ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"20" березня 2007 р.                                                                            Справа  № 14/82

За позовом       Товариство з обмеженою відповідальністю “Таній”

до відповідача Відкрите акціонерне товариство “Острозьке хлібоприймальне підприємство”

про                     стягнення в сумі  27 473 грн. 00 коп.

Суддя          Марач В.В.

За участю представників: від позивача     –Костів Б.А. (дов.у справі);

від відповідача –Мартинов О.Ю. (копія довіреності у справі).

Стаття 22 ГПК України роз’яснена.

СУТЬ СПОРУ: Позивач звернувся в господарський суд з позовною заявою до ВАТ “Острозьке хлібоприймальне підприємство”, в якій просить стягнути з останнього збитки в сумі 27.473,00 грн. та  судові витрати. Свої вимоги позивач обгрунтовує наступним.

22 червня 2006 року між ТзОВ “Таній” як замовником і  ВАТ “Острозьке хлібоприймальне підприємство” як виконавцем в с. Оженин, Острозького району Рівненської області був укладений договір № 1/22 про відповідальне зберігання ріпаку, за яким виконавець зобов’язався прийняти за плату на зберігання 1000 (одну тисячу) тон Продукції –ріпаку.

Стронами було погоджено, що Виконавець повертає Замовнику Продукцію (ті ж 1000 тон ріпаку) в строки і на умовах, передбачених даним договором.

Замовник стверджує, що він виконав свої зобов’язання відповідно до вищезгаданого договору, а Виконавець недовантажив Замовникові 16 550 кг Продукції.

Відповідно до Додатку № 1 до договору № 1/22 від 22.06.2006 р., у випадку розбіжностей по кількості товару в пункті розвантаження, остаточною вважається вага, визначена в пункті розвантаження згідно актів Торгово-промислової палати.

Згідно Акту експертизи Іллічівського підприємства Одеської регіональної ТПП від 28.08.2006  р. № ИЛ-560/4, відхилення між фактичною вагою і вагою, зазначеною в документах Постачальником, становить 3750 кг.

Згідно Акту експертизи Іллічівського підприємства Одеської регіональної ТПП від 30.08.2006 р. № ИЛ-560/6, відхилення між фактичною вагою і вагою, зазначеною в документах Постачальником, становить 2250 кг.

Згідно Акту експертизи Іллічівського підприємства Одеської регіональної ТПП від 31.08.2006 р. № ИЛ-560/7, відхилення між фактичною вагою і вагою, зазначеною в документах Постачальником, становить 4850 кг.

Згідно Акту експертизи Іллічівського підприємства Одеської регіональної ТПП від 31.08.2006 р. № ИЛ-560/8, відхилення між фактичною вагою і вагою, зазначеною в документах Постачальником, становить 3450 кг.

Згідно Акту експертизи Іллічівського підприємства Одеської регіональної ТПП від 01.09.2006 р. № ИЛ-560/9, відхилення між фактичною вагою, зазначеною в документах Постачальником,  становить 2250 кг.

Отже, позивач стверджує, що разом недостача ріпаку становить 16550 кг.

Експертиза також встановила у всіх вищезазначених актах, що всі люки в хоперах були щільно закриті кришками, які зафіксовані штурвалами. Навантажувальні люки і штурвали були запломбовані непорушними ЗПУ Постачальника, відтиски яких відповідають відтискам, вказаних в залізничних накладних.

Позивач заявляє, що вини Замовника (ТзОВ “Таній”), Вантажовідправника (ВАТ “Українська транспортно-експедиційна компанія”) і Вантажоотримувача (СП ВАТ “Трансбалктермінал”) немає. В даному випадку є лише вина Виконавця (ВАТ “Острозьке хлібоприймальне підприємство”), який недовантажив у хопери 16550 кг Продукції.

Відповідно до п.4.1. Договору від 22.06.2006 р., у разі втрати Продукції Виконавець відшкодовує Замовнику заподіяні збитки в повному розмірі.

Визначаючи збитки, що заподіяв Відповідач Товариству з Обмеженою Відповідальністю “Таній”, останній керується тим, що 25.08.2006 р. між ТзОВ “Таній” (Постачальником) та ЗАТ “АТ Каргилл” (Покупцем) був укладений Договір № СУР53097 про поставку ріпаку врожаю 2006 року, відповідно до умов якого Постачальник зобов’язався поставити і передати у власність Товар, а Покупець - прийняти та оплатити його. В Договорі також визначена ціна Товару, а саме 1660 (одна тисяча шістсот шістдесят) грн. 00 коп. за 1 тону ріпаку, в тому числі ПДВ –276 грн. 67 коп.

Договір № СУР53097 від 25.08.2006 року був укладений і набрав чинності (п. 11.2. даного Договору) до того моменту, коли ТзОВ “Таній” одержувало недовантажену Продукцію від відповідача (28.08.2006 р., 29.08.2006 р., 30.08.2006 р.).

Тобто, позивач стверджує, що внаслідок недовантаження Продукції відповідачем, ТзОВ “Таній” зазнало збитків у розмірі 27473 грн. 00 коп. ( 16,550 тон х 1660,00 грн.).

Відповідач подав суду відзив на позов, в якому проти вимог позивача заперечив, пославшись при цьому на наступне.

