ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

15.02.2007
Справа №2-19/16563-2006А

За позовом – Суб’єкта підприємницької діяльності Громова Сергія Борисовича (російською мовою Громова Сергея Борисовича), м.Євпаторія АР Крим

До відповідача – Головне управління у справах захисту прав споживачів в Автономній Республіці Крим, м.Сімферополь АР Крим

3-я особа – Редакція газети «Визит в каждый дом», м.Євпаторія АР Крим

Про скасування постанови

Суддя Мокрушин В.І.

Секретар Сидельова І.І.

П Р Е Д С Т А В Н И К И :

Від позивача – Кириченко О.А., представник, довіреність № б/н від 20.11.2006 року

Від відповідача  – Мустафаєва Е.Т., представник, довіреність № 94 від 22.01.2007 року; Файнгольд С.А., представник, довіреність № 24 від 12.01.2007 року

Від третьої особи – Кириченко О.А., представник, довіреність № б/н від 20.11.2006 року

Суть спору:

Позивач звернувся до Господарського суду Автономної Республіки Крим із позовом про визнання нечинним та скасування постанови Головного управління у справах захисту прав споживачів в Автономній Республіці Крим № 1416-р від 01.08.2006 року. Позовні вимоги мотивовані тим, що до нього застосовані штрафні санкції як до розповсюджувача або виробника реклами, й той час як він є видавцем газети, а тому застосування до нього штрафних санкцій не відповідає вимогам діючого законодавства.

Відповідач надав заперечення на адміністративний позов, просив у задоволенні позову відмовити.

Редакція газети «Визит в каждый дом» надала пояснення, відповідно до яких вважає неправомірним застосування до позивача санкцій.

Справа слухалася у відповідності до положень Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями).

Представникі сторін відмовилися від послуг перекладача.

Відповідно до ст.9, 10 Конституції України, ст.9 Європейської хартії регіональних мов (ратифікована Законом України від 15.05.2003 року № 802), ст.3 Декларації прав національностей України (від 01.11.1991 року № 1771), ст.10 Закону України «Про судоустрій» (від 07.02.2002 року № 3018), ст.18 Закону України «Про мови» (від 28.10.1989 року № 8312), ст.10, 12 Конституції Автономної Республіки Крим (Закон України від 23.12.1998 року № 350), ст.15 Кодексу адміністративного судочинства України та клопотанням представників сторін вони давали пояснення по справі на російській мові.

Відповідно до ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями), п.2-1 Прикінцевих положень  Кодексу адміністративного судочинства України фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася.

Відповідно до ст.130 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями) перед початком слухання справи представникам сторін була вручена пам’ятка про права та обов’язки сторін.

Розглянув матеріали справи,  суд –

В С Т А Н О В И В :

Громов Сергій Борисович (російською мовою Громов Сергей Борисович) зареєстрований у якості суб’єкта підприємницької діяльності виконавчим комітетом Євпаторійської міської ради Автономної Республіки Крим 05.02.1996 року, про що видано свідоцтво про державну реєстрацію (а.с.6).

Згідно із ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Відповідно до п.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача – орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії..

Відповідач надав відзив на позов, просив у задоволенні позову відмовити.

10.05.2006 року Головним управлінням у справах захисту прав споживачів в Автономній Республіці Крим на підставі розпорядження на перевірку № 00004033 від 10.05.2006 року (а.с.54) проведена перевірка дотримання законодавства про захист прав споживачів позивачем, про що складений протокол № 30 (а.с.7-8).

У протоколі відповідачем зафіксовані наступні порушення: у де-яких оголошеннях безкоштовної газети «Визит в каждый дом» відсутній номер ліцензії, дата ії видачі, відсутній термін дії знижок та інше.

Повідомленням від 24.07.2006 року № 920 відповідач просив надати йому копії договорів на розповсюдження реклами відповідно до зафіксованих у протоколі № 920 від 24.07.2006 року порушень Закону України «Про рекламу» (а.с.9).

Факт отримання повідомлення від 24.07.2006 року № 920 підтверджується листом позивача на адресу відповідача № б/н від 01.08.2006 року (а.с.10).

На підставі матеріалів перевірки Головне управління у справах захисту прав споживачів в Автономній Республіці Крим винесено рішення № 1416-Р від 01.08.2006 року про застосування до позивача штрафу у розмірі 1700 грн. (а.с.11).

Вказане рішення винесено на підставі п.6 ст.27 Закону України «Про рекламу» (від 03.07.1996 року № 270/96-ВР) за ненадання Головному управлінню у справах захисту прав споживачів в Автономній Республіці Крим інформації про вартість реклами та вартості розповсюдження реклами.

Відповідно до п.6 ст.27 Закону України «Про рекламу» (від 03.07.1996 року № 270/96-ВР) за неподання або подання завідомо недостовірної інформації щодо вартості розповсюдженої реклами та/або виготовлення реклами та/або вартості розповсюдження реклами спеціально  уповноваженому центральному органу виконавчої  влади  у  сфері  захисту  прав споживачів  та  його територіальним органам, необхідної для здійснення ними передбачених цим Законом  повноважень, на рекламодавців, виробників реклами та розповсюджувачів реклами накладається  штраф у розмірі 100 неоподатковуваних  мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 року № 693 (із змінами та доповненнями) штрафи відповідно до статті 27 Закону України «Про рекламу» накладаються у розмірі сто неоподатковуваних мінімумів доходів   громадян – на рекламодавців, виробників і розповсюджувачів реклами за неподання або подання свідомо неправдивої інформації щодо вартості розповсюдженої реклами, її виготовлення та/або розповсюдження.

