ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

21.03.07                                                                                           Справа№ 5/56-13/15А

Господарський суд Львівської області у складі головуючого судді Станька Л.Л.,  при секретарі Щигельській О.І., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: ПП „Нова реальність”, м.Львів

до відповідача: ДПІ у Франківському районі м.Львова, м.Львів

про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень від 27.12.06р. №30000/10/23-0 та №29999/10/23-0

За участю представників сторін:

Від позивача: Попельчук С.О. –ю/к

Від відповідача: Кармелюк Т.Б. –гол.держ.податк.інсп., Кузьменко Н.А. –гол.держ.податк.рев.-інсп. відділу контрольно-перевір.роботи

Відкрито провадження у справі за позовом ПП „Нова реальність”, м.Львів до ДПІ у Франківському районі м.Львова, м.Львів про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень від 27.12.06р. №30000/10/23-0 та №29999/10/23-0.

З”ясовано:

ДПІ у Франківському р-ні м. Львова проведено планову виїзну комплексну документальну перевірку ПП “Нова реальність” за період з 01.04.2005р. по 30.10.2006р., за наслідками якої складено акт від 18.12.2006р. №2025/23-0/2032688

27.12.2006р.  ДПІ у Франківському р-ні прийняло податкове повідомлення-рішення від 27.12.2006р.  №30000/10/23-0, згідно якого підприємству донараховано податкове зобов`язання з податку на прибуток в сумі 74794 грн. та  штрафні санкції в сумі  35067 грн. та податкове повідомлення-рішення від 27.12.2006р. №29999/10/23-0, згідно якого підприємству донараховано податкове зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 522316 грн. та  штрафні санкції в сумі  261158 грн.

В податковому повідомленні-рішенні  від 27.12.2006р.  №30000/10/23-0 зазначено, що підставою для розрахунку податкового зобов`язання є  п.п. 4.1.6 п.4.1 ст.4, п.п.5.5.1 п.5.5, п.5.1, п.п. 5.3.9 п.5.3. ст.5 Закону України “Про оподатковування прибутку підприємств”.

В акті документальної перевірки (розділ 3.1.4 Податок на прибуток) встановлено порушення п.п. 4.1.6 п.4.1 ст.4, п.5.1. п.п. 5.3.9 п.5.3. п.п. 5.5.1 п.5.5. ст.5 Закону України “Про оподатковування прибутку підприємств”, оскільки підприємством завищено скориговані валові витрати за період з 01.04.05р. по 30.06.06р. у розмірі 187304,42 грн., в результаті чого занижено податок на прибуток у 2005р. у розмірі –46826 грн.; занижено скоригований валовий дохід за період з 01.04.05р. по 30.06.06р. у розмірі 111858 грн. в результаті чого занижено податок на прибуток у розмірі –27968 грн внаслідок порушень, відображених в п.3.1.1, 3.1.2 акту перевірки.

Згідно розділу 3.1.3 (Валові витрати) акту перевірки встановлено порушення п. 5.1 п.п. 5.5.1 п.5.5., п.п. 5.3.9. п.5.3. ст.5 Закону України “Про оподатковування прибутку підприємств” так як підприємством віднесено безпідставно до валових витрат підприємства –витрати по нарахуваннях процентів по кредитах у розмірі 187304,42 грн. за 2005р. (в т.ч. за IV квартал 2005р.), як витрати, які не підтверджено відповідними розрахунковими та іншими документами та не пов`язані із веденням господарської діяльності.

Судом на підставі безпосереднього дослідження в судовому засіданні долучених до матеріалів справи доказів встановлено наступне.

21 січня 2004р. ПП “Нова реальність” уклало кредитний договір №3/102  з КБ “ПриватБанк”, відповідно до якого банк надав кредит в сумі 150 000 доларів США для поповнення обігових коштів підприємства.

27 січня 2004р. ПП “Нова реальність” уклало кредитний договір №3/103 з КБ “ПриватБанк”, відповідно до якого банк надав кредит в сумі 170 000 доларів США для поповнення обігових коштів підприємства.

