ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" січня 2007 р.
10:00
Справа №  15/451/06

м. Миколаїв

Позивач:
ТОВ СП ''Нібулон", м. Миколаїв

до відповідача:
Спеціалізована державна податкова інспекція по роботі з великими платниками податків у м.Миколаєві, м. Миколаїв

Суддя Ткаченко О.В.

Секретар Засядівко О.О.

Представники:

Від позивача:
Грінченко В.В.,  Кравченко О.Б.

Від відповідача
Бойко О.В.

Суть спору: визнання протиправним і скасування податковго повідомлення - рішення повністю.

Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство „Нібулон” (надалі - позивач) звернулося до суду з позовною заявою (з урахуванням уточнень) про визнання протиправним і скасування податковго повідомлення –рішення від 25.09.2006р. за № /0 повністю, прийнятого ДПІ у м.Миколаєві, яке з 02.10.2006р. реорганізовано шляхом перетворення у Спеціалізовану державну податкову інспекцію по роботі з великими платниками податків у м.Миколаєві (надалі –відповідач).

Відповідач позовні вимоги не визнає, вважає, що його дії стосовно проведення позапланової виїзної перевірки є правомірними, а оскаржуване повідомлення-рішення повністю відповідає чинному законодавству.

Господарський суд, розглянувши матеріали справи, встановив наступне.

Відповідно до п.3 ст.2 КАС України у  справах  щодо  оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією  та законами України.

Частиною 8 статті 111 Закону  "Про державну податкову службу в Україні" передбачено, що позапланова виїзна  перевірка  може  здійснюватися  лише   на підставі  рішення  суду, а також можливість позапланової перевірки на підставі наказу керівника податкового органу.

З 11.09.2006р. по 15.09.2006р. на підставі наказу начальника ДПІ у м. Миколаєві від 11.09.2006р. № 532 відповідачем була проведена виїзна позапланова документальна перевірка з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за період червень місяць 2006 року, за результатами якої складено акт від 18.09.2006р. № 1363/23-5/14291113 „Про результати виїзної позапланової документальної перевірки ТОВ СП „НІБУЛОН” з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за період червень місяць 2006 року” (надалі –Акт).

Зокрема, в Акті перевірки вказано, що: 1) в порушення п.1.14  п.1 ст.1; п.п.3.1.1 п.3.1 ст.3; п.п.6.1.1 п.6.1, п.6.2, п.6.5 ст.6 Закону України „Про податок на додану вартість” (надалі –Закон № 168/97-ВР) підприємством завищено від”ємне значення різниці між сумою податкових зобов”язань і сумою податкового кредиту за червень місяць 2006р. (рядок 22.2 розділу 3 податкової декларації з ПДВ), яка зраховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 70275грн.; 2) в порушення п.1.14  п.1 ст.1; п.п.3.1.1 п.3.1 ст.3; п.п.6.1.1 п.6.1, п.6.2, п.6.5 ст.6, п.п 7.7.1, 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закон № 168/97-ВР, позивач завищив суму бюджетного відшкодування в розмірі 418214грн.

За наслідками перевірки, за порушення пункту 1.14 статті 1, підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3, підпункту 6.1.1 пункту 6.1, пункту 6.2, пункту 6.5 статті 6, підпункту 7.7.1, пункту 7.7 статті 7 Закону № 168/97-ВР відповідач прийняв спірне податкове повідомлення-рішення від 25.09.06 р. № /0, яким зменшив позивачу суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за червень місяць 2006 р. в сумі 418214грн.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що позовні вимоги обгрунтовані, виходячи з наступного.

Як зазначено відповідачем в поясненнях від 03.11.06 р. № 302/9/10-016, перевіркою з питань достовірності нарахування бюджетного відшкодування ПДВ на розрахунковий рахунок по податковій декларації за травень 2006 р. (Акт перевірки від 15.08.2006р. за № 1244/23-5/14291113) охоплено два податкових періоди –квітень 2006р. в частині сплати податкового кредиту (перший період) та травень 2006 р. (другий період). Перевіркою з питань достовірності нарахування бюджетного відшкодування ПДВ на розрахунковий рахунок по податковій декларації за червень 2006р. (Акт перевірки від 18.09.2006 р. № 1363/23-5/14291113) охоплено два податкових періоди –травень 2006р. в частині сплати податкового періоду (перший період) та червень 2006 р. (другий період).

Актом від 15.08.2006р. № 1244/23-5/14291113 за травень 2006 р. (з посиланням на первинні документи у додатку № 4) відповідачем встановлено заниження позивачем податкових зобов’язань (рядок 9 декларації за травень 2006р.) на суму 418214грн. в порушення підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3, підпункт 6.1.1 пункт 6.1 статті 6, пункту 6.2, пункту 6.5 статті 6 та пункт 1.14 статті 1 Закону № 168/97-ВР, що призвело до зменшення від’ємного значення між сумою податкових зобов’язань та сумою податкового кредиту (рядок 18.2, рядок 21, рядок 22.2 декларації), яка включається до складу податкового кредиту наступного (червень 2006р.) податкового періоду (рядок 23.1) на 418214грн.

