ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД _________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"03" квітня 2007 р.

Справа № 8/284/06

м. Одеса

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді Мишкіної
М.А.

суддів Сидоренко М.В.

Таценко Н.Б.

при секретарі судового засідання
Скуділо О.В.

за участю представників сторін:

від позивачів:

ПП
ОСОБА_1 -не з'явився;

СПД
ОСОБА_2 -не з'явився;

від відповідача: Ничипорчук
А.Г. -по довіреності;

від 3-х осіб:

ТОВ фірма "Нива-Юг" - не
з'явився;

Виконавчий комітет Миколаївської
міської ради -не з'явився

розглянув у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Миколаївської міської ради

на постанову
господарського суду Миколаївської області від 11.01.2007р.

у справі
№ 8/284/06

за  позовом Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1,
Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2

до Миколаївської міської ради;

3-тя особа на стороні відповідача, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет спору ТОВ фірма
"Нива-Юг";

3-тя особа на стороні відповідача, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет спору

Виконавчий
комітет Миколаївської міської ради

про
визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення
НОМЕР_1, залишення в силі рішення НОМЕР_2.

У серпні 2006 р. СПД ОСОБА_1 та СПД
ОСОБА_2 звернулись до господарського суду Миколаївської області з адміністративним
позовом до Миколаївської міської ради про визнання протиправними дій
Миколаївської міської ради щодо скасування рішення Виконавчого комітету
Миколаївської міської ради про затвердження акта державної технічної комісії
про введення в експлуатацію магазину АДРЕСА_1 НОМЕР_3; визнання протиправним та
скасування рішення Миколаївської міської ради НОМЕР_4 в частині скасування
рішення Виконкому Миколаївської міської ради про затвердження акта державної
технічної комісії про введення в експлуатацію магазину АДРЕСА_1 НОМЕР_3;
залишення в силі рішення Виконкому Миколаївської міської ради НОМЕР_2. В
обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на перевищення відповідачем
наданих йому повноважень при прийняті оскаржуваного рішення, ст.ст.19, 55
Конституції України, ст.ст.26, 31, 59 Закону України „Про місцеве
самоврядування в Україні”.

02.11.2006р. представником
Миколаївської міської ради надано клопотання про залучення до участі у справі в
якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні
відповідача ТОВ фірму „Нива-Юг”.

Ухвалою суду від 06.11.2006р.
вказане клопотання задоволено, згідно зі ст.53 КАС України залучено до участі у
справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача ТОВ фірму „Нива-Юг”.

Постановою господарського суду
Миколаївської області від 11.01.2007р. (суддя -О.Г. Смородинова) позов
задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення Миколаївської
міськради НОМЕР_4 в частині скасування рішення Виконкому Миколаївської
міськради НОМЕР_2.; визнані протиправними дії Миколаївської міської ради щодо
скасування рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради про
затвердження акту державної технічної комісії про введення в експлуатацію
магазину АДРЕСА_1 НОМЕР_3. У вимозі позивачів щодо залишення в силі рішення
Виконкому Миколаївської міської ради НОМЕР_2. відмовлено, оскільки після
скасування судом спірного акту вона задовольняється автоматично.

Судове рішення мотивоване
відсутністю в оскаржуваному рішенні НОМЕР_1 вказівок на правові підстави
скасування рішення Виконкому Миколаївської міської ради НОМЕР_2., що визначені
п.п.15 п.1 ст.26 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні”;
відсутністю підстав для висновку, що скасоване рішення Виконкому не відповідає
вимогам Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів,
затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2004р. №1243;
відсутністю у справі доказів встановлення факту невідповідності рішення
Виконкому від 29.06.2004р. вимогам Конституції України, законів України та
інших актів законодавства, наявність чого є необхідною умовою використання
Радою повноважень щодо скасування рішень її Виконкому з огляду на приписи
п.п.15 п.1 ст.26 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні”, ст.19
Конституції України. Суд дійшов висновку про грубе порушення відповідачем при
прийнятті спірного рішення прав та законних інтересів позивачів.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції від 11.01.2007р., Миколаївська міська рада (надалі - Рада)
звернулася до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою,
в якій просить скасувати постанову господарського суду як винесену без
урахування дійсних обставин справи, з порушенням норм матеріального і
процесуального права, та прийняти нову, якою відмовити позивачам у задоволенні
заявлених позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог
скаржник посилається на порушення судом ч.3 ст.2, ст.86 КАС України, оскільки
суд не оцінив всебічно, повно та об'єктивно як доказ рішення господарського
суду Миколаївської області №9/506 від 21.02.2005р., в той час як цим рішенням
встановлено самовільну побудову магазину з чисельними порушеннями законодавства
і відсутність власників побудованого об'єкту; ч.1 ст.72 КАС України, стосовно
звільнення від доказування обставин, що вже встановлені судовим рішенням в
господарській справі; ст.104, п.1 ч.1 ст.161 КАС України, оскільки судом не
встановлено чи мало місце порушення прав та законних інтересів позивачів та не
підтверджено ці обставини належними доказами, оскільки позивачі на день подання
позову не є власниками самовільно побудованого магазину; ч.1 ст.216 Цивільного
кодексу України щодо нестворення
юридичних наслідків недійсним правочином, оскільки не враховано, що Акт
державної комісії про введення в експлуатацію магазину від 04.06.2004р. був
складений на підставі технічного паспорту, який, в свою чергу, складений
Миколаївським МБТІ на підставі недійсного за рішенням господарського суду
№9/506 від 21.02.2005р. договору спільної власності.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції суд за власною ініціативою залучив до участі у справі у якості
третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача
Виконавчий комітет Миколаївської міської ради згідно зі ст.53 КАС України.

