ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19.04.07
Справа № 17/89-06.

За позовом: Акціонерного комерційного банку "Інтерконтинентбанк"

до Відповідача:  Товариства з обмеженою відповідальністю Комерційний банк «Володимирський»

Третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Київський холодокомбінат»

Про визнання недійсним договору відступлення права вимоги

За зустрічним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Комерційний банк «Володимирський»

до Відповідача: Акціонерного комерційного банку "Інтерконтинентбанк"

про визнання добросовісним набувачем та власником майнових прав за договором відступлення права вимоги та кредитним  договором

Суддя Миропольський С.О.

Представники:

від позивача: Красько О.В.

від відповідача : Самохін А.М.

Третя особа:       не з’явився

Секретар судового засідання Ємельяненко С.В.

Суть спору: Позивач акціонерний комерційний банк «Інтерконтинентбанк» (далі - АКБ «Інтерконтинентбанк») звернувся до господарського суду Сумської області з позовом про визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 09.09.2005р. № 09-1/3-044 укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю Комерційний банк «Володимирський», а також стягнути з Відповідача за первісним позовом на свою користь витрати, пов’язані з розглядом справи у суді.

Відповідач за первісним позовом у письмовому відзиві заперечував проти задоволення позовних вимог, з огляду на те, що з боку Позивача за первісним позовом договір було укладено уповноваженою особою і у відповідності з вимогами чинного законодавства України.

19.03.2007р. відповідачем за первісним позовом було подано зустрічний позов, а 02.04.2007 уточнення до зустрічного позову, в яких просить визнати Товариство з обмеженою відповідальністю Комерційний банк „Володимирський” добросовісним набувачем майнових прав за Договором про відступлення права вимоги №09-1/3-044 від 09 вересня 2005 року та Кредитним договором №160403-130 від 16.04.2003 року, визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю Комерційний банк „Володимирський” право власності на всі майнові права за Кредитним договором №160403-130 від 16.04.2003 року, стягнути з АКБ «Інтерконтинентбанк» судові витрати по сплаті державного мита та оплаті послуг з інформаційно-технічного забезпечення судового процесу.

Відповідач за первісним позовом надав суду письмовий відзив на зустрічну позовну заяву, в якому заперечує проти вимог Позивача, зважаючи на те, що ТОВ КБ «Володимирський» не здійснило оплату за договором відступлення права вимоги № 09 -1/3-044 від 09.09.2005, у зв’язку з чим договір не є відплатним, а також  ТОВ КБ «Володимирський»  не є добросовісним набувачем  на майнові права, які передавались за оспорюваним договором, оскільки знав  або повинен був знати, що майнові права, які передавались за договором відступлення права вимоги придбавались у особи, яка не могла їх відчужувати.

Третя особа – ТОВ «Київський холодокомбінат»  надав суду письмову заяву, в якій повідомив, що на виконання умов договору відступлення ТОВ КБ «Володимирський» письмово ( повідомлення № 09-1/1129-01 від 14.09.2005) повідомив третю особу про відступлення права вимоги за кредитним договором № 160403-130 від 16.04.2003  та договором іпотеки від 12.11.2004, посвідченого приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Колісниченко О.Д. за реєстровим № 3597. З моменту заміни кредитора у зобов’язанні, ТОВ «Київський холодокомбінат» добросовісно здійснює платежі, передбачені кредитним договором на рахунки  у ТОВ КБ «Володимирський».

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

09.09.2005 між АКБ „Інтерконтинентбанк” та ТОВ КБ „Володимирський” був укладений договір, згідно з яким АКБ „Інтерконтинентбанк” відступив, а ТОВ КБ „Володимирський” прийняв на себе право вимоги, що належало АКБ „Інтерконтинентбанк” за договором про відкриття кредитної лінії №160403-130 від 16.04.2003 р., укладеного між АКБ „Інтерконтинентбанк” та ТОВ „Київський холодокомбінат”. Відповідно до п. 2.1. вказаного договору відступлення права вимоги є платним. Плата за відступлення права вимоги складає 5 000 000,00 (п’ять мільйонів) гривень і підлягає сплаті Новим Кредитором на протязі 7 (семи) банківських днів з моменту укладення цього Договору шляхом зарахування коштів на рахунок Первісного кредитора №8301 в АКБ „Інтерконтинентбанк”, МФО 300313, .