Крім того за результатами перевірки декларації за травень 2006 р. зменшено від’ємне значення різниці між сумою податкових зобов’язань та сумою податкового кредиту (р.18.2, р.21, р.22.2 декларації за травень 2006р.), яка включається до складу подткового кредиту наступного (червень 2006р.) податкового періоду (р.23.1) на суму 418214грн.

Актом перевірки від 18.09.06 р. № 1363/23-5/14291113 за червень 2006 р. (з посиланням на первинні документи у додатку № 4) встановлено заниження податкових зобов’язань (рядок 9 декларації за червень 2006 р.) на суму 70275грн. в порушення підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3, підпункту 6.1.1 пункту 6.1 статті 6, пункту 6.2, пункту 6.5 статті 6 та пункт 1.14 статті 1 Закону № 168/97-ВР, що призвело до зменшення від’ємного значення між сумою податкових зобов’язань та сумою податкового кредиту (рядок 18.2, рядок 21, рядок 22.2 декларації), яка включається до складу податкового кредиту наступного (липень 2006р.) податкового періоду (рядок 23.1) на суму 70275грн.

Взаємозв’язок даних податкових декларацій за звітні періоди травень 2006 р. та червень 2006 р. приведений в додатку № 1 до позовної заяви позивача.

Стосовно сум ПДВ в розмірі 418214грн. відповідач вважає, що позивач помилково в травні 2006р. до обсягу експортних операцій, що оподатковуються за нульовою ставкою, було включено вартість послуг з транспортної обробки та перевалки вантажів нерезидентам на загальну суму 2091067грн.85коп. На думку відповідача, згідно пункту 6.5 статті 6 Закону України ”Про податок на додану вартість” місцем поставки зазначених послуг є митна територія України, а тому відповідно до підпункту 6.1.1 пункту 6.1 статті 6 цього Закону послуги, місцем поставки яких є митна територія України, оподатковуються за ставкою 20%. Відповідно сума ПДВ за розрахунками відповідача складає 418213грн.57коп.

Як було зазначено в Актах перевірок за травень 2006р. і червень2006 р. та відповідає фактичним обставинам справи, до обсягу експортних операцій, що оподатковуються за нульовою ставкою, було включено вартість послуг з транспортної обробки та перевалки вантажів, а сааме на загальну суму 2091067грн.85коп.(зазначене підтверджується актами здачі-приймання виконаних робіт за травень місяць 2006р.).

Послуги по транспортній обробці та перевалці вантажів, що належали резидентам –експортерам (третім особам), Позивач здійснював у відповідності до договору від 02.09.05 р. № 7 (з доповненням від 10.11.2005р., від 19.12.2005р., від 01.01.2006р.) та № 11/2006 від 15.04.2006р. з ”Nibulon Trading B.V.” (Нідерланди); - договору № 10/2006 від 15.04.2006р. з „Glencore Grain B.V.” (Нідерланди); - договору № 8/2006 від 30.03.2006р. з „Alfred C.Toepfer International GmbH” (Германія). За умови вказаного договору позивачем були надані послуги з транспортної обробки та перевалки вантажів на судна замовника –”Nibulon Trading B.V.” (Нідерланди), „Glencore Grain B.V.” (Нідерланди), „Alfred C.Toepfer International GmbH” (Германія), через перевантажувальний термінал позивача.

Підпунктом 3.1.3 пункту 3.1 статті 3 Закону № 168/97-ВР, передбачено, що об’єктом оподаткування є операції платника податку зокрема з поставки товарів та послуг, місце надання яких знаходиться на митній території України та вивезення товарів (супутніх послуг) у митному режимі експорту або реекспорту.

Відповідно до пункту 6.1 статті 6 Закону № 168/97-ВР, об’єкти оподаткування, визначені статтею 3 цього Закону, за винятком операцій, звільнених від оподаткування, та операцій, до яких застосовується нульова ставка згідно із цим Законом, оподатковуються за ставкою 20%. Пунктом 6.2 статті 6 вказаного Закону передбачено, що при експорті товарів та супутніх такому експорту послуг ставка податку становить 0% до бази оподаткування, а п.п.6.2.1 п.6.2 ст.6 визначає, що товари вважаються експортованими платником податку в разі, якщо їх експорт засвідчений належно оформленою митною вантажною декларацією.

