ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.07

Справа №АС17/60-07.

За
позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до відповідачів: 1)Глухівської митниці

2) Глухівського
відділення Державного казначейства

третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні  відповідача Управління державного
казначейства України в Сумській області

про визнання нечинним рішення та стягнення
4023 грн. 24 коп.

Суддя Коваленко О.В.

Представники:

Від
позивача      ОСОБА_2

Від
відповідачів 1) Івашко В.В.

2) не з'явився

Третя
особа:        не з'явився

У
засіданні брала участь:

Секретар
судового засідання Котенко Н.М.

СУТЬ
СПОРУ: Позивач просить суд визнати протиправними рішення посадових осіб
Глухівської митниці по відмові в прийнятті Декларацій Митної Вартості за формою
ДМВ-1 від 01.12.2006 р. та від 20.12.2006 р., а також Картки відмови в
прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і
транспортних засобів через митний кордон України ІНФОРМАЦІЯ_1 нечинними,
стягнути з Державного бюджету України в особі Глухівського відділення державного
казначейства у Сумській області на свою користь 4023 грн. 24 коп., які були
раніше сплачені до Державного бюджету України внаслідок протиправних дій
посадових осіб Глухівської митниці, а також стягнути на свою користь державне
мито.

Позивач
подав в судове засідання заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить
визнати Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи
пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України
ІНФОРМАЦІЯ_1 нечинними, повернути з Державного бюджету України в особі
Глухівського відділення державного казначейства у Сумській області на свою
користь 4023 грн. 24 коп., які були раніше сплачені до Державного бюджету
України внаслідок протиправних дій посадових осіб Глухівської митниці, а також стягнути
на свою користь державне мито.

Представники
першого відповідача в письмовому відзиві проти задоволення позовних вимог
заперечував, оскільки вважає, що дії посадових осіб Глухівської митниці під час
перевірки заявленої митної вартості товарів, які імпортувались на митну
територію України позивачем, носили законний характер у відповідності до
нормативно-правових актів України, які регулюють питання контролю за базою
оподаткування, та мали на меті недопущення спроби з боку позивача незаконного
звільнення від сплати обов'язкових митних платежів до Державного бюджету
України в повному обсязі.

Другий
відповідач та представник третьої особи в судове засідання не з'явились,
письмових відзивів на позов не подали, про час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином, тому відповідно до вимог ст. 128 КАС України справа
розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши
матеріали справи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін,
суд  встановив:

28.07.2006
р. між позивачем та підприємством BELINWEST POLSKA Sp. z o.o. (Польща) було
укладено контракт №6/06 на поставку пральних порошків та засобів для миття.

Відповідно
до умов вказаного контракту підприємство BELINWEST POLSKA Sp. z o.o.
зобов'язувалось поставити позивачу пральні порошки та засоби для миття на
загальну суму 300 000 доларів США на умовах FCA-Варшава правил
“INСOTERMS-2000”.

Пунктом
6.4. Контракту Відправником по даному контракту є «PZ Cussons Polska S.A.»
(Польща).

Відповідно
до пункту №5 додатків №№13,14 від 20.11.2006 р., №15 від 06.12.2006 р. та
специфікацій №№ 13,14 від 20.11.2006 р., №15 від 06.12.2006 р. до   контракту № 6/06 від 28.07.2006 р. визначено
ціну по кожній узгодженій партії товару, а також загальна вартість товару
складає 17 107 доларів США.

Згідно
до міжнародних товарно-транспортних накладних А № 089654, А № 033519 від
28.11.2006 р. та А № 115433 від 15.12.2006 р.
підприємство PZ Cussons Polska S.A.
згідно з умовами контракту №6/06 через BELINWEST POLSKA Sp. z o.o.
поставило Приватному підприємцю ОСОБА_1 товар згідно специфікацій №№ 13, 14 від
20.11.2006 р., №15 від 06.12.2006 р. до контракту № 6/06 від 28.07.2006 р.

За
отриманий товар Приватний підприємець ОСОБА_1 у відповідності до вимог п. 3.1.
Контракту та рахунків Invoice PL/06/0016/0276, PL/06/0016/0277 від 28.11.2006
р. платіжним дорученням №18 від 19.01.2007 р. перерахувала грошові кошти
підприємству BELINWEST POLSKA Sp. z o.o.
в розмірі 16800 доларів США, а відповідно до рахунку/ Invoice
PL/06/0016/0287 від 15.12.2006 року платіжним дорученням № 19 від 24.01.2007
року перераховано грошові кошти в розмірі 9193,46 доларів США.

01.12.2006
р. та 20.12.2006 р. з метою розмитнення придбаних партій товару та визначення
його митної вартості позивач у відповідності до вимог Митного законодавства
України подав до Глухівської митниці декларації митної вартості, визначивши
митну вартість товару шляхом застосування першого методу, передбаченого ст. 266
Митного кодексу України (за ціною угоди щодо товарів, які імпортуються), і
сплатив на цій підставі до Державного бюджету обов'язкових платежів  на суму 25787 грн. 02 коп.

