ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2007 р.
№ 15/230-05-6801

Вищий господарський суд України у складі колегії  суддів:

Головуючого
суддів:
Кочерової Н.О.
Рибака В.В.
Черкащенка М.М.

розглянув
касаційну скаргу
корпорація “Semi-Zero, Inc” (США)

на постанову
від 30.11.2006
Одеського апеляційного господарського суду

у справі

№ 32-15/230-05-6801

господарського суду Одеської області

за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору
Корпорації “Semi-Zero, Inc” (США)

до

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача
спільного українсько-американського підприємства “Інтервіндоус”  у формі товариства з обмеженою відповідальністю

Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області
міського комунального підприємства “Одеська теплоелектроцентраль № 2”
Міністерство палива та енергетики України

про
визнання недійсними рішення зборів засновників, установчого договору зі змінами та Статуту спільного українсько-американського підприємства “Інтервіндоус” у формі товариства з обмеженою відповідальністю

За участю представників сторін:

від позивача      Курбанов Р.А. дов. від 03.01.06

від відповідача  не з’явилися

від третіх осіб    Чайковська О.А. дов. № 145 від 28.02.07

Гантошин О.А. дов. № 572 від 28.11.06

Анточ Г.С. дов. № 11 від 05.02.07

Панасюк О.Ю. дов. № 03/01-34 від 27.02.07

Кравцова Н.І. дов. № 03/01-35 від 27.02.07

ВСТАНОВИВ:

В липні 2005 року спільне українсько-американське підприємство “Інтервіндоус” у формі товариства з обмеженою відповідальністю пред’явило в суді позов до Регіонального відділення Фонду державного майна України, 3-і особи: корпорація   “Semi –Zero, Inc”,  на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог, міське комунальне підприємство “Одеська теплоелектроцентраль № 2” на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача, про визнання недійсними положення абз. 2 пункту 1.1 Статуту спільного українсько-американського підприємства “Інтервіндоус” товариства з обмеженою відповідальністю в редакції від 01.12.1997 року стосовно фірми “строящаяся ОТЄЦ-2, находящаяся в п.г.т. Теплодар Одесской области”, а також положення абз. 3 пункту 5.2 зазначеного статуту “ОТЄЦ-2 –3956000 крб.” та положення абз. 3 пункту 5.3 статуту “ОТЄЦ-2” –13 голосів”.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що ці положення Статуту суперечать нормам Закону України “Про господарські товариства”.

В серпні 2005 року до господарського суду звернулась з позовом 3-я особа –корпорація “Semi –Zero, Inc” до спільного українсько-американського підприємства “Інтервіндоус”, 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Регіональне відділення Фонду державного майна України” про застосування правових наслідків недійсності нікчемного правочину –засновницького договору про створення та діяльність спільного українсько-американського підприємства “Інтервіндоус”  у формі товариства з обмеженою відповідальністю (нова редакція), укладеного 27 серпня 1996 року, визнавши недійсними:  положення абз. 2 пункту 1.1 Статуту спільного українсько-американського підприємства “Інтервіндоус” товариства з обмеженою відповідальністю в редакції від 27 серпня 1996 року стосовно  “строящейся ОТЄЦ-2 находящейся в п.г.т. Теплодар Одесской области”, а також положення абз. 3 пункту 5.2 зазначеної редакції статуту СП “ОТЄЦ-2-3956000 крб” та абз. 3 пункту 5.3  цієї ж редакції статуту СП “ОТЄЦ-2-13 голосів”; положення змін до статуту спільного українсько-американського підприємства “Інтервіндоус” від 1 грудня 1997 року, зареєстрованих виконкомом Центральної районної ради народних депутатів м.Одеси 10 вересня 1996 року щодо фірми “строящаяся ОТЄЦ-2, находящаяся  в п.г.т. Теплодаре Одесской области”, а також положення що визначені такими словами: “ОТЄЦ-2 3956000 крб.”,  “ОЄЦ-2 –13 голосів”.

16 серпня 2005 року від спільного українсько-американського підприємства “Інтервіндоус” надійшла заява про відмову від позову.