03.04.2007р. до суду апеляційної
інстанції надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника
Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, яке задоволено судом.

Представники позивачів та ТОВ
„Нива-Юг” у засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, заперечення на
апеляційну скаргу не надали, незважаючи на належне повідомлення про час і місце
засідань суду.

Перевіривши матеріали справи,
дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального
та процесуального права, заслухавши представника Миколаївської міської ради,
судова колегія дійшла  висновку про
відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що 04.06.2004р. за заявою ПП ОСОБА_1, ПП ОСОБА_2 та ТОВ фірми
„Нива-Юг” Державною технічною комісією згідно доручення заступника міського
голови -головного архітектора м. Миколаєва Старушка О.В. оглянута підготовлена
до здачі будівля магазину АДРЕСА_1, площею 178,8 кв.м. та вирішено прийняти
магазин в експлуатацію (а.с.45, 46, 56).

Рішенням Виконавчого комітету
Миколаївської міської ради (надалі - Виконком) НОМЕР_2. „Про затвердження акта
державної технічної комісії про введення в експлуатацію магазину АДРЕСА_1”
затверджено Акт державної технічної комісії від 04.06.2004р. про введення в
експлуатацію магазину АДРЕСА_1 та доручено Миколаївському МБТІ внести зміни до
технічної документації будівлі за вказаною адресою (а.с.8).

Рішенням господарського суду
Миколаївської області від 21.02.2005р. по справі №9/506, що набрало законної
сили, відмовлено у задоволенні позову ПП ОСОБА_1 та ПП ОСОБА_2(надалі
-позивачі, Підприємці) до ТОВ „Нива-Південь” та ПП ОСОБА_3 про визнання права
власності на будівлю АДРЕСА_1 у м. Миколаєві в розмірі 49% частки за кожним,
задоволено зустрічний позов ТОВ „Нива-Південь” (надалі -третя особа,
Товариство), визнано недійсним договір про спільну власність від 16.03.2004р.,
укладений між третьою особою та позивачами (а.с.58-62).

28.10.2005р. Виконком прийняв
рішення НОМЕР_5 за результатами розгляду звернення Товариства та рішення
господарського суду Миколаївської області від 21.02.2005р. №9/506 про
скасування рішення Виконкому НОМЕР_2 (а.с.119).

18.04.2006р. Товариство звернулось
до міського голови листом НОМЕР_6 (а.с.47) з проханням розглянути на сесії
Миколаївської міської ради (надалі -Рада, відповідач) питання щодо скасування
рішень міськвиконкому НОМЕР_5 від 28.10.2005р. та НОМЕР_2. та скасування Акту
державної технічної комісії про введення в експлуатацію магазину від 24.02.2002р.

Миколаївська міська рада
14.07.2006р. прийняла рішення НОМЕР_1 „Про скасування рішень Виконкому міської
ради відНОМЕР_2 та від 28.10.2005р. НОМЕР_5”, яким за результатами розгляду
звернення Товариства від 18.04.2006р.НОМЕР_6 та рішення господарського суду від
21.02.2005р. у справі №9/506, на підставі п.15 ч.1 ст.26. п.9 ст.59 Закону
України „Про місцеве самоврядування в Україні” скасувала рішення Виконкому ради
НОМЕР_3 та рішення Виконкому від 28.10.2005р. НОМЕР_5.

