судової експертизи, в решті позовних вимог відмовлено, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Нові технології” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Торгівельний дім “Все для шиття” 314,50 грн. витрат по сплаті держмита за апеляційною скаргою.

Не погодившись з постановою Луганського апеляційного господарського суду від 19.10.2005р., Товариство з обмеженою відповідальністю “Нові технології” подало касаційну скаргу.

Постановою Вищого господарського суду України від 18.01.2006р. касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Нові технології” задоволено частково: рішення Господарського суду Луганської області від 14.07.2005р. та постанову Луганського апеляційного господарського суду від 19.10.2005р. у справі № 18/151 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду Луганської області.

За новим розглядом справи, якій присвоєно номер № 6/58 (19/151), рішенням Господарського суду Луганської області від 07.06.2006р. (судді: Т.А.Василенко, О.О.Седляр, Є.Ю.Пономаренко) позовні вимоги задоволено частково: визнано недійсною додаткову угоду від березня 2005 року до контракту № 73/1 від 19.08.2003р., укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю “Нові технології” та Товариством з обмеженою відповідальністю “Торгівельний дім “Все для шиття”, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Торгівельний дім “Все для шиття” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Нові технології” борг у розмірі 753098,91 грн., пеню у розмірі 4828,07 грн., 3% річних у розмірі 804,70 грн., витрати по сплаті держмита у розмірі 1077,38 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 74,78 грн. та витрати на оплату вартості судової експертизи у розмірі 89,50 грн.

Не погодившись з рішенням Господарського суду Луганської області від 07.06.2006р., Товариство з обмеженою відповідальністю “Торгівельний дім “Все для шиття” подало апеляційну скаргу.

Постановою Луганського апеляційного господарського суду від 07.08.2006р. (судді: К.І.Бойченко. Т.М.Баннова, Р.Є.Якушенко), апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Торгівельний дім “Все для шиття” задоволено частково: рішення  Господарського суду Луганської області від 07.06.2006р. змінено, у задоволені позову відмовлено повністю, щодо визнання недійсною додаткову угоду від березня 2005 року до контракту №73/1 від 19.08.2003р., укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю “Нові технології” та Товариством з обмеженою відповідальністю “Торгівельний дім “Все для шиття” рішення Господарського суду Луганської області від 07.06.2006р.  залишено  в силі, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Нові технології” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Торгівельний дім “Все для шиття” витрати по сплаті держмита у розмірі 850,00 грн. за подання апеляційної скарги.

Не погодившись з постановою Луганського апеляційного господарського суду від 07.08.2006р., Товариство з обмеженою відповідальністю “Нові технології” подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Луганського апеляційного господарського суду від 07.08.2006р. та залишити в силі рішення Господарського суду Луганської області від 07.06.2006р., мотивуючи свою вимогу тим, що господарським судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального  права.

У відзиві на касаційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю “Торгівельний дім “Все для шиття” доводить безпідставність вимог Товариства з обмеженою відповідальністю “Нові технології” та просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову Луганського апеляційного господарського суду від 07.08.2006р. –без змін.

Розглянувши касаційну скаргу, заслухавши доводи та заперечення представників сторін, які з’явились в господарське засідання суду касаційної інстанції, перевіривши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю “Нові технології” задоволенню не підлягає.

Господарським судом встановлено:

19.08.2003р. між сторонами укладено контракт № 73/1 на виконання робіт на об'єкті “Будівництво адміністративної будівлі по вул. Шелкового”, за яким позивач зобов'язався виконати роботи щодо будівництва об'єкту, а відповідач зобов'язався оплатити виконані роботи протягом 10 календарних днів після підписання актів здачі-приймання робіт КБ-2в, КБ-3.

Пунктом 5.1 контракту у редакції додаткової угоди від 25.05.2004р. сторони домовились, що договірна ціна робіт, доручених та прийнятих до виконання генпідрядником, встановлюється згідно приблизного кошторису і складає 2 200 000грн.

Позивач пред’явив відповідачу 46 актів приймання виконаних за контрактом по підряду робіт на суму 3 810 364,60грн., з яких 38 актів на суму 3 375 118,40грн. підписані повноважними представниками обох сторін за договором, 8 актів приймання на суму 435246,20грн. підписано не було.

Відповідачем оплачено роботи на суму 2 622 019,49грн., роботи на суму 1 188 345,11грн. відповідач сплачувати відмовляється.

Згідно ст. 318 Господарського кодексу України за договором підряду на капітальне будівництво одна сторона (підрядник) зобов'язується своїми силами і засобами на замовлення другої сторони (замовника) побудувати і здати замовникові у встановлений строк визначений договором об'єкт відповідно до проектно-кошторисної документації або виконати зумовлені договором будівельні та інші роботи, а замовник зобов'язується передати підряднику затверджену проектно-кошторисну документацію, надати йому будівельний майданчик, прийняти закінчені будівництвом об'єкти і оплатити їх.