В обґрунтування позовних вимог корпорація “Semi –Zero, Inc” зазначала, що 27 серпня 1996 року засновницький договір та статут СП підписали особи, які на це не були уповноважені.   Оскільки рішенням Теплодарського міського суду від 01.08.2001 визнано недійсним п.п.1.1 засновницького договору та пункт 1.1 статуту у частині громадян України у створенні СП українсько-американського підприємства “Інтервіндоус”, то після визнання недійсними низки положень договору він не відповідає суттєвим вимогам закону, а тому його слід визнавати нікчемним правочином.

Оскільки статут СП базується на положеннях нікчемного правочину (засновницькому договорі), тому вважає правильним застосувати наслідки недійсності цього нікчемного правочину шляхом визнання недійсними окремих положень цього статуту СП в редакції 1996 року, які були вищенаведені.

Ухвалою від 06.09.2005 господарського суду Одеської області провадження у справі в частині позовних вимог СП українсько-американського підприємства “Інтервіндоус” у формі товариства з обмеженою відповідальністю до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області за участю 3-їх осіб:  корпорації “Semi –Zero, Inc”  (США) та міського комунального підприємства “Одеська теплоелектроцентраль № 2” про визнання окремих положень статуту припинено у зв’язку з відмовою позивача від позову.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Заявами від 21.03.06 та від 27.03.06 корпорація “Semi-Zero, Inc” уточнила позовні вимоги і просила визнати недійсним рішення зборів засновників Спільного українсько-американського підприємства "Інтервіндоус", оформлене протоколом № 5 від 27.08.1996; визнати недійсним установчий договір про створення та діяльність Спільного українсько-американського підприємства "Інтервіндоус" у формі ТОВ (нова редакція), укладеного 27.08.1996; визнати недійсним Статут Спільного українсько-американського підприємства "Інтервіндоус" у формі ТОВ в редакції від 27.08.1996; визнати недійсними зміни до статуту та установчого договору СП "Інтервіндоус" від 13.03.1997, зареєстровані виконкомом Центральної районної ради народних депутатів м. Одеси від 01.07.1998 за № 1046; від 25.11.1999, зареєстровані Центральною районною адміністрацією виконкому Одеської міської ради від 20.12.1999 за № 0282; від 01.12.1997, що зареєстровані виконкомом Центральної районної ради народних депутатів м. Одеси від 12.08.1998; від 14.08.1997, що зареєстровані виконкомом Центральної районної ради народних депутатів м. Одеси від 30.10.1997 за № 854; від 22.04.1999, що зареєстровані рішенням Центрального райвиконкому м. Одеси від 16.07.1999 за № 0188; від 25.11.1999, що  зареєстровані виконкомом Теплодарської міської ради від 25.02.2000 за № 0017.

Позовні вимоги Корпорація “Semi-Zero, Inc” мотивовані тим, що збори засновників СП "Інтервіндоус" у тому складі, в якому приймалось оскаржуване рішення не були правомочними, оскільки проведені без повідомлення та присутності уповноважених представників ДАЕО "Одесаенерго", або їх правонаступників та Миколаївського глиноземного заводу, які у сукупності мали 18,3 % голосів; до того ж це рішення прийнято п’ятьма фізичними особами, які не є засновниками або законними учасниками товариства, тобто всупереч чинному законодавству, що підтверджується рішенням Теплодарського міського суду; рішення прийнято від імені організації з назвою "ОТЕЦ-2", що будується", яка також не є засновником або законним учасником товариства, не є правонаступником державного ВЕО, у передбачений законом спосіб до складу учасників не приймалась. Оскаржуваним рішенням зборів від 27.08.1996 ухвалені незаконні установчі документи, якими порушується право корпорації на управління товариством лише разом з іншими законними учасниками, порушений законний інтерес корпорації зібрати збори законних учасників СП і внести належні зміни до неправильних документів неможливо. Установчий договір СП "Інтервіндоус" корпорація “Semi-Zero, Inc” просить визнати недійсним у відповідності зі ст. 48 ЦК УРСР, як такий, що не відповідає вимогам закону, оскільки прийнятий зборами, які не мали правомочності для прийняття рішень з питань внесення змін до статуту та установчого договору з врахуванням викладених обставин; Статут СП "Інтервіндоус" корпорація просить визнати недійсним, з урахуванням викладених підстав, як такий, що не відповідає вимогам Закону "Про господарські товариства", а саме: в ньому не вказані обов’язкові та достовірні відомості про склад засновників та учасників, про розмір часток кожного з учасників, розмір, склад та порядок внесення ними вкладів. При цьому, зміни до установчого договору та статуту базуються на них, їх недоліків не усувають, є їх невід’ємною частиною, що потребує визнання їх недійсності разом.