Як випливає з акта документальної перевірки та пояснень представника відповідача, перевіркою не встановлено фактів нецільового використання кредиту. На момент проведення перевірки заборгованість за кредитними договорами погашена в повному обсязі.

Згідно п. 4.1 кредитного договору №3/102 (аналогічно №3/103) позичальник сплачує Банку за користування кредитом відсотки в розмірі 15% річних за весь час фактичного користування кредитом.

ПП “Нова реальність” сплачено Банку відсотки за користування кредитом в сумі 187304,42 грн., що підтверджується платіжними дорученнями та банківськими виписками, які досліджені судом та долучені до матеріалів справи.

Витрати зі сплати процентів за користування банківським кредитом належать до валових витрат підприємства на підставі п.5.5.1. Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”. Незалежно від строку дії кредитного договору, вказаного в договорі, обов`язок по нарахуванню та сплаті відсотків за користування кредитом припиняється виключно в момент погашення кредиту в повному розмірі. Тому ПП “Нова реальність” правомірно нараховувало і сплачувало відсотки банку за весь час користування банківським кредитом до моменту його погашення.

Відповідно до п.1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, у разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Ні кредитний договір  №3/102 від 21 січня 2004р., ні кредитний договір №3/103 від 27 січня 2004р. не передбачають припинення нарахування процентів до моменту фактичного повернення кредиту.

Таким чином, твердження відповідача про те, що ПП “Нова реальність” не вправі було відносити фактично сплачені відсотки за кредитними договорами до складу валових витрат, не грунтується на вимогах закону та прямо суперечать положенням п 5.5.1 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”. Відтак, донарахування податкових зобов'язань у зв`язку із завищенням валових витрат, є незаконним.

В акті перевірки також вказано, що перевіркою встановлено, що в порушення п. 4.1.6 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” підприємством занижено скоригований валовий дохід у розмірі 111 585 грн., отриманий в результаті ненарахування процентів на суми позик, отриманих від ПП “Приватагро”, ТзОВ “Світ-агро”, ПП “Солітон”, ТзОВ “Тайм”, ТзОВ “Тайм-експорт”, ТзОВ “Узлісся”, ТзОВ “Обабіч”. При цьому, як на підставу нарахування процентів відповідач посилається на ст. 1048 Цивільного кодексу України.

Суд вважає таке донарахування безпідставним, оскільки, по-перше, податкові відносини за своєї суттю є адміністративними відносинами, до яких норми цивільного законодавства не застосовуються, по-друге, договори про надання позик між ПП “Нова реальність” та вищевказаними суб`єктами господарювання не передбачають нарахування процентів, відтак, їх нарахування відповідачем є безпідставним.

В податковому повідомленні-рішенні  від 27.12.2006р.  №29999/10/23-0 зазначено, що підставою для розрахунку податкового зобов`язання є п.1.7 ст.1, п.2.1 ст.2, п.п. 7.2.1., п.п. 7.2.3, п.п. 7.2.4 п. 7.2, п.п. 7.4.1., п.п. 7.4.5. п. 7.4 ст.7, п.п.7.7.1 п.7.7 ст.7, ст. 9 Закону України “Про податок на додану вартість”.

В акті перевірки (п.3.1.5. Податок на додану вартість) вказано, що “в порушення п.1.7 ст.1, п.2.1 ст.2, п.п. 7.2.1., п.п. 7.2.3, п.п. 7.2.4 п. 7.2, п.п. 7.4.1., п.п. 7.4.5. п. 7.4 ст.7 , ст. 9 Закону України “Про податок на додану вартість”, ПП “Нова реальність” зайво включено до податкового кредиту ПДВ в сумі 488 822 грн., що призвело до заниження податку на додану вартість за липень 2005р. - 45245 грн., за листопад 2005р. - 340 000 грн., за березень 2006р. - 103 577 грн.

В порушення п.1.7 ст.1, п.п. 7.4.1., п. 7.4 п.7.1 ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість”, ПП “Нова реальність” зайво включено до податкового кредиту ПДВ в сумі 33494 грн., що призвело до заниження податку на додану вартість за квітень 2005р. - 33494 грн.

