ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2007 р.
№ 5/2125

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого судді
Кривди Д.С. –(доповідача у справі),

суддів:
Жаботиної Г.В.,
Уліцького А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Відкритого акціонерного товариства “Теофіпольський цукровий завод”

на постанову
Житомирського апеляційного господарського суду від  26.12.2006 року

у справі
№5/2125 господарського суду Хмельницької області

за позовом
ВАТ “Кредобанк” в особі Хмельницької філії ВАТ “Кредобанк”

до

Відкритого акціонерного товариства “Теофіпольський цукровий завод”

третя особа
ТОВ “Інвестиційно-виробнича  компанія “Агроцукор”

про
вилучення та передачу цукру-піску вартістю 22545000грн.,

за участю представників сторін від:

позивача:  Шевчук О.П. –за довіреністю від 03.05.2006р.

відповідача:  Єрмоленко О.О. –за довіреністю від 10.01.2007р.

третьої особи: Ромашин В.М. –за довіреністю від 07.06.2006р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 10.07.2006р. (судді І.Грамчук –головуючий, О.Вибодовськй, Д.Радченя), залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного господарського суду від 26.12.2006р. (судді Ляхевич А.А. –головуючий, Вечірко І.О., Зарудяна Л.О.), позов задоволено; вилучено у ВАТ “Теофіпольський цукровий завод” та передано ВАТ “Кредобанк”, від імені якого по довіреності діє Хмельницька філія ВАТ “Кредобанк”, цукор-пісок в кількості 8350т, який знаходиться в складі безтарного зберігання цукру ВАТ “Теофіпольський цукровий завод” інвентарний номер №Я00001 за адресою: смт.Теофіполь, вул.Жовтнева, 12, вартістю 22545000грн.; стягнуто з відповідача на користь позивача 25500грн.  витрат по сплаті державного мита та 118грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати прийняті у справі судові рішення і передати справу на новий розгляд, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права.

Позивач у відзиві на касаційну скаргу спростовує доводи скарги і просить залишити її без задоволення, а постанову –без змін.

ТОВ “Інвестиційно-виробнича  компанія “Агроцукор” у відзиві на касаційну скаргу не погоджується з твердженнями скаржника і просить залишити рішення та постанову без змін, а скаргу –без задоволення.

Колегія суддів, перевіривши наявні матеріали (фактичні обставини) справи на предмет правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 111-7 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція виходить з встановлених у даній справі обставин.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 12.10.2005р. між ТОВ „Інвестиційно-виробничою компанією „Агроцукор” (поклажодавець-1), Акціонерним товариством „Кредит Банк (Україна)”, (поклажодавець-2) та ВАТ “Теофіпольський цукровий завод” (зберігач) укладено договір зберігання, за умовами якого поклажодавець-1 передає поклажодавцю-2, а поклажодавець-2 передає зберігачу, який приймає на відповідальне безоплатне зберігання цукор-пісок в кількості 8350т. по ціні 2700грн./т загальною (ринковою) вартістю 22545000грн. на період з 12.10.2005р. по 28.02.2007р.

Пунктом 1.2 договору передбачено, що право власності на майно до зберігача не переходить, воно не може бути задіяне в господарському обороті зберігача або бути передане третім особам.

Акціонерне товариство „Кредит Банк (Україна)” отримало цукор-пісок від ТОВ „Інвестиційно-виробничої компанії „Агроцукор” по накладній №7332 від 12.10.2005р. через Степанова А.С. за дорученням серія ЯКШ №754051 від 12.10.2005р. у кількості 11275т по ціні 2250грн./т без ПДВ на загальну суму 25368750грн.

Згідно акта здачі-приймання майна, що передано на зберігання, від 12.10.2005р. Акціонерне товариство „Кредит Банк (Україна)” передало, а ВАТ “Теофіпольський цукровий завод” прийняло на зберігання належний ТОВ „Інвестиційно-виробничій компанії „Агроцукор” цукор-пісок в кількості 8350т по ціні 2700грн./т загальною вартістю 22545000грн., обумовивши, що майно зберігається в складі безтарного зберігання цукру ВАТ "Теофіпольський цукровий завод”, інвентарний номер №Я00001, що знаходиться за адресою: Хмельницька область, смт. Теофіполь, вул. Жовтнева, 12.

Акціонерне товариство „Кредит Банк (Україна)” 30.03.2006р.  направило на адресу відповідача лист №537/1 з вимогою повернути в строк до 06.04.2006р. отриманий на зберігання цукор-пісок в кількості 8350т відповідно до п.п. 2.1.9 та 2.2.3 договору зберігання від 12.10.2005р.

При цьому судами встановлено, що відповідач не надав доказів повернення банку отриманого на зберігання за договором від 12.10.2005р. 8350т спірного цукру-піску.

Приписами ст.525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України).

Згідно ст.936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Як встановлено ст.938 цього ж Кодексу, зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

У відповідності до ст.942 ЦК України зберігач зобов'язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі. Якщо зберігання здійснюється безоплатно, зберігач зобов'язаний піклуватися про річ, як про свою власну.

Згідно вимог ст.953 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

За умовами п.2.1.9 договору зберігання зберігач повертає майно поклажодавцю-2 повністю або частково за першою вимогою останнього не пізніше трьох календарних днів з дня одержання такої вимоги; а згідно п.2.2.3 поклажодавець-2 одержує майно достроково, попередивши про це зберігача не менше ніж за три календарних дні.

Проте, судами встановлено факт невиконання відповідачем своїх зобов'язань.

Посилання відповідача на часткове повернення третій особі цукру-піску зі зберігання за договором зберігання від 12.10.2005р., предметом якого є 8350т цукру-піску, суд апеляційної інстанцій обґрунтовано відхилив, оскільки встановив, що між сторонами було укладено і інші договори зберігання цукру-піску, в т.ч. декілька 12.10.2005р.

Судами також встановлено, що цукор-пісок, переданий банком відповідачу за даним договором зберігання в кількості 8350т є предметом закладу згідно договору закладу від 13.10.2005р., яким забезпечується виконання зобов'язань третьої особи у справі ТОВ „Інвестиційно-виробнича компанія “Агроцукор” перед банком за кредитним договором №05/88 від 12.10.2005р.

Згідно п.1.1 договору закладу від 13.10.2005р. заставодержатель (позивач) має право у разі порушення заставодавцем своїх обов'язків за основним договором одержати задоволення за рахунок предмету закладу переважно перед іншими кредиторами  заставодавця, тобто ТОВ „Інвестиційно-виробнича компанія „Агроцукор”.

Відтак, суди дійшли правильного висновку щодо вилучення переданого відповідачеві на зберігання спірного цукру-піску та повернення його позивачеві.

Доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки вони фактично зводяться до оцінки доказів та переоцінки обставин справи, що не є компетенцією касаційної інстанції з огляду на вимоги ст.ст.111-5, 111-7 ГПК України.

За таких обставин, переглянута у справі постанова апеляційного господарського суду відповідає приписам  чинного  законодавства,  а  доводи касаційної скарги  визнаються  непереконливими.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, 111-8, п.1 ч.1 ст. 111-9, ст. 111-11 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 26.12.2006р. у справі №5/2125 залишити без змін, а касаційну скаргу –без задоволення.

Головуючий суддя                                                                      Д.Кривда

Судді                                                                                          Г.Жаботина

А.Уліцький