Ухвалою господарського суду від 29.03.2006 заяви МКП "Одеська ТЕЦ-2" від 22.03.2006 та корпорації “Semi-Zero, Inc” задоволені МКП "Одеська ТЕЦ-2" та Міністерство палива та енергетики України залучено до участі у справі в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Рішенням господарського суду Одеської області від 19.05.2006 (суддя Грабован Л.І.) позов корпорації “Semi-Zero, Inc” (США) задоволено.

Визнано недійсним рішення зборів засновників Спільного українсько-американського підприємства "Інревіндоус", оформлене протоколом № 5 від 27.08.1996.

Визнано недійсним установчий договір про створення та діяльність Спільного українсько-американського підприємства "Інтервіндоус" у формі ТОВ (нова редакція), укладеного 27.08.1996.

Визнано недійсним статут Спільного українсько-американського підприємства "Інтервіндоус" у формі ТОВ в редакції від 27.08.1996.

Визнано недійсним зміни до статуту та установчого договору СП "Інтервіндоус" від 13.03.1997, зареєстровані виконкомом Центральної районної ради народних депутатів м. Одеси від 01.07.1998 за № 1046; від 25.11.1999, зареєстровані Центральною районною адміністрацією виконкому Одеської міської ради від 20.12.1999 за № 0282; від 01.12.1997, що зареєстровані виконкомом Центральної районної ради народних депутатів м. Одеси від 12.08.1998; від 14.08.1997, що зареєстровані виконкомом Центральної районної ради народних депутатів м. Одеси від 30.10.1997 за № 854; від 22.04.1999, що зареєстровані рішенням Центрального райвиконкому м. Одеси від 16.07.1999 за № 0188; від 25.11.1999, що  зареєстровані виконкомом Теплодарської міської ради від 25.02.2000 за № 0017.

Задовольняючи позов господарський суд виходив з того, що позовна заява третьої особи цілком обґрунтована, документально підтверджена, відповідає фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 30.11.2006 (судді: Бойко Л.І. –головуючий, Величко Т.А., Жукова А.М.) рішення скасовано.

В позові відмовлено.

Відмовляючи в позові апеляційний господарський суд виходив з того, що позивачем пропущений трирічний строк позовної давності, оскільки до вимог про визнання недійсними угод, які можуть бути визнані такими тільки за позовами осіб, вказаних у ст.ст. 56, 57 ЦК УРСР, діють загальні правила у відношенні позовної давності, а спеціальних правил для цих випадків законодавство не передбачає.

В касаційній карзі корпорація “Semi-Zero, Inc” (США) просить скасувати постанову апеляційного господарського суду, а рішення господарського суду залишити без змін, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши пояснення представників позивача та третіх осіб, перевіривши повноту встановлених судом обставин справи та їх юридичну оцінку, Вищий господарський суд України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом, 09.08.1990 корпорацією „Semi-Zero, Inc.", із американською фірмою "Pioneer Windows, Inc.", які діяли з американської сторони та п'ятю радянськими підприємствами і організаціями, серед яких були Управління житлово-комунального господарства, Головне планово-економічне управління Одеського обласного виконкому, виробниче енергетичне об'єднання "Одесаенерго", Броварський завод алюмініево-будівельних конструкцій, Миколаївський глиноземний завод, укладено угоду про створення та діяльність радянсько-американського спільного підприємства "Інтервіндоус" та затверджено його Статут.

19.09.1990 спільне підприємство „Інтервіндоус" внесено до Реєстру спільних підприємств, створених в СРСР за участю радянських та іноземних організацій, фірм і органів управління, що підтверджується довідкою Зведеного валютно-економічного відділу Мінфіну СРСР № 05-06-01 від 19.09.90р.

