ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" квітня 2007 р.                                                 Справа №  11/43/07

м. Миколаїв

За позовом:  Акціонерного товариства “Миколаївська виробничо-торгова фірма  “Евіс”

(54055, м.Миколаїв, вул.Чигрина, 39)

до відповідача: Миколаївської міської ради

(54009, м.Миколаїв, вул.Адміральсьска, 22)

ІІІ особи без самостійних вимог на предмет спору на боці позивача:

ТОВ “Лінія Стилю” (54020, м.Миколаїв, вул.Образцова, 4-Б)

ІІІ особа без самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача:

1. Будинковий комітет самоорганізації населення по вул. Громадянська, 44-А “Ніка”

(54003, м.Миколаїв, вул.Громадянська, 44-А)

2. Будинковий комітет самоорганізації населення по вул. Потьомкінській, 131-В “ Вікторія”

(54003, м.Миколаїв, вул.Потьомкінська, 131-В)

Суддя Василяка К.Л.

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

від позивача:

від відповідача: Кремповська І.М. –дов. №1540/20/11 від 25.04.2006р.,

від БК „Ніка”: Пилипенко О.І. –дов. від 09.02.2007р.

від БК „Вікторія”: Кошева В.Л. –дов. від 09.02.2007р.,

від ТОВ “Лінія Стилю”:

в засіданні приймають участь: представники РВ ФДМУ по Миколаївській області Сокол О.В.,

Крамаренко С.Д.

СУТЬ СПОРУ: визнання недійсним правочину щодо приймання-передачі до комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва гуртожитків та інженерно-технічних мереж, що обслуговують АТ „Евіс” станом на 01.10.2004р. з моменту укладання.

Під час розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги і просить визнати недійсною укладену між АТ „МВТФ „Евіс” та Миколаївською міською радою угоду про дарування гуртожитків по вул. Громадянська, 44-а та по вул.. Потьомкінській 131-в з моменту її укладення.

Заслухавши представників сторін, третіх осіб,вивчивши матеріали  справи,  суд –

в с т а н о в и в:

10 квітня 2002 року на загальних зборах акціонерів ВАТ „Евіс”, одноголосно, було прийнято рішення про передачу в комунальну власність міста гуртожитків №1 по вул.Громадянська, 44-а та №2 по вул.Потьомкінській, 131-в.

Як  до прийняття цього рішення, так і в подальшому, товариство зверталось до Миколаївської міської ради з проханням прийняти до комунальної власності територіальної громади вказані гуртожитки через скрутне фінансове становище те відсутність змоги їх утримання.

29 травня 2001 року Миколаіївською міською радою було прийнято рішення №30/32 „Про надання згоди на прийняття об’єктів права державної власності”.

Як зазначено в п.6 названого рішення,  міськрада надала згоду на прийняття до комунальної власності спірних гуртожитків.

При цьому, як зазначено в п.13 цього рішення, вказані об’єкти необхідно прийняти в порядку, визначеному Законом України  «Про передачу об’єктів права державної та комунальної власності»і «Положення про порядок передачі у комунальну власність загальнодержавного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій»затверджених постановою КМУ від 06.11.95р. № 891.

15 грудня 2004 року загальні збори акціонерів ВАТ „Евіс” прийняли рішення, яким затвердили відчуження основних невиробничих (соціальної сфери –гуртожитки №1 по вул.Громадянській, 44-а та №2 по вул.Потьомкінській, 131-в) та виробничих фондів (приміщення орендовані банком „Форум” по вул.Чигирина, 39), які не використовуються в виробництві. Одночасно Джозефу Гершковичу було надано повноваження на підписання договорів щодо відчуження майна товариства, з правом передання цих повноважень за дорученням.

25 січня 2006 року  головою міськвиконкому було затверджено акт приймання-передачі до комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва гуртожитків та інженерно-технічних мереж, що їх обслуговують ВАТ „Евіс” станом на 01.10.2004р.

Акт підписано комісією, яка була створена відповідно до рішення Миколаївської міської ради від 29.04.05р. № 736.

Позивач вважає, що між сторонами було укладено договір дарування, який просить визнати недійсним з моменту укладання посилаючись на те, що між сторонами не було дотримано обов’язкових вимог закону які ставляться до правочинів цієї категорії, а саме:

- статтею 722 ЦК України передбачено, що право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів, тощо) є прийняттям дарунка. Відповідач не прийняв нерухоме майно (гуртожитки) та не вимагав від позивача передати його йому, тому право власності залишилось за товариством;

- відповідно до ст.719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню;

- згідно ст.220 ЦК України у разі не додержанні сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним;

- спірні гуртожитки залишилось за позивачем, оскільки передача майна не відбулася. Акт приймання передачі гуртожитків від 25.01.2006р. є недійсним, оскільки переведеною прокуратурою перевіркою встановлено, що підпис на акті є підробним.

З зазначеною позицією позивача суд не може погодитись враховуючи наступне.

Правовідносини щодо дарування врегульовані главою 55 ЦК України.

Як зазначено в ст.717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов’язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до ст.718 ЦК України, дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухому речі.

Як зазначено в ч.2 ст.718 Кодексу, договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представників сторін, позивач приймаючи рішення загальними зборами акціонерів товариства взагалі не розглядав питання про дарування відповідачу спірних гуртожитків. З наданої позивачем виписки з протоколу загальних зборів акціонерів ТОВ „Евіс” від 10.04.2002р. слідує, що акціонери постановили передати гуртожитки у комунальну власність міста, а не подарувати.

Не надано позивачем доказів того, що ним вчинились дії щодо дотримання встановленої законом форми договору дарування, такі як складання письмового тексту договору, його нотаріального посвідчення, отримання згоди обдаровуваного, оскільки для договору дарування повинно бути волевиявлення двох сторін.

Надаючи згоду на прийняття спірних гуртожитків до комунальної власності, та приймаючи рішення №30/32 „Про надання згоди на прийняття об’єктів права державної власності”, відповідач керувався Законами України „Про передачу об’єктів права державної та комунальної власності»та „Про місцеве самоврядування в Україні”, при цьому взагалі не вживаючи термін –дарування.

Окрім сказаного, відповідач не вимагав від позивача укладання договору в письмовій формі, його нотаріального посвідчення.

Рішення відповідача за №30/32 від 29.05.2001р. не оспорювалось у судовому порядку і на час розгляду справи є чинним.

За таких обставин суд приходить до висновку, що договір дарування між сторонами не укладався.

Відсутність договору дарування гуртожитків між спірними сторонами є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог щодо визнання такої угоди недійсною.

Керуючись ст.ст. 44,49,82-85 ГПК України, суд –

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

У разі подання  апеляційної скарги, або внесення аппеляційного подання рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи аппеляційною інстанцією.

Суддя                                                        К.Л.Василяка

дата підписання: 19.04.2007р.