Первісний Кредитор - АКБ „Інтерконтинентбанк” відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України передав Новому Кредитору всі документи, що засвідчують права вимоги, а Новий Кредитор – ТОВ КБ «Володимирський» сплатив йому винагороду в сумі 5 000 000,00 гривень, обумовлену договором, що підтверджується – меморіальним ордером №221585 від 09 вересня 2005 р. та випискою про рух коштів по кореспондентському рахунку АКБ „Інтерконтинентбанк” за період з 01.09.2005 р. по 30.09.2005 року, а також актом приймання – передачі кредитної справи ТОВ „Київський холодокомбінат” від АКБ „Інтерконтинентбанк” до ТОВ КБ „Володимирський”, належним чином завірені копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні докази, які мають значення для вирішення справи по суті, суд вважає, що вимоги позивача за первісним позовом задоволенню не підлягають, а вимоги відповідача в зустрічному позові підлягають задоволенню часково, виходячи з наступного:

У відповідності до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов’язанні не впливає на права та обов’язки боржника і, таким чином, не потребує його згоди, якщо така згода не передбачена договором або законом.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов’язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих права, якщо інше не встановлено договором або законом.

ТОВ „Київський холодокомбінат” було належним чином повідомлено про укладання договору №09-1/3-044 про відступлення права вимоги від 09.09.2005 р., що підтверджується заявою останнього до Господарського суду Сумської області № 71 від 28.03.2007 р., яка міститься в матеріалах справи.

Свої зобов’язання за Договором про відступлення права вимоги № 09-1/3-044 від 09.09.2005 року сторони виконали в повному обсязі, ТОВ КБ «Володимирський»  сплатив АКБ «Інтерконтинентбанку» винагороду в сумі  5 000 000,00 гривень, обумовлену договором, а останній передав ТОВ КБ «Володимирський» всі документи, що засвідчують права вимоги. На момент розгляду справи АКБ «Інтерконтинентбанк» не повернув ТОВ КБ «Володимирський» сплачені грошові кошти, у зв’язку з чим сплата грошових коштів ТОВ КБ «Володимирський» та наступне прийняття вказаних коштів АКБ «Інтерконтинентбанк» на виконання умов договору відступлення права вимоги свідчать про схвалення спірного договору АКБ «Інтерконтинентбанк»  з боку його повноважних органів.

Посилання Позивача за первісним позовом на порушення вимог Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні, затвердженої Постановою Правління НБУ № 368 від 28.08.2001 р., і як наслідок вимог ст.207 ГК України, є безпідставним, оскільки Глава 2 розділу VI Інструкції регулює порядок визначення та дотримання нормативу (Н7) - Норматив максимального розміру кредитного ризику на одного контрагента, який встановлюється з метою обмеження кредитного ризику, що виникає внаслідок невиконання окремими контрагентами своїх зобов'язань (п. 2.1. глави 2 розділу VI Інструкції).

Вимоги зазначеної Інструкції стосуються виконання нормативів щодо максимального розміру кредитного ризику. Крім того, п.1.1. Глави 1. «Вимоги щодо обмеження кредитного ризику банків» Розділу VI «Нормативи кредитного ризику» встановлено, що до кредитних операцій належать активні операції банку, що пов'язані з наданням клієнтам залучених коштів у тимчасове користування (надання кредитів у готівковій або безготівковій формі, на фінансування будівництва житла та у формі врахування векселів, розміщення депозитів, проведення факторингових операцій, операцій репо, фінансового лізингу тощо) або прийняттям зобов'язань про надання коштів у тимчасове користування (надання гарантій, поручительств, авалів тощо), а також операції з купівлі та продажу цінних паперів за дорученням клієнтів і від свого імені (включаючи андеррайтинг), будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми. Кредитна діяльність банків пов'язана з кредитним ризиком або нездатністю контрагента виконувати частково або в повному обсязі свої зобов'язання згідно з угодою, тому банки зобов'язані оцінювати кредитоспроможність своїх контрагентів, вчасно ідентифікувати погані активи (тобто активи, за якими існує ймовірність отримання збитків), створювати необхідні резерви для списання безнадійних до погашення активів.