04.01.1995 засновники СП "Інтервіндоус" затвердили нову редакцію Статуту з врахуванням змін у складі учасників СП "Інтервіндоус", у п.1.3 Статуту вказані чотири підприємства - Фірма "Semi-Zero, Inc.", BEO "Одесаенерго", орендне підприємство "Миколаївський глиноземний завод", а також мале підприємство "Віндоус", яке у подальшому зі складу учасників СП „Інтервіндоус" було виключено, а його частка повернута власникові - корпорації „Semi-Zero, Inc.".

Згідно п.3.14 Статуту СП "Інтервіндоус" в редакції 1995 року, загальний розмір статутного фонду товариства (100%) складав 31 158 000 карбованців. Внесок корпорації „Semi-Zero, Inc." до статутного фонду СП "Інтервіндоус" у грошовому вимірі до 04.01.95 з врахуванням того, що було повернуто малим підприємством "Віндоус", складав фактично 25 462 000 (20 286 000 + 5 176 000) крб. Цьому внеску відповідала частка у статутному фонді товариства, що дорівнювала 81,7 %.

Виробниче енергетичне об'єднання "Одесаенерго" свій вклад внесло як радянська державна організація у вигляді об'єктів незавершеного будівництва недобудованої атомної станції у смт Теплодар Одеської області, який оцінений та прийнятий учасниками СП "Інтервіндоус" до статутного фонду у розмірі 3 956 000 крб. Цьому внеску відповідала частка розміром 12,7 % від загального розміру статутного фонду СП "Інтервіндоус".

Внесок орендного підприємства "Миколаївський глиноземний завод" у статутний фонд СП "Інтервіндоус" оцінений у сумі 1 740 000 крб., якому дорівнювала частка у розмірі 5,6 %.

Господарським судом Одеської області правильно встановлені обставини справи щодо розмірів часток всіх учасників які складали 100 % (81,7% + 12,7% + 5,6%) від величини статутного фонду товариства.

27.08.1996 на зборах за участю представника американської фірми "Semi-Zero, Inc." М. Джарокер, громадян України Гольденберг А.А., Снігірьова М.М., Майсурадзе В.П., Бараболя Л.Я., Шварцман І.Л., а також громадянина Арабаджи Г.І., який діяв "від імені „ТЕЦ-2, що будується", прийняте рішення про прийняття у новій редакції установчого договору про створення та діяльність Спільного українсько-американського підприємства "Інтервіндоус" у формі товариства з обмеженою відповідальністю та на його підставі затверджено нову редакцію статуту спільного підприємства „Інтервіндоус". Перелічені особи без участі на загальних зборах представника орендного підприємства "Миколаївський глиноземний завод" підписали установчий договір і Статут СП "Інтервіндоус" у нових редакціях.

01.12.1997 без участі уповноваженого представника корпорації „Semi-Zero, Inc." внесені зміни до установчого договору та Статуту СП "Інтервіндоус", положеннями яких передбачалась участь у корпоративному управлінні товариством Фонду державного майна України замість орендного підприємства "Миколаївський глиноземний завод", вказаний розмір внеску заводу (1 740 000 крб.) та державної частки (5,6 %).

Крім того, ці зміни в установчих документах СП „Інтервіндоус" від 01.12.1997 містять посилання на оспорювані корпорацією „Semi-Zero, Inc." положення про "Фірму "ОТЕЦ-2, що будується, яка знаходиться в смт Теплодар Одеської обл.", слова та цифри "ОТЕЦ-2", "ОЕЦ-2", зміни до установчих документів від 01.12.1997 жодним з законних учасників господарського товариства не підписані.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Теплодарського міського суду Одеської області від 01.08.2001 у справі № 2-4172001р. яке ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14.02.2002 залишено без змін, та набуло чинності, визнано недійсним пункт 2 протоколу № 5 від 27.08.1996 зборів засновників Спільного українсько-американського підприємства "Інтервіндоус" ТОВ про прийняття нового установчого договору спільного підприємства.

Відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили, є обов'язковим для господарського суду щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для вирішення спору.