Вважаючи ці дії та відповідне
рішення Ради протиправними, позивачі звернулись до господарського суду
Миколаївської області з адміністративним позовом, посилаючись на порушення
своїх прав як сторони публічно-правових відносин, що виникли у зв'язку з
складанням та затвердженням Акту державної технічної комісії про введення в
експлуатацію магазину АДРЕСА_1, який частково задоволений місцевим
господарським судом з підстав, наведених в описовій частині даної ухвали.

При цьому, висновок суду стосовно
протиправності рішення Ради НОМЕР_1 в частині скасування рішення Виконкому
НОМЕР_2. і, як наслідок, його скасування є обґрунтованим, відповідає обставинам
справи і нормам чинного законодавства виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України
у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на
підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження
надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного
балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів
особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням
права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Згідно ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

П.15 ч.1 ст.26 Закону України „Про
місцеве самоврядування в Україні” визначено, що
виключно на пленарних засіданнях міської ради розглядаються питання про
скасування актів виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції чи
законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради,
прийнятим у межах її повноважень.

Отже цією нормою закону встановлені
підстави для скасування Радою актів її виконавчого органу та спосіб, у
який таке питання розглядається (на пленарному засіданні Ради).

В свою чергу, ч.ч.1, 2 ст. 59
Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” встановлюють, що Рада в
межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень; рішення
Ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю
депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Ч.9 ст.59 цього Закону виокремлює,
які саме рішення виконавчого комітету Ради можуть бути скасовані останньою: це
рішення виконавчого комітету з питань, віднесених до власної компетенції
виконавчих органів Ради.

Інші рішення виконавчих органів
Ради, що прийняті з питань, віднесених до делегованих повноважень у тій
чи іншій сфері, відповідно до ч.10 ст.59 Закону України „Про місцеве
самоврядування в Україні” як акти органів місцевого самоврядування, що не
відповідають Конституції або законам України, визнаються незаконними в судовому
порядку.

За змістом наведених норм та з
врахуванням положень, ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.20 ч.2 Господарського кодексу
України, ст.104 Кодексу адміністративного судочинства України ініціювати спір
на предмет визнання незаконним та скасування акту органу місцевого
самоврядування, у т.ч. й рішення виконавчого органу міської ради з питання, що
віднесено до делегованих повноважень цього виконавчого органу, може особа, яка
вважає що виданням такого акту порушуються її права або охоронювані законом
інтереси.

Відповідно до п.п.1 п. „б” ч.1
ст.31 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у порядку, встановленому
законодавством, віднесено до відання виконавчого органу міської ради як
делеговане повноваження.

Зі змісту оскаржуваного рішення
НОМЕР_1 вбачається, що відповідач скасував рішення Виконкому, прийняте з
питання прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту відповідно до
п.п.1 п. „б” ч.1 ст.31 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні”,
тобто на виконання делегованих повноважень.

Виходячи з вищенаведеного, а саме
положень ч.ч.9, 10 ст.59 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні”,
скасувавши рішення Виконкому НОМЕР_2., Рада вийшла за межі наданих їй законом
повноважень, оскільки вирішила питання скасування рішення Виконкому НОМЕР_2. за
зверненням ТОВ фірми „Нива-Юг”, в той час, як законом встановлений судовий
порядок скасування такого акту.

Правильним є висновок суду першої
інстанції відносно позиції скаржника щодо відсутності у Ради обов'язку
встановлювати факт невідповідності акту її виконавчого органу Конституції
України, законам України або іншим актам законодавства у випадку скасування
такого акту: адже такий обов'язок прямо витікає з приписів ч.2 ст.19
Конституції України, п.п.15 ч.1 ст.26 Закону України „Про місцеве
самоврядування в Україні”.

Матеріали щодо розгляду та
погодження проекту рішення НОМЕР_1 (протокол №4 засідання постійної комісії з
питань житлово-комунального господарства від 06.07.2006р.) свідчать, що
компетентним органом Ради не було встановлено факту невідповідності рішення
Виконкому Конституції України, законам України або іншим законодавчим актам.
Навпаки, постійна комісія заперечувала проти скасування рішення
ВиконкомуНОМЕР_2(а.с.139).