В
ході проведеної перевірки щодо правомірності визначення митної вартості
придбаного позивачем товару 17.03.2006 року посадовими особами митного поста
«Шостка» Глухівської митниці було зроблено запити до відділу контролю митної
вартості та номенклатури Глухівської митниці і на підставі Довідок останнього
№99, 100 від 04.12.2006 р. визначено митну вартість на поставлений товар згідно
специфікації №14 в розмірі 6869,1 доларів США, на товар, поставлений згідно
специфікації №13 у сумі 6933,15 доларі США, на товар, поставлений згідно
специфікації №15 в розмірі 6851,4 доларів США, у зв'язку з чим було видано
картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску
товарів і транспортних засобів через митний кордон України ІНФОРМАЦІЯ_1 і  зобов'язано Приватного підприємця
ОСОБА_1  надати нову декларацію митної
вартості за ціною, визначеною Глухівською митницею, з застосуванням шостого,
(резервного) методу визначення митної вартості.

В
подальшому позивач звернувся до суду з заявою про визнання протиправними дій
Глухівської митниці по відмові у прийнятті від ТОВ “Вант ЛТД” декларації митної
вартості ДМВ-1 від 17.03.2006 року, та, як наслідок цього, визнання Карток
відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і
транспортних засобів через митний кордон України ІНФОРМАЦІЯ_1 нечинними та про
повернення з Державного бюджету України в особі Глухівського відділення
державного казначейства у Сумській області на свою користь 4023 грн. 24 коп.,
які були раніше сплачені до Державного бюджету України внаслідок протиправних
дій посадових осіб Глухівської митниці.

Методи
визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну і їх черговість,
передбачені ч. 1 ст. 266 Митного кодексу України, а саме: метод оцінки за ціною
угоди щодо товарів, які імпортуються (метод І); метод оцінки за ціною угоди
щодо ідентичних товарів (метод 2); метод оцінки за ціною угоди щодо подібних
(аналогічних) товарів (метод 3); метод оцінки на основі віднімання вартості
(метод 4); метод оцінки на основі додавання вартості (метод, 5); резервний
метод (метод 6).

Відповідно
до ч.2 ст.266 Митного кодексу України визначено, що основним є метод визначення
митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції). Ч.5 ст. 266 МК України визначено, що кожний наступний
метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу. Правові критерії та умови, за яких застосовується
метод визначення митної вартості за ціною договору, визначені статтею 267 МК
України. Згідно ч.10 ст.267 МК України визначено, що використані декларантом
відомості повинні бути об'єктивними, піддаватися обчисленню та підтверджуватися
документально. Крім того, Порядком декларування митної вартості товарів, що
переміщуються через митний кордон України, затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України № 1375 від 28.08.2003 року, а саме пунктом 3, визначено, що
митна вартість товарів обчислюється відповідно до Митного кодексу України на
момент перетинання товарами митного кордону України і заявляється митному
органу з урахуванням вимог цього Порядку. Так, у ч.2 п. 6 Порядку декларування
митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України,
зазначено, що митні органи визначають митну вартість самостійно на підставі
ціни на ідентичні чи подібні (аналогічні) товари у разі відсутності підтвердних
документів або наявності обґрунтованих сумнівів щодо достовірності відомостей
стосовно заявленої митної вартості товарів. Перелік документів, які подаються
до митного органу для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість
товарів, що переміщуються через митний кордон України, зазначений у п. 14
Порядку, такий: угода (договір, контракт), на підставі якої здійснюється
поставка товарів і додатки до неї; рахунок-фактура (інвойс) і банківські
платіжні документи, якщо рахунок сплачено, або рахунок-проформу для
умовно-вартісних угод, а також інші платіжні та бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару; угода про перевезення, транспортні та страхові
документи; рахунок про сплату наданих транспортно-експедиційних послуг або
офіційно завірена керівником і головним бухгалтером підприємства калькуляція
транспортних витрат у разі, коли транспортні витрати не були включені до
рахунка-фактури; пакувальні листи; ліцензія на ввезення товарів, імпорт яких
підлягає ліцензуванню; сертифікат про походження товару, сертифікат якості,
безпеки тощо. П. 15 цього Порядку визначений перелік додаткових документів, які
можуть подаватися на вимогу митного органу у разі потреби, а саме: установчі
документи підприємства, що переміщує товари; угода з третіми особами, що
пов'язана з угодою поставки товарів, митна вартість яких визначається; рахунки
про здійснення платежів третім особам на користь продавця; рахунки про сплату
комісійних, брокерських послуг, пов'язаних з виконанням умов угоди щодо
товарів, митна вартість яких визначається; відповідна бухгалтерська
документація; ліцензійні чи авторські угоди; замовлення на поставку товарів;
каталоги специфікації, прейскуранти фірми-виробника; калькуляція
фірми-виробника на товари, митна вартість яких визначається; інші документи, що
можуть бути використані для підтвердження відомостей, заявлених у декларації
митної вартості. У відповідності до п. 18 Порядку митний орган може вимагати
подання декларації митної вартості та самостійно визначити митну вартість
товарів, послідовно застосовуючи методи, передбачені Митним кодексом України,
лише у разі, коли декларант не може документально підтвердити заявлену ним
митну вартість товарів, або коли виникають обґрунтовані сумніви щодо
достовірності поданих декларантом відомостей.

