ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" квітня 2007 р.
Справа № 15/294/06

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Л.В. Поліщук

суддів: Л.І. Бандури, В.Б. Туренко,

при секретарі судового засідання О.О. Соломахіній,

за участю представників сторін

від позивача: О.А. Кириличенко

від відповідачів: О.П. Дикусар, Л.І. Максимов, Н.І. Мар’янко,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги

ДПА в Миколаївській області

та ДПІ у Веселинівському районі Миколаївської області

на постанову господарського суду Миколаївської області

від 16.01.2007р.

у справі № 15/294/06

за позовом радгоспу „Виноградна долина”, с. Варюшине  Веселинівського району Миколаївської області

до ДПІ у Веселинівському районі Миколаївської області;

ДПА в Миколаївській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

Вознесенська ОДПІ Миколаївської області здійснила виїзну планову документальну перевірку фінансово-господарської діяльності радгоспу „Виноградна долина” з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.11.2004р. по 30.09.2005р. і за її результатами склала акт № 122/23-121/00413995 від 29.12.2005р. (а.с. 13-32).

В ході перевірки встановлено порушення п. 3.1 ст. 3, п. 7.3 ст. 7, п. 11.29 ст. 11 Закону України „Про податок на додану вартість” від 03.04.1997р. із змінами та доповненнями (далі –Закон „Про ПДВ”), яке полягало в тому, що підприємством у перевіряємому періоді не віднесено суму ПДВ 23868,00грн. з реалізації виноматеріалів до податкового зобов’язання загальної декларації по ПДВ (підприємством невірно розподілені податкові зобов’язання та податковий кредит між деклараціями).

На підставі акту перевірки Веселинівське відділення Вознесенської ОДПІ прийняло податкове повідомлення-рішення від 12.01.2006р. № 118-23/00413995/1969 про визначення податкового зобов’язання з податку на додану вартість у сумі 23868,00грн. та застосування штрафних санкцій по цьому податку у сумі 11934,00грн. (а.с. 11).

Рішенням Вознесенської ОДПІ Миколаївської області № 1558/10/25-003 від 15.02.2006р. (з урахуванням рішення Вознесенської ОДПІ № 6749/10/25-003 від 31.05.2006р.) вказане податкове повідомлення рішення залишено без змін. (а.с. 39-40). Рішенням ДПА у Миколаївській області № 455/10/25-014                        від 16.03.2006р. податкове повідомлення-рішення від 12.01.2006р. № 118-23/00413995/1969 залишено в силі та донараховано податок на додану вартість у сумі 9572,00грн. і застосовано штрафну санкцію у сумі 4786,00грн. на підставі п.п. 17.1.3 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”                 від 21.12.2000р. № 2181 із подальшими змінами та доповненнями (далі - Закон № 2181). На підставі вказаного рішення прийнято податкове повідомлення-рішення № /2/39/10/23-121/413995/920 про визначення податкового зобов’язання з податку на додану вартість у сумі 9572,00грн. та застосування штрафних санкцій по цьому податку у сумі 4786,00грн. (а.с. 12, 44-50). Рішенням ДПА України № 6019/6/25-0515 від 31.05.2006р. про результати розгляду повторної скарги вказані податкові повідомлення-рішення залишені без змін. (а.с. 51-54).

Радгосп „Виноградна долина” звернувся до господарського суду із позовом про скасування податкових повідомлень-рішень від 12.01.2006р.                  № 118-23/00413995/1969 і від 16.03.2006р. № /2/39/10/23-121/413995/920, посилаючись на їх неправомірність.

Постановою господарського суду Миколаївської області                                від 16.01.2007р. (суддя О.В. Ткаченко) позов задоволено. Постанова мотивована тим, що нарахування ПДВ мало місце виключно за операціями з продажу товарів власного виробництва, а не продукції, виготовленої на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини. За таких умов на позивача розповсюджувалася дія п. 11.29 ст. 11 Закону „Про ПДВ”, що означало зупинення для нього дії п. 7.7. ст. 7 Закону „Про ПДВ” щодо уплати ПДВ до бюджету та п. 10.1 і п. 10.2 ст. 10 вказаного закону стосовно визначення кола осіб, відповідальних за нарахування, утримання та сплату ПДВ до бюджету. Крім того, виноматеріали не відносяться до коду 22.04 Гармонізованої системи, про яку йдеться у акті перевірки з питання віднесення вина та виноматеріалів до підакцизних товарів. Щодо донарахування ДПА в Миколаївській області 9572,00грн. ПДВ та 4786,00грн. штрафу, то судом зазначено, що позивач мав від'ємне значення по сплаті ПДВ, а тому  нарахування під час перевірки і розгляду скарги вищевказаних сум є неправомірним.

ДПІ у Веселинівському районі Миколаївської області та ДПА в Миколаївській області, не погоджуючись із постановою суду, звернулись із апеляційними скаргами, в яких просять постанову суду скасувати, в позові відмовити, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, а саме п. 3.1 ст. 3, п. 7.3 ст. 7, п. 11.29 ст. 11 Закону „Про ПДВ”.

Веселинівська МДПІ заявила клопотання про здійснення процесуального правонаступництва, замінивши ДПІ у Веселинівському районі Миколаївської області на її правонаступника Веселинівську МДПІ, надавши в якості доказів правонаступництва наказ ДПА в Миколаївській області                   від 28.12.2006р. № 705 „Про реорганізацію органів державної податкової служби Миколаївської області” та свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи –Веселинівської МДПІ від 03.03.2007р. Вказане клопотання на підставі ст. 55 КАС України підлягає задоволенню.

