ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

25 квітня 2007 р.

№ 35/211

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Невдашенко Л.П. -головуючого,

Михайлюка
М.В.,

Дунаєвської
Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві касаційні скарги Спільного українсько-німецького
підприємства "Інтерра" у формі Товариства з обмеженою
відповідальністю та Приватного підприємця ОСОБА_1 на постанову Донецького
апеляційного господарського суду від 14 лютого 2007 року у справі № 35/211
Господарського суду Донецької області за позовом Спільного
українсько-німецького підприємства "Інтерра" у формі Товариства з
обмеженою відповідальністю, Донецька область, до Приватного підприємця ОСОБА_1,
м. Донецьк, про стягнення   36 000грн. та
за зустрічним позовом Приватного підприємця ОСОБА_1, м. Донецьк, до  Спільного українсько-німецького підприємства
"Інтерра" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, Донецька
область, про визнання недійсним договору на виконання аудиторських перевірок і
супутніх аудиту послуг від 12 вересня 2005 року в частині розділу 9 зазначеного
договору та п. 1 Технічного завдання у додатку № 1 до договору в частині
визначення терміну виконання зобов'язань,

за участю представників сторін:

позивача:-Орлов К.В.(директор);

-  Гладченко О.В. (дов. № 11/01 від
15.01.2007р.);

відповідача:-ОСОБА_1,

в с т а н о в и в:

У травні 2006 року позивач -Спільне
українсько-німецьке підприємство "Інтерра" у формі ТОВ -пред'явив у
господарському суді позов до відповідача -ПП ОСОБА_1 про стягнення  36 000 грн.

Вказував, що 12.09.2005р. між ним
та відповідачем було укладено договір на виконання аудиторських перевірок і
супутніх аудиту послуг, згідно з умовами якого він зобов'язався доручити, а
відповідач -надати аудиторські послуги у строки і по питанням, обумовленим
сторонами у "Технічному Завданні", оформленому додатком № 1 до
договору, який є його невід'ємною частиною. Загальна сума договору становить 36
000 грн.

Зазначав, що ним було виконано свої
договірні зобов'язання та перераховано відповідачу всю суму передбачену
договором, проте відповідачем в порушення умов договору до 01.03.2006р.
аудиторський висновок (довідку, акт, аудиторський звіт, рекомендації та інші
документи) не надано.

Посилаючись на невиконання
відповідачем умов договору, позивач просив стягнути з відповідача збитки у
розмірі 36 000 грн.

У червні 2006 року ПП ОСОБА_1
пред'явила у господарському суді зустрічний позов до Спільного
українсько-німецького підприємства "Інтерра" у формі ТОВ.

Посилаючись на неузгодженість
сторонами розділу 9 договору та п. 1 Технічного завдання у Додатку № 1 до
договору в частині визначення терміну виконання зобов'язань, позивач (за
зустрічним позовом) просив визнати недійсним розділ 9 договору на виконання
аудиторських перевірок і супутніх аудиту послуг від 12.09.2005р. та п. 1
Технічного завдання у Додатку № 1 до договору, в частині визначення терміну
виконання зобов'язань.

Рішенням Господарського суду
Донецької області від 08 грудня 2006 року (колегія суддів у складі: Мальцева
М.Ю. -головуючий, Підченко Ю.О., Чернота Л.Ф.) в задоволенні позовних вимог за
первісним позовом відмовлено та припинено провадження у справі за зустрічним
позовом.

Рішення суду в частині відмови в
задоволенні позовних вимог за первісним позовом, мотивоване посиланнями на
неузгодженість сторонами строку дії договору, що є істотною умовою  у розумінні ст. 638 ЦК України, а тому
договір на виконання аудиторських перевірок і супутніх аудиту послуг від
12.09.2005р. не може вважатися укладеним.

Рішення суду в частині припинення
провадження по справі за зустрічним позовом, мотивоване посиланнями на відмову
позивача від зустрічного позову, що не суперечить вимогам чинного законодавства
та не порушує прав та охоронюваних законом інтересів сторін та інших осіб.

Постановою Донецького апеляційного
господарського суду від 14 лютого 2007 року (колегія суддів у складі: Дзюба
О.М. -головуючий, Діброва Г.І., Шевкова Т.А.) рішення залишено без змін,
зазначено про помилковість висновку суду першої інстанції про те, що договір є
неукладеним та про відсутність складових цивільно-правової відповідальності по
відшкодуванню збитків.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та постановити нове
рішення про відмову в позові.