Проте, між АКБ «Інтерконтинентбанк» та ТОВ КБ «Володимирський» укладалась не кредитна угода, а договір про відступлення права вимоги, за яким Позивач передав права вимоги та отримав грошові кошти в сумі 5 000 000,00 грн., і положення Інструкції не розповсюджуються на відносини, що виникли за договором відступлення прав.

Згідно із ст. 40 Закону України «Про банки і банківську діяльність» правління (рада директорів) банку є виконавчим органом банку, здійснює управління поточною діяльністю банку, формування фондів, необхідних для статутної діяльності банку, та несе відповідальність за ефективність його роботи згідно з принципами та порядком, встановленими статутом банку, рішеннями загальних зборів учасників і спостережної ради банку. Правління (рада директорів) банку діє на підставі положення, що затверджується загальними зборами учасників чи спостережною радою банку. Голова правління (ради директорів) банку керує роботою виконавчого органу та має право представляти банк без доручення.

Статтею 42 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що керівниками банку є голова, його заступники та члени ради банку, голова, його заступники та члени правління (ради директорів), головний бухгалтер, його заступник, керівники відокремлених структурних підрозділів банку. Голова правління (ради директорів) та головний бухгалтер заступають на посаду після надання письмової згоди на це Національним банком України.

Позивач за первісним позовом зазначає, що в.о. голови правління „Інтерконтинентбанк” - Сокур О. П. не мав повноважень для укладання правочину, так як не був погоджений Національним банком України, посилаючись при цьому на ст. 42 Закону України „Про банки і банківську діяльність”.

Проте, вказана стаття визначає вступ на посаду саме голови правління, а не виконуючого обов’язки. У цьому випадку необхідно визначити чи мав в.о. голови правління, як представник юридичної особи, повноваження для укладання угоди.

Відповідно до ст. 237 ЦК України представництво виникає на підставі акта органа юридичної особи.

В.о. голови правління Сокур О.П. діяв на підставі Статуту, а також Протоколу засідання Спостережної ради АКБ „Інтерконтинентбанк” від 07.09.2005 року, які відповідно до ст. 87, 88 ЦК України є актами.

Згідно з п. 11.7.2. Статуту банку на засіданні Спостережної ради АКБ „Інтерконтинентбанк” Сокура О. П. було призначено виконуючим обов’язки голови правління банку з 07.09.2005 року.

Пунктом 9.1. Роз’яснень Вищого арбітражного суду України №02-5/111 від 12.03.1999 р., затверджених Постановою Пленуму Вищого арбітражного суду України від 29.02.2000р., визначено, що особа, призначена уповноваженим органом виконуючим обов’язки керівника підприємства, під час укладання угод діє у межах своєї компетенції без довіреності.

Рішення про відступлення прав вимоги було прийнято повноважними органами управління АКБ „Інтерконтинентбанк”, що підтверджується Протоколом засідання Спостережної ради АКБ „Інтерконтинентбанк” від 07.09.2005 яким оформлено рішення про здійснення заходів щодо стабілізації фінансового стану Банку та укладання угоди про відступлення прав вимоги на суму не менш 25 000 000 грн. 00 коп., а також доручено Правлінню банку укласти відповідні угоди.

Також 09.09.2005 року на засіданні Правління АКБ „Інтерконтинентбанк” було вирішено укласти угоди про відступлення прав вимоги на суму не менш 25 000 000 грн., що підтверджується відповідним Протоколом Правління.

Оскільки, матеріалами справи документально підтверджується, що в. о. голови правління Сокур О.П., як представник банку мав необхідний обсяг повноважень для укладення спірного договору відступлення прав, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог АКБ «Інтерконтинентбанк» про визнання недійсним Договору про відступлення права вимоги від 09.09.2005  за № 09-1/4-045.