Місцевий господарський суд цілком
обґрунтовано звернув увагу на ту обставину, що наявні у справі докази, зокрема,
витяг зі стенограми 3-ої сесії Миколаївської міської ради V скликання, не
підтверджують обговорення депутатами Миколаївської міської ради наявності
правових підстав скасування рішення Виконкому НОМЕР_2., що є підставою для
висновку про недотримання відповідачем положень ч.2 ст.59 Закону України „Про
місцеве самоврядування в Україні” в частині прийняття оскаржуваного рішення
після обговорення депутатами.

Відсутність в рішенні Ради НОМЕР_1
вказівок на невідповідність рішення Виконкому НОМЕР_2. Конституції України або
законам України позбавляє оскаржуване рішення суб'єкта владних повноважень
ознак законності, оскільки останній відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України
повинен діяти лише на підставах, що передбачені Законом України „Про місцеве
самоврядування в Україні”, а саме -згідно з п.п.15 ч.1 ст.26 цього Закону в
даному випадку.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС
України  в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень
обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд першої інстанції правильно не
прийняв до уваги посилання Ради на невідповідність скасованого рішення
Виконкому вимогам Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2004р.
№1243, оскільки рішення Виконкому повинно відповідати чинному на час його
видання законодавству, а вказаний порядок вступив в дію після прийняття рішення
Виконкому.

Таким чином, приймаючи оскаржуване
рішення НОМЕР_1, Миколаївська міська рада діяла з перевищенням наданих їй
повноважень, з порушенням способу та без дотримання вимог, встановлених
Конституцією України та Законом України „Про місцеве самоврядування в Україні”,
тому визнання цього рішення протиправним і його скасування судом є законним і
обґрунтованим результатом вирішення даного адміністративного спору (в частині
скасування Радою рішення Виконкому НОМЕР_2.).

Колегія суддів вважає за необхідне
зазначити, що вимога позивачів визнати протиправними дії відповідача щодо
скасування рішення Виконкому не конкретизована шляхом визначення, які саме дії
Ради як суб'єкта владних повноважень є протиправними, тому є тотожною за
змістом вимозі про визнання протиправним рішення Ради НОМЕР_1,

Задовольнивши позовні вимоги про
визнання протиправним і скасування рішення Миколаївської міської ради НОМЕР_1,
господарський суд Миколаївської області прийняв постанову, яка вичерпно
гарантує захист прав позивачів від порушень з боку суб'єкта владних
повноважень, і вирішив даний адміністративний спір по суті у повному обсязі.

З цих підстав та з врахуванням
доводів, викладених в мотивувальній частині оскаржуваної постанови, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову в
частині залишення в силі рішення Виконкому НОМЕР_2.

За цих обставин, визнання
протиправними дій Ради щодо скасування рішення Виконкому НОМЕР_3 як самостійний
висновок по суті вимог підлягає виключенню з резолютивної частини оскаржуваної
судової постанови від 11.01.2007р.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС
України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за
межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного
провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до
неправильного вирішення справи.

Посилання скаржника на рішення
господарського суду Миколаївської області від 21.02.2005р. по справі №9/506 як
на підставу прийняття оскаржуваного рішення Ради позбавлено правового підґрунтя
і суперечить ч.2 ст.19 Конституції України, ст.ст.26, 59 Закону України „Про
місцеве самоврядування в Україні”. Встановлений господарським судом при
розгляді справи №9/506 факт самовільної побудови магазину АДРЕСА_1 у м.
Миколаєві не тягне правовий наслідок у вигляді скасування рішення Виконкому про
затвердження Акту державної технічної комісії про введення в експлуатацію
магазину; правові наслідки самочинного будівництва визначені ст.376 ЦК
України і не передбачають можливості скасування органом місцевого
самоврядування рішення про затвердження акту прийняття об'єкта в експлуатацію.

Визнання судом недійсним договору
про спільну власність на магазин відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України тягне скасування
усіх юридичних наслідків, які мали настати або настали відповідно до умов цього
договору, зокрема, розподіл часток власності на майно між сторонами цього
договору і набуття права власності на його підставі.

Втім, недійсність договору про
спільну власність, укладеного між позивачами та Товариством „Нива-Юг”, не
спростовує факт будівництва магазину та його реального існування як
побудованого об'єкту.