Розглянувши матеріали справи і
доводи касаційних скарг, перевіривши правильність застосування судом норм
матеріального та процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів
знаходить за необхідне касаційні скарги залишити без задоволення з таких
підстав.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, що викладені в п. 1 Постанови від 29.12.1976 року № 11
“Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги
процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального права, що підлягають  застосуванню до даних правовідносин.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та вбачається з матеріалів справи, 12.09.2005р. між сторонами по
справі було укладено договір на виконання аудиторських перевірок і супутніх
аудиту послуг, згідно з умовами якого позивач зобов'язався доручити та оплатити
аудиторські послуги, а відповідач -надати аудиторські послуги у строки і по
питанням, обумовленим сторонами у "Технічному Завданні", оформленому
додатком № 1 до договору, який є його невід'ємною частиною.

Згідно п. 2.2 договору та додатку №
2 до договору, загальна вартість робіт становить 36 000 грн.

Пунктом 9 договору встановлено
термін дії договору з 12.09.2005р. по 01.03.2005р., що свідчить про допущення
описки та не дає підстав вважати договір неукладеним через відсутність строку
дії договору.

Згідно ст. 11 ЦК України, договір є
однією з підстав виникнення зобов'язань.

Відповідно до ст. 526 ЦК України та
ст. 193 ГК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до
умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а
за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту та
інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено судом апеляційної
інстанції та вбачається з матеріалів справи, договірні зобов'язання сторонами
виконувалися, а тому вказаний в п. 9 договору термін дії з 12.09.2005р. до
01.03.2005р. є помилкою, тому не можна вважати, що сторонами не досягнуто згоди
з такої істотної умови договору, як строк дії.

В силу ст. 224 ГК України, учасник
господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені
вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані
цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками
розуміються витрати зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її
майна, а також  не одержані нею доходи,
які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або
додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ГК
України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення, включаються: 1) вартість втраченого, пошкодженого
або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; 2) додаткові
витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; 3) неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків мала право
розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; 4)
матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Згідно ч. 1 ст. 614 ЦК України,
особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки предметом позову є
стягнення збитків, то відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної
інстанції правильно виходив з того, що позивачем не доведено усіх умов
цивільно-правової відповідальності по відшкодуванню збитків, а саме наявність
збитків, завданих порушенням договірних зобов'язань відповідачем, а також
причинно-наслідковий зв'язок між діями відповідача та збитками.

Посилання позивача в касаційній
скарзі на ст. 180 ГК України, в порушення умов якої сторонами не досягнуто
згоди про строк дії договору, не заслуговують на увагу суду та не спростовують
правильності висновків суду апеляційної інстанції про те, що договірні
зобов'язання сторонами виконувалися, а вказаний в договорі термін дії з
12.09.2005р. до 01.03.2005р. є помилкою. Крім того, предметом позову є
стягнення збитків і як зазначено судом апеляційної інстанції, позивач в порядку
ст. 22 ГПК України, предмет та підставу заявлених позовних вимог до моменту
винесення рішення судом першої інстанції не змінив.

Посилання відповідача в касаційній
скарзі на ст.ст. 4, 45 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб -підприємців" та на ст.ст. 4, 14 Закону України
"Про аудиторську діяльність", згідно з якими в Єдиному державному
реєстрі внесені зміни при зміні прізвища
з СПД ОСОБА_1 на СПД ОСОБА_2 не заслуговують на увагу суду, оскільки
ніяким чином не впливають на правильність висновків суду при вирішенні даного
предмету спору.

Твердження скаржників про порушення
і неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права при
прийнятті постанови не знайшли свого підтвердження, в зв'язку з чим підстав для
зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не
вбачає.

Інші доводи, наведені у касаційних
скаргах, зводяться до намагань скаржників надати перевагу одних доказів над
іншими, що суперечить вимогам ст. 1117 ГПК України, і тому до уваги
не беруться.

Керуючись статтями 1115,
1117, 1119, 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційні скарги Спільного
українсько-німецького підприємства "Інтерра" у формі Товариства з
обмеженою відповідальністю та Приватного підприємця ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

2. Постанову Донецького
апеляційного господарського суду від 14 лютого 2007 року у справі № 35/211
залишити без змін.

Головуючий:                                                              Л.П. Невдашенко

Судді:
М.В. Михайлюк

Н.Г. Дунаєвська