Надання послуг, це будь-які операції цивільно–правового характеру з виконання робіт, надання послуг, надання права на користування або розпорядження товарами, у тому числі нематеріальними активами, а також з поставки будь-яких інших, ніж товари, об’єктів власності за компенсацію, а також операції з безоплатного виконання робіт, надання послуг (пункт 1.4 статті 1 Закону України ”Про податок на додану вартість”). Поняття супутніх послуг визначено в пункті 1.14 статті 1 Закону № 168/97-ВР як послуги, вартість яких включається відповідно до норм митного законодавства до митної вартості товарів, що експортуються або імпортуються.

Статтею 274 Митного кодексу України (із змінами та доповненнями) та статтею 16 Закону України ”Про Єдиний митний тариф” (із змінами та доповненнями), визначено, що до митної вартості товарів, які експортуються, включається зокрема вартість послуг на навантаження, вивантаження, перевантаження, транспортування та страхування до пункту перетинання митного кордону України.

Судом встановлено, що вартість та обсяг послуг наданих Позивачем через перевантажувальний термінал замовникам ”Nibulon Trading B.V.” (Нідерланди), „Glencore Grain B.V.” (Нідерланди), „Alfred C.Toepfer International GmbH” (Германія) по транспортній обробці та перевалці вантажів, що належали резидентам –експортерам, повною мірою засвідчено в актах здачі-приймання виконаних робіт та включено резидентами –експортерами до митної вартості товарів, що експортуються. Остання обставина підтверджується вантажно–митними деклараціями та довідками про вартість наданих послуг (копії додаються).

Розрахунки між позивачем по справі та ”Nibulon Trading B.V.” (Нідерланди), „Glencore Grain B.V.” (Нідерланди), „Alfred C.Toepfer International GmbH” (Германія) в рамках укладених договорів підтверджуються SWIFT повідомленнями банку, які свідчать про перерахування нерезидентами на користь позивача грошових коштів за надані останнім послуги в рамках укладеного між сторонами договорів на надання послуг по транспортній обробці зернових вантажів та INVOICE (рахунками), які виставлялись позивачу на ”Nibulon Trading B.V.” (Нідерланди) по вищезазначених послугах та оплачувались останнім.

Таким чином, згідно пункту 3.1 статті 3 Закону № 168/97-ВР операції з поставки послуг, місце надання яких знаходиться на митній території України, дійсно є об’єктом оподаткування, та при цьому у відповідності з пунктом 6.2 статті 6 вказаного Закону, як супутні експорту товарів послуги і підлягають оподаткуванню за ставкою 0%. Тому застосування ставки 20% на послуги, перелік яких приведений в статті 274 Митного кодексу України (із змінами та доповненнями) та статті 16 Закону України ”Про Єдиний митний тариф” від 05.02.92 р. (із змінами та доповненнями), буде протирічити нормам чинного законодавства, в тому числі податкового.

В прийнятому спірному податковому повідомленні–рішенні від 25.09.2006р. за № /0 як на підставу, згідно якої було проведено розрахунок, Відповідач посилається на підпункт ”б” підпункту пункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону України ”Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” (із змінами і доповненнями) фактично зменшуючи суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Згідно з підпунктом ”б” підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього Закону контролюючий орган зобов’язаний самостійно визначити суму податкового зобов’язання платника податків у разі якщо дані документальних перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов’язань, заявлених у податкових деклараціях. А відповідно до пункту 1.2 статті 1 Закону України ”Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” податкове зобов’язання –зобов’язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим законом або іншими законами України.

В той самий час згідно пункту 1.8 статті 1 Закону України ”Про податок на додану вартість” бюджетне відшкодування –сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв’язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

Таким чином, посилання Відповідача в податковому повідомленні–рішенні на положення підпункту ”б” підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону України ”Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” як на підставу зменшення суми ПДВ, що належить поверненню (відшкодуванню) не має під собою законних підстав.

Враховуючи викладене, суд вважає, що прийняте Відповідачем спірне податкове повідомлення–рішення від 25.09.2006р. № /0, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 418214грн. за звітний період –червень 2006 р. не відповідає вимогам чинного законодавства України, є протиправним та підлягає скасуванню в повному обсязі.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України, господарський суд

П О С Т А Н О В И В  :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство ”НІБУЛОН” - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати у повному обсязі податкове повідомлення-рішення від 25.09.2006 р. № /0, прийняте ДПІ у м. Миколаєві.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство ”НІБУЛОН” (м. Миколаїв, вул. Каботажний спуск, 1, ) 85 грн. судового збору.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю сільськогосподарському підприємству ”НІБУЛОН” (м. Миколаїв, вул. Каботажний спуск, 1, ) надміру сплачені кошти в сумі 118 грн. за інформаційне забезпечення судового процесу.

Виконавчі листи видати Товариству з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство ”НІБУЛОН” після набрання постановою суду законної сили.

Постанова  або ухвала суду першої інстанції,  якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд  першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Суддя
О.В.Ткаченко