22.06.2006 р. між сторонами було укладено договір про відповідальне зберігання ріпаку № 1/22. Відповідно до п. 3.1.5 Договору Виконавець (відповідач) зобов’язується відвантажити продукцію на вимогу Замовника (позивача) з випискою товарно-транспортних накладних, якісних посвідчень, тощо. Пунктом 3.3.6 Договору встановлено, що при зважуванні вагонів та автомашин, як порожніх так і завантажених Продукцією, Замовник зобов’язується забезпечити присутність свого представника, при цьому нести відповідальність за оформлення відповідних документів. Вага Продукції вважається остаточною за показниками ваг Виконавця.

Так, згідно із вимогою позивача щодо відвантаження йому Продукції, яка є об’єктом Договору, на підставі довіреності серії ЯКШ № 312816 від 18.08.2006 р., виданої представнику позивача Косило Богдану Петровичу, відповідач в період з 19.08.2006 р. по 27.08.2006 р. відвантажив позивачу 560905 кг ріпаку.

На підставі довіреності серії ЯКШ № 342698 від 14.09.2006 р., виданої представнику позивача Шилан Євгенії Андріївні, відповідач в період з 20.09.2006 р. по 26.09.2006 р.  відвантажив позивачу 328610 кг ріпаку.

На підставі довіреності серії ЯКШ № 342700 від 02.11.2006 р., виданої представнику позивача Шилан Євгенії Андріївні, відповідач в період з 03.11.2006 р. по 07.11.2006 р. відвантажив позивачу 33128 кг ріпаку.

При відвантаженні Продукції відповідачем, згідно із п.3.1.5 Договору було виписано товарно-транспортні накладні із зазначенням вологості та засміченості Продукції. Вказана у товарно-транспортних накладних кількість продукції була прийнята позивачем, про що свідчить підпис його представника у вказаних накладних. Будь-яких претензій щодо кількості Продукції позивач відповідачу не висував.

Таким чином, правовідносини, що виникли внаслідок виконання договірних зобов’язань припинились у зв’язку із виконанням сторонами цього Договору (ч. 1 ст. 203 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України, п. 7.1 Договору). Будь-яких договорів щодо перевезення, транспортування вантажу відповідач не укладав, а відтак не може нести відповідальність за кількість Продукції, яку не відвантажував.

На підставі вищенаведеного просить суд в позові відмовити.

Розглянувши документи і матеріали, подані учасниками процесу та зібрані судом, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з’ясувавши всі обставини, на яких грунтуються їх вимоги та заперечення, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, господарський суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

При цьому суд керувався наступним.

22 червня 2006 року між ТзОВ “Таній” і  ВАТ “Острозьке хлібоприймальне підприємство” (далі по тексту –ВАТ  “ОХП”) був укладений договір № 1/22 про відповідальне зберігання ріпаку. Відповідно до умов даного договору відповідач, як Виконавець, зобов’язався за плату прийняти на зберігання зерна ріпаку в кількості 1000 (однієї тисячі) тон, який йому передається позивачем, як Замовником. Пунктом 2.3 договору встановлено, що в підтвердження приймання продукції або її частини виконавець видає замовнику складську квитанцію або просте чи подвійне складське свідоцтво.

Як свідчать складські квитанції на зерно, які надані позивачем на вимогу суду, № 15 від 26.07.2006 р., № 33 від 07.08.2006 р., № 42 від 09.08.2006 р., № 35 від 07.08.2006 р. (а.с. 39), відповідач прийняв на зберігання від позивача 568234 кг зерна ріпаку.

Заявляючи позовні вимоги, позивач стверджує, що відповідач недовантажив у хопери при відвантаженні 16500 кг ріпаку.

Однак, обставини, викладені у позовній заяві, не підтверджуються матеріалами справи та належними доказами.

Так, позивач стверджує, що недостача ріпаку була виявлена при його відвантаженні відповідачем, а саме при завантаженні у хопери (вагони) за номерами 95645958, 95385035, 95713053, 95528709, 95339842, 95524153, 95630588, 95760666, 95679080, про що свідчать з.д. квитанції про приймання вантажу №№ 0 (а.с. 19–27).

Однак, в даних квитанціях відправником значиться ТзОВ “Українська транспортно-експедиційна компанія” та вказується, що вантаж опломбовано пломбами ТзОВ “УТЕК”.

Пунктами 3.1.4 та 3.1.5 договору № 1/22 встановлено, що відповідач зобов’язаний видати чи відвантажити продукцію, яку він зберігав, на вимогу замовника та з випискою необхідних документів.

Позивач не подав суду доказів того, що він направляв відповідачу вимогу про видачу, відвантаження чи переоформлення продукції в тому числі на ТзОВ “Українська транспортно-експедиційна компанія”.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.  Однак, всупереч наведеній нормі, позивач не довів тих обставин, на які він посилався в позовній заяві, а саме того, що недостача зерна ріпаку, який прибув в м. Іллічівськ у вагонах №№ 95645958, 95385035, 95713053, 95528709, 95339842, 95524153, 95630588, 95760666, 95679080, сталася з вини відповідача та через те, що вказані вагони відвантажував (відправляв) саме відповідач.

За таких обставин позовні вимоги ТзОВ “Таній” є необгрунтованими, а відтак такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідач же навпаки, довів належними доказами те, що він по товарно-транспортних накладних (а.с. 62-82) передав представнику позивача 750 000 кг ріпаку, а останній їх прийняв без будь-яких заперечень, про що свідчить його підпис в товарно-транспортних накладних про прийняття вантажу до перевезення.

Керуючись ст. 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,–

ВИРІШИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю “Таній” в задоволенні позову.

Суддя

Повний текст рішення складено в повному обсязі та підписано “28” березня 2007 року.