Як вже було зазначено, позивач та відповідач уклали контракт, який за своєю правовою природою є договором підряду на капітальне будівництво.

Правила щодо розрахунків за договором підряду на капітальне будівництво встановлені ст. 321 Господарського кодексу України, відповідно до ч.1 та ч. 2 якої у договорі підряду на капітальне будівництво сторони визначають вартість робіт (ціну договору) або спосіб її визначення. Вартість робіт за договором підряду (компенсація витрат підрядника та належна йому винагорода) може визначатися складанням приблизного або твердого кошторису. Кошторис вважається твердим, якщо договором не передбачено інше. Зміни до твердого кошторису можуть бути внесені лише за погодженням сторін. Таким чином, як випливає з приписів вищенаведеної правової норми, сторони за даного виду договором мають визначити, зокрема, вартість робіт, що визначається складанням приблизного або твердого кошторису.

Як вже було зазначено, за контрактом № 73/1 сторони встановили, що договірна ціна робіт встановлюється згідно приблизного кошторису і складає 2 200 000грн.

Згідно ч. 3 ст. 321 Господарського кодексу України у разі виникнення потреби значно перевищити приблизний кошторис підрядник зобов'язаний своєчасно попередити про це замовника. Якщо підрядник не попередив замовника про перевищення кошторису, він зобов'язаний виконати роботу, не вимагаючи відшкодування понесених додаткових витрат. Таким чином, як випливає з приписів даної правової норми, у разі виникнення потреби значно перевищити приблизний кошторис підрядник своєчасно, а саме до початку робіт зобов’язаний попередити про перевищення кошторису, а якщо підрядник не попередив про це замовника, він зобов’язаний виконати роботу не вимагаючи відшкодування понесених додаткових витрат.

Вимога щодо своєчасного попередження замовника про істотне перевищення суми приблизного кошторису встановлена також ч. 4 ст. 844 ЦК України, згідно якої якщо виникла необхідність проведення додаткових робіт і у зв'язку з цим істотного перевищення визначеного приблизного кошторису, підрядник зобов'язаний своєчасно попередити про це замовника. Замовник, який не погодився на перевищення кошторису, має право відмовитися від договору підряду. У цьому разі підрядник може вимагати від замовника оплати виконаної частини роботи. Підрядник, який своєчасно не попередив замовника про необхідність перевищення приблизного кошторису, зобов'язаний виконати договір підряду за ціною, встановленою договором.

Як вже було зазначено, позивач виконав роботи за договором підряду на суму 3 810 364,60грн., що значно перевищило суму приблизного кошторису, яка становила 2 200 000грн.

Господарським судом встановлено, що позивач не попередив відповідача про необхідність перевищення приблизного кошторису. За таких обставин, відповідно до приписів вищенаведених правових норм, позивач зобов’язаний виконати договір підряду за ціною, встановленою договором.

Враховуючи, що позивачем сплачено вартість робіт, що встановлена договором на суму 2 622 019,49грн., то апеляційний господарський суд дійшов правомірного висновку щодо повної відмови в позові.

Посилання позивача в обгрунтування своїх вимог на п. 5.1 контракту в редакції додаткової угоди від 25.05.2004р., якою сторони визначили, що договірна ціна робіт, доручених і прийнятих до виконання генпідрядником, встановлюється згідно приблизного кошторису і складає 2 200 000грн., а кінцева вартість робіт визначається по фактично виконаним генпідрядником об’ємам робіт та доведення того, що позивач не повинен був попереджати відповідача про значне перевищення вартості робіт не може бути прийнято судом до уваги, оскільки господарським судом встановлено, що п.2.2 контракту сторони домовились, що у випадку необхідності змінити кошторисну вартість робіт генпідрядник зобов’язаний погодити дане питання з замовником шляхом складання додаткової угоди до настання строку здачі чергового етапу робіт. Проте, позивач даної вимоги договору не виконав.

Згідно ч. 1 ст. 111-10 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Оскільки місцевим господарським судом та апеляційним господарським судом норми матеріального та процесуального права порушено не було, то підстави для скасування даних судових рішень відсутні.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, п. 1 ст. 111-9, ст. 111-11 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Нові технології” залишити без задоволення, постанову Луганського апеляційного господарського суду від 07.08.2006р. у справі № 6/58(18/151) –без змін.

Головуючий - суддя                                                     Кривда Д.С.

судді                                                                              Бакуліна С.В

Жаботина Г.В.