Крім того, зазначеним рішенням визнані недійсними всі положення установчого договору та статуту СП "Інтервіндоус" в редакції 1996 року в частині, що стосувалися п'яти перелічених громадян України, які підписали установчий договір та Статут спільного підприємства „Інтервіндоус" в редакції 1996 року.

За положеннями ч. 1 ст. 59 ЦК УРСР, угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення.

Отже, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що положення установчого договору та Статуту СП "Інтервіндоус" стосовно громадян Гольденберга А.А., Снігирьова М.М., Майсурадзе В.П., Бараболі Л.Я., Шварцмана І.Л. є недійсними, починаючи з 27.08.96 року.

Установчий договір та Статут, як установчі документи, за законом викладаються у письмовій формі. Відповідно до вимог імперативних норм, що містяться у ч. 2 ст. 44 та ч. 2 ст. 154 ЦК УРСР, письмові угоди повинні бути підписані особами, які їх укладають. Такими особами можуть бути засновники або учасники СП "Інтервіндоус", тобто особи, які утворили це спільне підприємство або у визначений законом спосіб набули право участі у ньому.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про господарські товариства", господарськими товариствами визнаються підприємства, установи, організації, створені на засадах угоди юридичними особами і громадянами шляхом об'єднання їх майна та підприємницької діяльності з метою одержання прибутку.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про господарські товариства", учасники товариства мають право, зокрема, брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах, за винятком випадків, передбачених цим Законом.

Згідно із ч. 1 ст. 23 Закону України "Про господарські товариства", управління товариством здійснюють його органи, склад і порядок обрання яких здійснюється відповідно до виду товариства..

Частиною 1 ст. 58 Закону України "Про господарські товариства" передбачено, що вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є збори учасників. Вони складаються з учасників товариства або призначених ними представників, саме до компетенції зборів товариства з обмеженою відповідальністю належить питання внесення змін до статуту товариства у відповідності з п. б ч. 5 ст. 41, ст. 59 Закону України "Про господарські товариства".

Відповідно до положень ч. 1 ст. 9 Закону України "Про підприємства в Україні", Статут підприємства затверджується власником (власниками) майна.

Отже, вказані фізичні особи не мали права брати участь у роботі зборів 27.08.96, змінювати установчий договір та статут товариства, оскільки не були ані засновниками, ані учасниками товариства, внесків до статутного фонду СП "Інтервіндоус" не вносили.

Враховуючи наведені норми матеріального права, суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку що представник "ОТЕЦ-2, що будується" Г.І. Арабаджи, фактично діяв замість одного з засновників товариства - ВЕО "Одесаенерго", взяв участь в роботі загальних зборів учасників товариства 27.08.96 та підписав установчий договір і Статут СП "Інтервіндоус" у 1996 році. Вказана обставина зазначена у посвідчувальних написах нотаріуса на установчих документах. З цих написів вбачається, що перевірена лише дієздатність гр. Арабаджи Г.І., але будь-яких вказівок на наявність чи зауважень щодо його правоздатності як директора "ОТЕЦ-2, що будується" у напису не міститься, що суперечить закону.

При цьому судом першої інстанції правомірно прийнято до уваги доводи корпорації „Semi-Zero, Inc." про те, що її представник М. Джарокер припустився помилки щодо права гр. Арабаджи Г.І. брати участь у зборах 27.08.96 від імені "Одеської ТЕЦ-2, що будується" замість державного ВЕО "Одесаенерго", оскільки гр. Арабаджи Г.І. та діючий тоді президент СП „Інтервіндоус" пояснили участь "Одеської ТЕЦ-2, що будується" наявністю відповідного рішення українського уряду. Крім того, Г.І. Арабаджи, до 27.08.96, за дорученням генерального директора ВЕО "Одесаенерго", брав участь у роботі зборів учасників товариства, що підтверджується копією протоколу реєстрації учасників зборів засновників СП "Інтервіндоус" від 23.07.1996 року.

Господарським судом першої інстанції також правильно встановлено, що  представник Корпорації „Semi-Zero, Inc." не перевіряв правоздатності Г.І. Арабаджи, цілком довіряючи йому та іншим особам, які представляли тоді українську сторону. Така помилка щодо прав та обов'язків "ОТЕЦ-2, що будується" та гр. Г.І. Арабаджи, підставно прийнята до уваги, як така що має істотне значення.