Вказаний висновок зроблено на підставі того, що в ході перевірки було отримано відповіді на запити, направлені відповідачем до ДПІ у Вишгородському районі на проведення зустрічної перевірки з ПП “Тім-сервіс” та ДПІ у Голосіївському районі щодо взаєморозрахунків з ПП “Бізнес-вісті”.

В акті перевірки зазначено, що згідно отриманої відповіді з ДПІ у Вишгородському р-ні Київської обл. від 23.11.2006р. №13681/7/23-7/3366 встановлено, що згідно рішення Вишгородського районого суду від 26 квітня 2006р. по справі №1/2-1106 скасовано державну реєстрацію ПП “Тім-сервіс”.

У листі ДПІ у Вишгородському р-ні вказано, що в податкових деклараціях за липень 2005р., березень 2006р., квітень 2006р. ПП “Тім-сервіс” відображало власні податкові зобов'язання, в тому числі ті, які виникли з договору між ПП “Тім-сервіс” та ПП “Нова реальність”.

Судом на підставі безпосереднього дослідження в судовому засіданні долучених до матеріалів справи доказів встановлено наступне.

Між ПП “Нова реальність” та ПП “Тім-сервіс” в простій письмовій формі  був укладений договір поставки від 27.06.2005р.

Договір від 27.06.2005р. виконаний сторонами в повному обсязі, що підтверджується первинними бухгалтерськими документами.

Відповідно до п.1.1. договору від 27.06.2005р. ПП “Тім-сервіс” передало у власність ПП “Нова реальність” наступні товари:

- олію соняшникову в кількості 69,608 тн на суму 271470 грн., що підтверджується видатковою накладною №01/04-5 від 1 липня 2005р.;

- олію соняшникову в кількості 566,666 тн на суму 2039997 грн., що підтверджується видатковою накладною №11-5 від 30 листопада 2005р.;

- олію соняшникову в кількості 698 тн на суму 2177760 грн., що підтверджується видатковою накладною №03/31 від 31 березня 2006р.

28 квітня та 1 травня 2006р. ПП “Нова реальність” здійснило часткове повернення товару згідно видаткової накладної №ВП-0000001 від 28 квітня 2006р. 39,615 тн на суму 123598,80 грн. та згідно видаткової накладної №ВП-0000002 від 1 травня 2006р. 459,199 тн на суму 1432700,88 грн.

ПП “Нова реальність” в розрахунок за отримані товари передало продавцю вексель на суму 2661457,92 грн., що підтверджується актом приймання-передачі векселя від 22 травня 2006р.

Факт придбання товару відображений в бухгалтерському та податковому обліку ПП “Нова реальність”, що підтверджується карткою рахунку 631 за період з 2005р.

Станом на момент укладення та виконання спірного договору –27.06.2005р. - ПП “Тім-сервіс” діяло, як зареєстрований платник податків, який подавав до ДПІ у Вишгородському районі податкову звітність.

З листа ДПІ у Вишгородському р-ні Київської області від 23.11.06р. №13681/7/23-4/3366 вбачається, що результати господарської операції були відображені у складі податкових зобов'язань ПП “Тім-сервіс” у поданій ним податковій декларації та сплачені до бюджету.

Визнання недійсними установчих документів юридичної особи  та подальше  анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість саме по собі не тягне за собою недійсність всіх угод,  укладених з моменту державної реєстрації такої особи і до моменту виключення з державного реєстру,  та не позбавляє правового значення виданих за такими господарськими операціями податкових накладних.

На момент здійснення  господарських  операцій   обґрунтованість   віднесення позивачем  до податкового кредиту,  сум податку на додану вартість продавець був в  Єдиному державному   реєстрі,   а  також  мав  свідоцтво  про  реєстрацію платником податку на додану вартість.

За таких обставин покупець не може нести відповідальність  як за несплату податків продавцями,  так і за можливу недостовірність відомостей про них,  включених до Єдиного державного  реєстру,  за умови необізнаності покупця щодо такої.

