ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2007 р.
Справа № А-17/27

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Неверовської Л.М., при секретарі судового засідання  Нестеренко А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом:
Державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську, м. Івано-Франківськ, вул. Незалежності, 20.

до відповідача:
Приватного підприємства "Альфа-Захід", м. Івано-Франківськ, вул. Республіканська, 15, кв. 29.

про
припинення  юридичної особи

за участю представників:

від позивача:
Федьків В.Б. - державний податковий інспектор юридичного відділу, (довіреність №43355/10-039  від 29.11.2005 року).

від відповідача:
представники не з"явилися.

встановив: заявлений позов про припинення  юридичної особи.

Позивач  підтримав заявлені вимоги про припинення  юридичної особи. Позовні вимоги мотивовані тим, що  відповідач відповідно до вимог чинного законодавства подає декларації, однак з 2004 року такі декларації подаються з прочерками, тобто вони засвідчують відсутність здійснення   господарської діяльності. Нездійснення господарської діяльності, на думку позивача, суперечить Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" та установчим документам підприємства і є підставою для застосування адміністративно-господарської санкції встановленої ст.247 ГК України - припинення юридичної особи, оскільки підприємство створено з метою отримання прибутку, а прибуток можна отримувати шляхом ведення діяльності, яка визначена статутом .

Відповідач в судове засідання не з’явився, відзиву на позов не подав, однак дана обставина не перешкоджає вирішенню спору і згідно із ст.128 КАС України, справу може бути розглянуто за наявними у ній доказами.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши представника позивача, суд встановив,  що привате підприємство "Альфа-Захід", м. Івано-Франківськ, вул. Республіканська, 15, кв. 29 – зареєстроване Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської Ради 03.06.2003 року,  як суб’єкт господарювання.

Згідно з  частиною  першою  ст.  216  Господарського  кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і  в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218  Господарського  кодексу України  підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Статтею 238 Господарського кодексу України передбачено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків. Види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Адміністративно-господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами.

Згідно зі ст. 239 Господарського кодексу України до таких санкцій, зокрема, віднесено скасування державної реєстрації та ліквідація суб’єкта господарювання.

Частиною1 ст. 247 Господарського кодексу України передбачено, що у разі здійснення суб'єктом господарювання діяльності, що суперечить закону чи установчим документам, до нього може бути застосовано адміністративно-господарську санкцію у вигляді скасування державної реєстрації цього суб'єкта та його ліквідації. Скасування державної реєстрації суб'єкта господарювання провадиться за рішенням суду, що є підставою для ліквідації даного суб'єкта господарювання відповідно до статті 59 цього Кодексу.

Наведена норма  ст.247 ГК України узгоджується з нормами ст.43 та ст.57 ГК України. Згідно з ст.43 ГК підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом. Особливості здійснення окремих видів підприємництва встановлюються законодавчими актами. Перелік видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, а також перелік видів діяльності, підприємництво в яких забороняється, встановлюються виключно законом.

Відповідно до ст.ст.55, 57 ГК України предмет діяльності суб"єкта господарювання має бути визначений у статуті, оскільки   юридична   особа  має   правоздатність відповідно до встановлених статутом (положенням) цілей її діяльності, здійснює  господарську  діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), а отже може здійснювати тільки ті види господарської діяльності, яка передбачена установчими документами.

Чинним законодавством не встановлено відповідальності суб"єктів господарювання за нездійснення господарської діяльності протягом певного періоду, а утотожнення позивачем нездійснення господарської діяльності з "діяльністю, що суперечить   закону чи установчим документам" в розумінні ст.247 ГК України є помилковим.

Виходячи з системного аналізу вищенаведених норм Господарського кодексу України, суд дійшов висновку про те, що нездійснення господарської діяльності відповідачем не є порушенням встановленим ч.1 ст.247 ГК України, а отже підстави для застосування адміністративно-господарської санкції відсутні.

З огляду на викладене, позов про припинення юридичної особи відповідача  задоволенню не підлягає.

На підставі ст.124 Конституції України, керуючись,  ст. 9 Закону України „Про систему оподаткування», п.2 ст. 38, ч. 1 ст. 216, ст. 218, ч. 1 ст. 238, ч. 1 ст. 247 Господарського кодексу України, Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців», ст.ст. 49,158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

у позові відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. Заява  про  апеляційне  оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її складення у повному обсязі відповідно до статті 160  Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                          Неверовська Л.М.

Постанова виготовлена в повному обсязі та підписана   27.02.2007 р.

Документ виготовлено в системі Діловодство

Виконавець Боднарчук М.Б..