Відповідно до п.4 ст.8 Закону України «Про рекламу» (від 03.07.1996 року № 270/96-ВР) реклама видів діяльності, які відповідно до законодавства потребують спеціального дозволу, ліцензії, повинна містити посилання на номер спеціального дозволу, ліцензії, дату їх видачі та найменування органу, який видав спеціальний дозвіл, ліцензію.

Відповідно до п.5 ст.8 Закону України «Про рекламу» (від 03.07.1996 року № 270/96-ВР) реклама про зниження цін на продукцію, про розпродаж повинна містити відомості про місце, дату початку і закінчення зниження цін на продукцію, розпродаж, а також про співвідношення розміру зниження до попередньої ціни реалізації товару.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про рекламу» (від 03.07.1996 року № 270/96-ВР) виробник реклами - особа, яка повністю або частково здійснює виробництво реклами. Реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару. Розповсюджувач реклами - особа, яка здійснює розповсюдження реклами.

Відповідно до п.1 ст.27 Закону України «Про рекламу» (від 03.07.1996 року № 270/96-ВР) особи, винні у порушенні законодавства про рекламу, несуть дисциплінарну, цивільно-правову,  адміністративну та кримінальну відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до п.2 ст.27 Закону України «Про рекламу» (від 03.07.1996 року № 270/96-ВР) відповідальність за порушення законодавства про рекламу несуть виробники реклами, винні у порушенні прав третіх осіб при виготовленні реклами та розповсюджувачі реклами, винні в порушенні встановленого законодавством порядку розповсюдження та розміщення реклами.

Суд враховує те, що Закон України «Про рекламу» (від 03.07.1996 року № 270/96-ВР) у даних правовідносинах необхідно враховувати з особливостями, передбаченими Законом України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» (від 16.11.1992 року № 2782-XII із змінами та доповненнями).

Відповідно до ст.30 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» (від 16.11.1992 року № 2782-XII із змінами та доповненнями) суб'єкт підприємницької діяльності, який продає, надсилає за передплатою чи іншим способом розповсюджує виданий    тираж періодичного і такого, що продовжується, видання, є розповсюджувачем продукції друкованого засобу масової інформації.

Відповідно до ст.28 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» (від 16.11.1992 року № 2782-XII із змінами та доповненнями) видавцем друкованого засобу масової інформації може виступати суб'єкт підприємницької діяльності, який  здійснює функції матеріально-технічного забезпечення видання друкованого засобу масової інформації, на підставі пред'явлення засновником (співзасновниками) свідоцтва про його державну реєстрацію і укладеного між ними договору.

Відповідно до ст.21 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» (від 16.11.1992 року № 2782-XII із змінами та доповненнями) підготовку та випуск у світ  друкованого засобу масової інформації за дорученням засновника (співзасновників) здійснює редакція або інша установа, що виконує її функції. Редакція діє на підставі свого статуту та  реалізує программу друкованого засобу масової інформації, затверджену засновником (співзасновниками). Редакція друкованого засобу масової інформації набуває статусу юридичної   особи з дня державної реєстрації, яка здійснюється відповідно до чинного законодавства України.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» (від 16.11.1992 року № 2782-XII із змінами та доповненнями) до суб'єктів діяльності друкованих засобів масової інформації належать засновник  (співзасновники)  друкованого  засобу  масової інформації, його редактор (головний редактор), редакційна колегія, редакція, трудовий  колектив редакції, журналістський колектив, журналіст, автор, видавець, розповсюджувач. Засновник (співзасновники) може об'єднувати в одній  особі редакцію, видавця, розповсюджувача. Редакція має право виступати  засновником  (співзасновником), видавцем, розповсюджувачем.

Відповідно до договору доручення від 20.01.2006 року (а.с.35) позивач по справі суб’єкт підприємницької діяльності Громов Сергій Борисович (російською мовою Громов Сергей Борисович) здійснює функції видавця друкованого засобу масової інформації.

З урахуванням системного аналізу п.6 ст.27 Закону України «Про рекламу» (від 03.07.1996 року № 270/96-ВР) та ст.7 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» (від 16.11.1992 року № 2782-XII із змінами та доповненнями) суд дійшов висновку про те, що суб’єкт підприємницької діяльності Громов Сергій Борисович (російською мовою Громов Сергей Борисович) повинен був надати відповідачу витребувану від нього інформацію, оскільки він є суб'єктом правовідносин у сфері Закону України «Про рекламу» (від 03.07.1996 року № 270/96-ВР) та Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» (від 16.11.1992 року № 2782-XII із змінами та доповненнями), а якщо такої інформації в нього не було, він повинен був повідомити відповідача про неможливість надання токої інформації.

Проте, отримавши запит від відповідача суб’єкт підприємницької діяльності Громов Сергій Борисович (російською мовою Громов Сергей Борисович) не надав відповідачу ніякої інформації, а звернувся до суду зі скаргою на дії відповідача.

Оскільки відповідно до п.6 ст.27 Закону України «Про рекламу» (від 03.07.1996 року № 270/96-ВР) передбачена відповідальність саме за ненадання витребуваної інформації, суд дійшов висновку, що у відповідача було право на накладання санкцій за ненадання інформації.

З урахуванням викладеного суд у задоволенні позовних вимог відмовляє.

На підставі викладеного та керуючись ст.17,  18, 70, 76, 86, 162 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями), суд

П О С Т А Н О В И В :

·          У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Мокрушин В.І.