Законом України "Про  державну реєстрацію юридичних  осіб  та  фізичних   осіб   -   підприємців" встановлено,  що якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою,  доки до них не внесено відповідних  змін. Якщо  відомості,  які  підлягають  внесенню  до Єдиного державного реєстру,  є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може  посилатися  на них у спорі як на достовірні.  Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі,  якщо вона знала або  могла знати про те,  що такі відомості є недостовірними (ч.  1, ч. 2 ст. 18 Закону).

Відповідно до п.  1.3 ст.  1 Закону "Про  податок  на  додану вартість"  платник податку - особа, яка згідно з цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення  до  бюджету податку,  що сплачується покупцем,  або особа, яка імпортує товари на митну територію України.

Платники податку,  згідно п.10.1 ст.10 ЗУ „Про ПДВ”, несуть відповідальність за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку,  а також за повноту та  своєчасність  його внесення   до  бюджету  відповідно  до  закону  (п.  10.2  ст.  10 Закону).

Таким чином,  як випливає  з  вищенаведеного,  сама  по  собі несплата  податку  продавцем  (у  тому  числі  у разі ухилення від сплати)  при  фактичному  здійсненні  господарської  операції   не впливає   на   податковий   кредит   покупця  та  суму  бюджетного відшкодування.

Стаття 19 Конституції  встановлює,  що  органи державної  влади  та органи місцевого самоврядування,  їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, визнання недійсними установчих документів юридичної особи та подальше  анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість саме по собі не тягне за собою недійсність всіх угод,  укладених з моменту державної реєстрації такої особи і до моменту виключення з державного реєстру, податкові  органи  не  можуть  нараховувати податок на додану вартість  та  накладати  штрафні  санкції  на  покупця  при несплаті цього податку продавцем,  оскільки чинне законодавство не встановлює підстав для такого нарахування та  накладення  штрафних санкцій.

Постановою Господарського суду Львівської області від 08.02.2007р. по справі №5/3595-18/208А між тими ж сторонами відмовлено в позові ДПІ у Франківському р-ні до ПП “Нова реальність”, ПП “Тім-сервіс” про визнання недійсним вищевказаного господарського зобов'язання. Тобто, судом встановлено, що договір від 27.06.2005р. та оформлені відповідно до нього податкові накладні відповідають вимогам закону, відтак ПП “Нова реальність” правомірно віднесло їх до складу податкового кредиту відповідного періоду.

В акті документальної перевірки зазначено, що згідно отриманої відповіді з ДПІ у Голосіївському районі від 21.11.06р. № 21574/7/23-702 встановлено, що підприємством ПП “Бізнес-вісті” не задекларовано зобов'язання по ПДВ за квітень 2005р., тобто звіт подано без показників фінансово-господарської діяльності.

Судом на підставі безпосереднього дослідження в судовому засіданні долучених до матеріалів справи доказів встановлено наступне.

Між ПП “Нова реальність” та ПП “Бізнес Вісті” в простій письмовій формі  був укладений договір від 18.03.2005р. №18/05-8соя.

Договір від 18.03.2005р. №18/05-8соя виконаний сторонами в повному обсязі, що підтверджується доказами, дослідженими судом.

Відповідно до п.1.1. договору від 18.03.2005р. №18/05-8соя ПП “Бізнес Вісті” передало у власність ПП “Нова реальність” наступні товари:

- сою в кількості 124,150 тн на суму  165119 грн., що підтверджується видатковою накладною №11/04 від 11 квітня 2005р.;

- сою в кількості 26,950 тн на суму  35843,50 грн., що підтверджується видатковою накладною №18/04 від 18 квітня 2005р.

12 квітня 2005р. ПП “Нова реальність” перерахувало ПП “Бізнес Вісті” 165119 грн. за сою згідно рахунка 11/04 від 11.04.05р., що підтверджується банківською випискою Львівської філії ВАТ КБ “Хрещатик” від 12.04.2005р.;

19.05.2005р. ПП “Нова реальність” перерахувало ПП “Бізнес Вісті” 20000 грн.(згідно плат.документа №135) та 15000 грн. (згідно плат.документа №144) за сою згідно рахунка 18/04 від 18.04.05р., що підтверджується банківською випискою Львівської філії ВАТ КБ “Хрещатик” від 19.05.2005р.