Посилаючись на необ'єктивне,
неповне з'ясування судом першої інстанції всіх обставин справи, неврахування
рішення суду №9/506 при розгляді даної справи, існування введеного в
експлуатацію самочинно побудованого з чисельними порушеннями будівельних норм
об'єкту, скаржник не враховує, що усі заходи щодо приведення у правову
відповідність рішень виконавчого органу повинні вживатись Радою в межах, на
підставі та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. За
відсутності правових підстав для застосування повноваження міської ради
скасувати рішення її виконавчого органу про затвердження Акту від 04.06.2004р.
усунення невизначеності правового статусу самочинно побудованого об'єкту має
здійснюватись відповідно до положень цивільного законодавства, а саме, в
порядку ч.ч.4-7 ст.376 ЦК України.

Не є обґрунтованими також і доводи
скаржника стосовно відсутності порушення прав та законних інтересів позивачів
оскаржуваним рішенням Ради враховуючи відсутність законних власників
самочинного будівництва у зв'язку з прийняттям рішення по справі №9/506. Адже
визнання недійсним судом договору про спільну власність і відхилення вимог
Підприємців про визнання за ними права власності відбулося саме у зв'язку з
невідповідністю укладеного договору вимогам ч.2 ст.376 ЦК України, ненабуттям
позивачами права власності на самочинно збудований об'єкт. В той же час,
господарський суд Миколаївської області в рішенні від 21.02.2005р. встановив
факт здійснення позивачами самочинного будівництва магазину АДРЕСА_1, а також
зазначив, що позивачі мають право вимагати в порядку окремого позовного
провадження вирішення питання про відшкодування вартості будівельних
матеріалів.

Відповідно до ст.376 ЦК України
самочинний забудовник має певний обсяг прав, реалізація котрих може у даному
випадку бути суттєво ускладнена у зв'язку з виданням Радою оскаржуваного
рішення НОМЕР_1 про скасування рішення Виконкому НОМЕР_2. про затвердження Акту
державної технічної комісії від 04.06.2004р.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що оскаржуване позивачами рішення Миколаївської міської ради
порушує права та законні інтереси ПП ОСОБА_1 та ПП ОСОБА_2, тому останні
правомірно звернулись до суду з позовом про скасування цього акту на підставі
ст.55 Конституції України, ст.104 Кодексу адміністративного судочинства
України.

Виходячи з наведеного, доводи
скаржника щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального і
процесуального права не знайшли підтвердження в ході апеляційного розгляду
справи, тому законна і обґрунтована постанова господарського суду від
11.01.2007р. підлягає залишенню без змін з внесенням редакційних змін шляхом
виключення з резолютивної частини висновку про визнання протиправними дій
відповідача щодо скасування рішення Виконкому НОМЕР_2.

Також з резолютивної частини
постанови слід виключити повернення позивачам зайво сплачених 118грн. витрат на
ІТЗ судового процесу та 75,20грн. держмита, оскільки повернення держмита згідно
з ч.3 ст.89 КАС України відбувається виключно за клопотанням особи ухвалою
суду, а повернення витрат на ІТЗ взагалі не врегульовано нормами КАС України.

Сплачений позивачами судовий збір у
розмірі 6,80грн. підлягає відшкодуванню ПП ОСОБА_1 та ПП ОСОБА_2 з місцевого
бюджету м. Миколаєва відповідно до приписів ст.94 КАС України, у зв'язку з чим
відповідний пункт резолютивної частини постанови суду першої інстанції має бути
викладеним в належній редакції.

Керуючись ст.
ст.94, 160 ч.3, 167 ч.4, 185, 195, 196, 198, 200, 205  ч.1 п.1, 206, п. 6 розділу 7 „Прикінцеві та
перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України, колегія
суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Миколаївської
міської ради залишити без задоволення, постанову господарського суду
Миколаївської області від 11.01.2007р. по справі №8/284/06 -без змін,
виключивши з резолютивної частини постанови висновок про визнання
протиправними дій Миколаївської міської ради щодо скасування рішення Виконкому
Миколаївської міської ради НОМЕР_3, та висновок про повернення позивачам зайво
сплачених 118грн. витрат на ІТЗ та держмито у сумі 73,20грн., та виклавши
останнє речення в наступній редакції:

„Відшкодувати ПП ОСОБА_1 та ПП
ОСОБА_2 сплачене держмито у сумі 6грн.80коп. з місцевого бюджету м. Миколаєва”.

Постанова суду апеляційної
інстанції набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України з моменту
проголошення.

Право, порядок та строк касаційного
оскарження визначаються згідно зі ст. ст. 13, 211, 212 КАС України.

Постанова у повному обсязі складена
10.04.2007р.

Головуючий суддя:
Мишкіна М.А.

Судді:
Сидоренко М.В.

Таценко Н.Б.