Відповідно до ст. 55 Закону України „Про господарські товариства" при реорганізації юридичної особи, учасника товариства, або у зв'язку зі смертю громадянина, учасника товариства, правонаступники (спадкоємці) мають переважне право вступу до цього товариства. При відмові правонаступника (спадкоємця) від вступу до товариства з обмеженою відповідальністю або відмови товариства у прийнятті до нього правонаступника (спадкоємця) йому видається в грошовій або натуральній формі частка у майні, яка належала реорганізованій або ліквідованій юридичній особі (спадкоємцю), вартість якої визначається на день реорганізації або ліквідації (смерті) учасника. У цих випадках розмір статутного фонду товариства підлягає зменшенню.

Отже, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що у зв'язку з реорганізацією ВЕО „Одесаенерго", відповідно до вимог ст.55 Закону України "Про господарські товариства" в акціонерне товариство, частка ВЕО „Одесаенерго" в статутному фонді відповідача повинна була перейти до правонаступника, яким є Фонд державного майна України, оскільки в процесі корпоратизації ВЕО „Одесаенерго" до статутного фонду новоствореної ДАЕК „Одесаобленерго" ця частка не увійшла. Що стосується рішення ДАЕК „Одесаобленерго" про передачу своїх прав засновника Одеської ТЕЦ-2, то така передача відбутися не могла в зв'язку з тим, що ДАЕК „Одесаобленерго" ніколи учасником СП „Інтервіндоус" не була і відповідно не могла передавати свої права учасника іншим особам.

У 2004 році корпорація „Semi-Zero, Inc." дізналась, що "ОТЕЦ-2, що будується" була включена до складу учасників безпідставно. До цього часу претендентів на корпоративні права учасника СП "Інтервіндоус" розміром 12,7 % не було, тобто до 2004 року ніхто не порушував права та охоронювані законом інтереси позивача.

Господарським судом встановлено, що учасники процесу не довели існування організації з назвами, які вжиті в установчому договорі та Статуті СП "Інтервіндоус" в редакції 1996 року: "ОТЕЦ-2, що будується, яка знаходиться у смт Теплодар Одеської області", "ОЕЦ-2", і положення щодо яких оспорюються корпорацією „Semi-Zero, Inc." При вказаних обставинах суд вважає, що, у організації, яка фактично не існує, не може бути правового зв'язку з засновником товариства - ВЕО "Одесаенерго".

Підпис Арабаджи Г.І. на текстах установчого договору та статуту в редакції 1996 р. завірено печаткою Державного підприємства обласної комунальної власності "Одеська ТЕЦ-2", представник якої відповідно до установчих документів СП  "Інтервіндоус" в   ; редакції від 27.08.1996 р. взагалі не брав і не міг брати участі у зборах учасників СП "Інтєрвінлоус" від 27.08.1996 року.

В матеріалах справи є лист № 28 від 28.02.1997 директора державного підприємства обласної комунальної власності "Одеська ТЕЦ-2" Арабаджи Г.І., направлений на адресу Фонду державного майна України з вказівкою про раніше передані ВЕО "Одесаенерго" якості внеску до статутного фонду СП "Інтервіндоус" об'єкти незавершеного будівництв ОТЕЦ-2 на загальну суму 3 956 000 крб. з проханням до Фонд щодо розпорядженя вказаною часткою як такою, що є загальнодержавною власністю у статутному фонді СП "Інтервіндоус".

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що, особа, яка підписала установчий договір та Статут СП "Інтервіндоус" в редакції 1996 року від імені так званої "Одеської ТЕЦ-2, що будується" не мала належної правоздатності діяти ані від ВЕО "Одесаенерго" чи його єдиного правонаступника ДАЕК "Одесаобленерго", ані від "ТЕЦ-2, що будується, оскільки вказані підприємства не існували на той час.