Як
вбачається з матеріалів справи, позивачем до митного органу були подані всі
необхідні документи, зазначені у п. 14 Порядку, на підставі яких можна
визначити митну вартість товару за основним методом - за ціною угоди, надання
будь-яких інших документів, передбачених п. 15 Порядку для визначення вартості
товару за ціною угоди, посадовими особами митниці не вимагалися, тобто в
порушення п. 18 Порядку декларування митної вартості товарів, що переміщуються
через митний кордон України, перший відповідач безпідставно видав позивачу
Картки  ІНФОРМАЦІЯ_1 про відмову в прийнятті
митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України, обґрунтувавши це неправомірністю
застосування позивачем першого методу визначення митної вартості товарів, які
імпортуються, та визначив вартість товару за шостим методом - резервним. Також
першим  відповідачем не доведено, в чому
саме полягали його сумніви щодо достовірності поданих декларантом відомостей,
зазначених у митних деклараціях. На час розгляду справи судом недостовірність
відомостей у поданих позивачем документах будь-яким органом не доведена, і
посадові особи декларанта за внесення недостовірних відомостей до цих
документів до відповідальності не притягалися, значить підстав для відмови у
визначенні митної вартості товару за ціною угоди немає, і вартість визначена
митним органом є незаконною.

Крім
того, про незаконність дій першого відповідача свідчить факт порушення ним
Порядку роботи відділу контролю митної вартості регіональної митниці, відділу
контролю митної вартості та номенклатури митниці при вирішенні питань визначення
митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України,
затверджений Наказом Держмитслужби України № 685 від 13.10.2003 року. Так, у
відповідності до п. 1.3. Порядку роботи посадові особи відділу повинні
здійснювати контроль за правильністю визначення митної вартості товарів згідно
з чинним законодавством, на основі поданих до митного оформлення документів.
Згідно п. 3.4. Порядку роботи визначено, що запит до підрозділу вищого рівня
готується тільки тоді, коли працівники митниці при огляді та митному оформлені
товару не можуть достовірно визначити митну вартість на основі поданих
документів, а це повністю спростовується матеріалами справи.

Враховуючи
викладене, суд дійшов висновку про те, що позивач обґрунтовано застосував
перший метод (оцінки за ціною угоди щодо товарів, які імпортуються) визначення
митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, що підтверджується
відповідними документами та наданими сторонами доказами по справі.

Відповідно
до ч.1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення. Першим відповідачем не доведено те, що
документи, надані позивачем, на підставі яких можна визначити митну вартість
товару за основним методом - за ціною угоди, є не достатніми та такими, що
викликають сумнів і дають підстави для застосування резервного методу. Отже
твердження першого відповідача повністю спростовуються матеріалами справи та
наданими позивачем доказами по справі.

У
відповідності до частин 3-5 п. 2 Рекомендацій, наданих Президією Вищого
Господарського Суду України №04-5/218 від 14.07.2005 року  визначено, що Картка відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України, заповнюється уповноваженою на це посадовою
особою митного органу за встановленою формою, має обов'язкову силу і породжує
певні правові наслідки для власників товарів, а отже, є актом державного
органу, і на підставі оформленого митним органом талона підприємство має право
на звернення до суду з позовною заявою про оскарження дій митного органу та
визнання недійсною картки відмови як акту ненормативного характеру.

У
зв'язку з тим, що картки відмови в прийнятті митної декларації, митному
оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон
України визнані нечинними, суд вбачає підстави для повернення на користь
позивача з Державного бюджету 4023 грн. 24 коп., які були раніше сплачені
внаслідок протиправних дій посадових осіб Глухівської митниці.

Оскільки
позивач відмовився від позовних вимог в частині визнання протиправними рішення
посадових осіб Глухівської митниці по відмові в прийнятті Декларацій Митної
Вартості за формою ДМВ-1 від 01.12.2006 р. та від 20.12.2006 р., провадження в
цій частині підлягає закриттю відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 157 Кодексу
адміністративного судочинства України.

Відповідно
до ст. ст. 87, 94, 98 КАС України судові витрати по справі в розмірі 3 грн. 40
коп. підлягають поверненню з державного бюджету на користь позивача.

Керуючись
ст. ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Визнати нечинними Картки відмови в
прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і
транспортних засобів через митний кордон України ІНФОРМАЦІЯ_1

3.          Стягнути з державного бюджету (р/р
0002 в УДК в Сумській області, МФО 837013, код ЗКПО 23636315, код
22090200, символ 095) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,
і/н ІНФОРМАЦІЯ_2) 4023 грн. 24 коп. обов'язкових платежів та 3 грн. 40
коп.  держмита.

4.          В іншій частині провадження у справі
АС17/60-07 закрити.

Заява
про апеляційне оскарження постанови  суду
першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.
Апеляційна скарга   на постанову суду
першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.

Суддя                                        О.В.
КОВАЛЕНКО