Радгосп „Виноградна долина” у запереченнях на апеляційну скаргу просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а постанову господарського суду без змін.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до положень пункту 11.29 ст. 11 Закону „Про ПДВ” зупинена дія пункту 7.7 статті 7, пунктів 10.1 і 10.2 статті 10 цього Закону в частині сплати до бюджету податку на додану вартість щодо операцій з поставки товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини, за винятком операцій з поставки переробним підприємствам молока та м'яса живою вагою, що здійснюються  сільськогосподарськими товаровиробниками незалежно від організаційно-правової форми та форми власності, в яких сума, одержана від поставки сільськогосподарської продукції власного виробництва та продуктів її переробки за попередній звітний (податковий) рік, становить не менше 50 відсотків загальної суми валового доходу підприємства. Зазначені кошти залишаються в розпорядженні сільськогосподарських товаровиробників і використовуються ними на придбання матеріально-технічних ресурсів виробничого призначення.

Радгосп „Виноградна долина” є сільськогосподарським підприємством, основними видами діяльності якого є вирощування плодів, ягід, винограду для виробництва напоїв і прянощів, вирощування зернових, технічних та решти культур, розведення великої рогатої худоби і свиней.

Керуючись положеннями пункту 11.29 ст. 11 Закону „Про ПДВ”, радгосп „Виноградна долина” при здійсненні операцій з продажу виноматеріалів власного виробництва, включав їх до податкових декларацій, що подаються при застосуванні спеціального режиму.

Податкові органи вважають, що позивач неправомірно відніс ці операції до операцій, на які розповсюджується дія вищевказаного пункту, оскільки він здійснював продаж виноматеріалів, що відносяться до акцизних товарів.

Між тим, слова „крім підакцизних товарів” в пункті 11.29 ст. 11 Закону „Про ПДВ” відносяться безпосередньо до слів „продукцію ... виготовлену на давальницьких умовах із власної господарської сировини”, що було підтверджено висновком експертизи писемного мовлення від 12.12.2006р.                № 11786/02. (а.с. 126). Вказана експертиза була призначена судом за клопотанням позивача.

Радгосп „Виноградна долина” не займався переробкою давальницької сировини, а здійснював продаж товарів (виноматеріалів) власного виробництва.

За таких обставин апеляційна інстанція погоджується з висновком місцевого господарського суду, що на позивача розповсюджувалася дія пункту 11.29 ст. 11 Закону „Про ПДВ”, а тому зупинялася для нього дія пункту 7.7             ст. 7 Закону „Про ПДВ” щодо уплати ПДВ до бюджету та пунктів 10.1 і 10.2    ст. 10 вказаного закону щодо визначення кола осіб, відповідальних за нарахування, утримання та сплату ПДВ до бюджету.

Однак, твердження суду першої інстанції стосовно того, що податкова інспекція безпідставно віднесла виноматеріали до підакцизних товарів за Гармонізованою системою по коду 22.04, судова колегія вважає таким, що суперечить статті 1 Закону України „Про ставки акцизного збору на спирт етиловий та алкогольні напої” від 07.05.1996р. № 178/96 із подальшими змінами. Однак, помилковість цього висновку суду не впливає на правомірність застосування позивачем положень пункту 11.29 ст. 11 Закону „Про ПДВ”.

ДПА в Миколаївській області в апеляційній скарзі послалася на правомірність визначення позивачу податкового зобов’язання з ПДВ у сумі 9572,00грн. і застосування штрафної санкції у сумі 4786,00грн., виходячи із наступного. На стор. 14 акту перевірки наведено розрахунок щодо визначення відхилень при визначені податкових зобов’язань та податкового кредиту по поданих спеціальних деклараціях за перевіряємий період, згідно з наведеними даними. У січні 2005р. виявлено завищення від’ємного значення податку на додану вартість на суму 9572,00грн. та заниження податкових зобов’язань за лютий, березень та травень 2005 року на суму 33440,00грн. У податковому повідомленні-рішенні від 12.01.2006р. № 118-23/00413995/1969 сума податкового зобов’язання складає 23868,00грн., тобто менше на 9572,00грн. Відповідно до даних, наведених у акті перевірки, на донараховану суму податкових зобов’язань у розмірі 33440,00грн. необхідно застосувати штрафні санкції на суму 16720,00грн., замість 11934,00грн., тобто збільшити на 4786,00грн.

Судова колегія відхиляє доводи скаржника і погоджується з висновком суду стосовно безпідставного донарахування позивачу податкового зобов’язання з ПДВ, оскільки одночасно з неправомірністю висновку про не розповсюдження на останнього дії пункту 11.29 ст. 11 Закону „Про ПДВ”, податкова адміністрація визначила податкове зобов’язання з ПДВ із суми, яка має від’ємне значення, а отже підлягала відшкодуванню із бюджету, а не сплаті до бюджету.

Враховуючи викладене, апеляційна інстанція вважає, що місцевий господарський суд правомірно задовольнив позов, а тому підстави для скасування постанови суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 55, 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ухвалив:

1.          Здійснити процесуальне правонаступництво, замінивши ДПІ у Веселинівському районі Миколаївської області на її правонаступника Веселинівську МДПІ Миколаївської області.

2.          Постанову господарського суду Миколаївської області від 16.01.2007р. у справі № 15/294/06 залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя                                                            Поліщук Л.В.

Суддя                                                                                Бандура Л.І.

Суддя                                                                                Туренко В.Б.