Разом з тим, господарським судом встановлено, що державне підприємство обласної комунальної власності "Одеська ТЕЦ-2", печаткою якої на засновницькому договорі та статуті спільного підприємства в редакції 1996 завірений підпис Арабаджи Г.І., зроблений від імені  "ОТЕЦ-2, що будується", не правонаступником ВЕО "Одесаенерго".

У відповідності зі ст. 4 ЦК УРСР однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є угоди, передбачені законом.

За положеннями ст. 4 Закону України "Про господарські товариства" № 1576-Х11 від 19.09.1991р. із змінами товариства з обмеженою відповідальністю діють на підставі установчого договору та статуту. Установчі документи повинні містити відомості про вид товариства, предмет та цілі його діяльності, склад засновників та учасників, найменування та місцезнаходження товариства, розмір та порядок утворення статутного фонду, порядок розподілу прибутків та збитків, склад та компетенцію органів товариства та порядок прийняття ним рішень, включаючи перелік питань, по яких необхідна кваліфікована більшість голосів, порядок внесення змін до установчих документів та порядок ліквідації і реорганізації товариства.

Приймаючи до уваги, що установчий договір є видом цивільного договору, до нього застосовуються загальні норми цивільного законодавства про угоди та зобов'язання. За положеннями ст.162 ЦК УРСР, не допускається одностороння зміна умов договору, що фактично відбулося на зборах засновників СП „Інтервіндоус" 27.08.1996 р. без участі орендного підприємства "Миколаївський глиноземний завод" або його правонаступника.

У ст. 1.1. установчого договору передбачено заснування (утворення) товариства особами, у тому числі тими, які не є його засновниками і учасниками. Проте, не можуть інші особи своїм засновницьким договором 1996 р. утворювати СП "Інтервіндоус", яке до них вже було створено відповідною угодою про створення та діяльність СП "Інтервіндоус" від 09.08.1990 р.

Відповідно до ст.ст.25, 26 ЦК УРСР Статут є правовою основою діяльності юридичної особи і визначає її спеціальну правоздатність.

Відповідно до ст. 48 ЦК УРСР, недійсною є угода, що не відповідає вимогам закону.

Оскільки установчий договір в редакції від 27.08.1996р. укладений особами, які не є його засновниками або законними учасниками і цей договір після визнання судом недійсними частини його положень не відповідає положенням Закону „Про господарські товариства", до нього слід підходити як до недійсного та застосувати правові наслідки угоди, яка суперечить (не відповідає) чинному законодавству.

Недодержання вимог вже наведених правових норм, які регулюють порядок прийняття установчого договору та статуту СП  "Інтервіндоус"  у нових редакціях від 27.08.1996р. та змін до них від 01.12.1997р., у тому числі відносно їх форми, спричинило прийняття неправильного локального нормативного акту - Статуту СП "Інтервіндоус" в редакції 1996 року.

Суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку, що не може визнаватися обґрунтованим і законним включення до Статуту СП "Інтервіндоус" положень, що містяться в абз.2 пункту 1.1 стосовно "ОТЕЦ-2, що будується, яка знаходиться в смт Теплодар Одеської області", в абз. З п. 5.2 відносно "ОТЕЦ-2 - 3 956 000 крб." та в абз. 3 п. 5.3 відносно "ОЕЦ-2 - 13 голосів", а також посилань, що містяться у змінах до цього статуту від 01.12.97 року, на "фірму "ОТЕЦ-2", що будується, яка знаходиться в смт Теплодар Одеської обл., на положення, що визначені словами та цифрами: «ОТЕЦ - 3 956 000 крб.», «ОЕЦ-2 - 13 голосів».

Крім того, згідно з вимогами ч. 2 ст. 4, ч. 1 ст. 51 Закону України "Про господарські товариства", установчі документи повинні містити відомості про склад засновників та учасників та про розмір часток кожного з учасників, розмір, склад та порядок внесення ними внесків. Враховуючи те, що рішенням Теплодарського міського суду від 01.08.2001 р. у справі № 2-417 2001 визнані недійсними такі істотні положення Установчого договору та Статуту СП "Інтервіндоус", які стосуються складу засновників, розміру їх часток та вкладів і після набуття судовим рішенням чинності установчі документи не приведені у відповідність до вимог законодавства, вони підлягають визнанню такими, що суперечать вимогам чинного законодавства.