Відповідно до ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

При цьому, гроші, а також цінні папери на пред’явника не можуть бути витребувані від добросовісного набувача (ст. 389 ЦК України).

Документами, наявними у справі підтверджується, що майнові права за оспорюваним договором відступлення права вимоги та кредитним договором були набуті ТОВ КБ «Володимирський» у АКБ „Інтерконтинентбанк”, який мав право їх відчужувати, і які не вибували з його володіння. Таким чином, ТОВ КБ «Володимирський» не є добросовісним набувачем прав за договором про відступлення права вимоги від 09-1/4-045 та Кредитним договором №160403-130 від 16.04.2003 року, з огляду нащо, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом щодо визнання добросовісним набувачем прав ТОВ КБ «Володимирський» за договором про відступлення права вимоги від 09-1/4-045 та Кредитним договором №160403-130 від 16.04.2003 року.

Крім того, визнання особи добросовісним набувачем по своїй суті є питанням факту, а не права. Факти встановлюються господарськими судами при розгляді справи і відображаються у мотивувальній частині прийнятого судом рішення.

Щодо вимог ТОВ КБ «Володимирський», викладених у зустрічному позові стосовно визнання власником майнових прав за договором про відступлення права вимоги від 09-1/4-045 та Кредитним договором №160403-130 від 16.04.2003 року, суд вбачає підстави для задоволення його з наступних підстав.

Відповідно до ст. 190 Цивільного кодексу України (надалі – ЦК України) майном, як особливим об’єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов’язки, майнові права є неспоживчою річчю і визнаються речовими правами.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави № 71 «Позика. Кредит. Банківський Вклад» ЦК України.

Кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Позичальник зобов’язаний повернути Кредитодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Таким чином, право вимоги кредитора за будь-яким кредитним договором є по своїй суті майновим правом, яке за діючим законодавством України може бути передане (відчужене) іншій особі.

Згідно п. 1.2. вказаного вище договору відступлення права вимоги до прав вимоги, що відступаються за цим договором належать всі права, які має первісний кредитор (Відповідач) за кредитним договором.

Ст.144 Господарського кодексу України передбачено, що майнові права та обов'язки суб'єкта господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать; з актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у випадках, передбачених законом; внаслідок створення та придбання майна з підстав, не заборонених законом; внаслідок заподіяння шкоди іншій особі, придбання або збереження майна за рахунок іншої особи без достатніх підстав; внаслідок порушення вимог закону при здійсненні господарської діяльності; з інших обставин, з якими закон пов'язує виникнення майнових прав та обов'язків суб'єктів господарювання.

Право приватної власності набувається у порядку, який визначено законодавством України, є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 147 ГК України майнові права суб'єктів господарювання захищаються законом.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, що передбачено  ст. 386 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином суд дійшов висновку про задоволення зустрічного позову в частині визнання за Позивачем за зустрічним позовом права власності на всі майнові права за Кредитним договором №160403-130 від 16.04.2003 року, укладеним між АКБ „Інтерконтинентбанк” та ТОВ „Київський холодокомбінат”.

З урахуванням встановлених судом обставин, а також з врахуванням підстав відмови у задоволенні первісного позову суд дійшов висновку про те, що зустрічний позов в частині визнання ТОВ КБ «Володимирський» добросовісним набувачем майнових прав за договором про відступлення права вимоги – задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні первісного позову акціонерного комерційного банку «Інтерконтинентбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю комерційного банку «Володимирський» про визнання недійсним договору про відступлення прав - відмовити.

2. Визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю  комерційним банком «Володимирський» ( 40030, м. Суми, пл.Незалежності,10, ) право власності на майнові права за Кредитним договором № 160403-130 від 16.04.2003 року, укладеним між АКБ «Інтерконтинентбанк» та ТОВ «Київський холодокомбінат».

3. В іншій частині зустрічних позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю комерційний банк «Володимирський» - відмовити.