Факт придбання товару відображений в бухгалтерському та податковому обліку ПП “Нова реальність”, що підтверджується карткою рахунку 631 за ІІ квартал 2005р.

У позовній заяві ДПІ у Франківському р-ні стверджує, що господарське зобов`язання підлягає визнанню недійсним у зв`язку з тим, що згідно листа ДПІ у Голосіївському р-ні Київської області від 21.11.06р. №21514/7/23-702 повідомлено про те, що остання звітність ПП “Бізнес Вісті” подана до ДПІ за лютий 2004р.

Саме по собі подання чи неподання звітності контрагентом по контракту не впливає на чинність укладеного між сторонами договору та не є підставою визнання його недійсним та не позбавляє правового значення оформлених на виконання договору документів.

Згідно п.1.1. Роз`яснення Вищого господарського суду України №01-8/481 від 20.04.2001р. (з наступними змінами та доповненнями) “Про деякі питання практики вирішення спорів про визнання угод недійсними”, невиконання стороною угоди обов`язків з подання звітності не є підставою для визнання угоди недійсною.

У вищевказаному листі ДПІ у Голосіївському р-ні Київської області відсутні дані про скасування державної реєстрації ПП “Бізнес Вісті”, як юридичної особи та як платника податків.

Отже, станом на момент укладення (18.03.2005р.) та виконання (11.04.2005р.- 19.05.2005р.) спірного договору  - ПП “Бізнес Вісті” діяло, як зареєстрований платник податків, який був у  Єдиному державному   реєстрі,   а  також  мав  свідоцтво  про  реєстрацію платником податку на додану вартість.

За таких обставин покупець не може нести відповідальність як за несплату податків продавцями,  так і за можливу недостовірність відомостей про них,  включених до Єдиного державного  реєстру,  за умови необізнаності покупця щодо такої.

Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб -   підприємців" встановлено,  що якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру,  були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних  змін. Якщо  відомості,  які  підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може  посилатися  на них у спорі як на достовірні.  Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі,  якщо вона знала або  могла знати про те,  що такі відомості є недостовірними (ч.  1, ч. 2 ст. 18 Закону).

Договір купівлі-продажу від 18.03.2005р. не визнавася судом недійсним, відтак відсутні підстави для позбавлення правового значення оформлених в процесі його виконання податкових накладних.

Відповідно до п. 7.4.1 Закону України “Про податок на додану вартість” “7.4.1. Податковий  кредит звітного періоду складається із сум податків,  сплачених (нарахованих) платником  податку  у  звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг),  вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва  (обігу)  та основних   фондів   чи   нематеріальних   активів,  що  підлягають амортизації.”

Підставою для включення сум до податкового кредиту є належним чином оформлені податкові накладні. Згідно п.п. 7.5.1 п.7.7 ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість”

В даному випадку всі суми, які були включені до податкового кредиту звітного періоду, в т.ч. ті, що пов`язані з придбанням товарів у ПП “Тім-сервіс” та ПП “Бізнес-вісті” підтверджені договорами купівлі-продажу, актами-приймання передачі, рахунками, податковими накладними, складеними зареєстрованими платниками податку.

Таким чином, висновки відповідача про донарахування податкових зобов'язань з податку на додану вартість у перевіряємому періоді не грунтуються на вимогах закону.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.122-124,126,127,130,133,135,143,151-154,159-163,167 КАС України, суд, -

постановив:

1.Позов задоволити повністю.

2.Визнати нечинними податкові повідомлення-рішення від 27.12.06р. №30000/10/23-0 та №29999/10/23-0.

3.Строк і порядок набрання постановою законної сили та її оскарження здійснюються згідно вимог ст.ст.186, 254 КАСУ.

Суддя                                                                                                       Станько Л.Л.