Змінами до Статуту та Установчого договору СП "Інтервіндоус", а саме: змінами від 01.12.1997 порушення зазначених вимог законів товариством усунуті не були, у тому числі щодо орендного підприємства "Миколаївський глиноземний завод" чи його правонаступника, оскільки зміни до установчих документів від 01.12.1997 засновниками спільного підприємства не підписані і не можуть вважатися законними. Зміни до Статуту СП "Інтервіндоус" від 26.05.04 року, що прийняті на загальних зборах представниками Корпорації „Semi-Zero, Inc." та Регіонального відділення Фонду державного майна України, не пройшли процедуру державної реєстрації і тому не можуть вважатися вчиненими.

Разом з тим, суд першої інстанції підставно враховував, що наявність у чинному Статуті СП "Інтервіндоус" оспорюваних корпорацією „Semi-Zero, Inc." положень стосовно "ОТЕЦ-2, що будується, яка знаходиться в смт Теплодар Одеської області" і "ОЕЦ-2", заважають нормальному корпоративному управлінню товариством, прийняттю нової редакції статуту, який за вимогою ст.8 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" повинен бути підписаним всіма учасниками товариства.

Виходячи з того, що корпорація „Semi-Zero, Inc." має право на захист охоронюваних законом інтересів, які пов'язані з його суб'єктивними корпоративними правами, визначеними Законом України „Про господарські товариства" та доведено наявність порушень ст.ст. 23, 41, 51, 53, 58 Закону України „Про господарські товариства" при прийнятті Статуту СП „Інтервіндоус", господарський суд першої інстанції підставно задовольнив позов з уточненнями та визнав Статут Спільного українсько-американського підприємства "Інтервіндоус" товариства з обмеженою відповідальністю в редакції від 27.08.96 р. зі всіма наступними змінами та доповненнями до нього - недійсним.

Разом з тим, правомірно визнано недійсним повністю установчий договір СП „Інтервіндоус" укладений на підставі рішення зборів засновників, оформленого протоколом № 5 від 27.08.1996р. із змінами визнаний раніше недійсним рішенням Теплодарського міського суду в частині фізичних осіб, як такий, що суперечить вимогам Закону України "Про господарські товариства" у відповідності зі ст. 48 ЦК УРСР, який діяв на час укладення договору.

Враховуючи рішення суду про недійсність положень Статуту та Установчого договору в частині, що стосується осіб, стосовно яких прийнято ці зміни, господарський суд правомірно визнав недійсними і зміни до Статуту та Установчого договору СП "Інтервіндоус" від 14.08.97, та зміни, зареєстровані Центральним виконкомом 16.07.99.

Отже, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовної заяви третьої особи, як такої, що відповідає фактичним обставинам справи і вимогам законодавства, у зв’язку з чим  підставно задовольнив позов в повному обсязі.

Скасовуючи рішення і відмовляючи в позові, апеляційна інстанція керувалась ч. 4 ст. 267 ЦК України щодо спливу позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, що є підставою для відмови у позові.

Проте, висновок апеляційного суду щодо пропуску позовної давності не відповідає обставинам справи, встановленим судом першої інстанції, яким достовірно встановлено, що про порушення прав та охоронюваних законом інтересів корпорація “Semi-Zero, Inc”  стало відомо у 2004 році, а позов пред’явлено в липні 2005 році.

Одеський апеляційний господарський суд, скасовуючи рішення господарського суду, в порушення ст. 105 ГПК України,  не навів обґрунтованих доводів за якими він не погодився з висновками  суду першої інстанції, відтак, скасування рішення місцевого господарського суду є не обґрунтованим та безпідставним.

За таких обставин, постанова Одеського апеляційного господарського суду підлягає скасуванню, а рішення господарського суду Одеської області залишенню в силі, як законне та обґрунтоване.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу корпорації “Semi-Zero, Inc” (США) задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 30.11.06 скасувати, а рішення господарського суду Одеської області від 19.05.2006 у справі № 32-15/230-05-6801 залишити без змін.

Головуючий, суддя                                                                      Н.Кочерова

Судді:                                                                                              В.Рибак

М.Черкащенко