донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

07.02.2007 р.                                                                           справа №40/229

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів

за участю представників сторін:

від позивача:
Тищенко Т.А. (довіреність №416 від 10.10.2006р.),

від відповідача:
Новицька О.О. (довіреність №2 від 06.02.2007р.)
Гуляєв О.О. (довіреність №45/10 від 06.02.2007р.)
,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Відкритого акціонерного товариства „Енергопостачальна компанія „Дніпрообленерго” м.Дніпропетровськ

на рішення  господарського суду

Донецької області

від
23.11.2006 року

по справі
№40/229 (суддя Підченко Ю.О.)

за позовом
Відкритого акціонерного товариства „Енергопостачальна компанія „Дніпрообленерго” м.Дніпропетровськ

до
Закритого акціонерного товариства „Бетон-Нова” м.Дебальцеве

про
за зустрічною позовною заявою
до

про
стягнення  82787грн.71коп.
Закритого акціонерного товариства „Бетон-Нова” м.Дебальцеве
Відкритого акціонерного товариства „Енергопостачальна компанія „Дніпрообленерго” м.Дніпропетровськ
розірвання договору

В С Т А Н О В И В:

У липні 2006року позивач,  Відкрите акціонерне товариство „Енергопостачальна компанія „Дніпрообленерго” м.Дніпропетровськ, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Закритого акціонерного товариства „Бетон-Нова” м.Дебальцеве про стягнення штрафу у сумі 82787грн.71коп. за недопоставку продукції згідно договору поставки №474/06 від 20.04.2006року.

У ході розгляду справи відповідач, Закрите акціонерне товариство „Бетон-Нова” м.Дебальцеве, на підставі статті 60 Господарського процесуального кодексу України подав до суду зустрічний позов про розірвання договору поставки №474/06 від 20.04.2006року.

Рішенням від 23 листопада 2006року господарський суд Донецької області (суддя Підченко Ю.О.) у задоволенні первісного та зустрічного  позовів відмовив, як необґрунтовано заявлених.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати  та прийняти нове рішення, яким задовольнити первісний позов  про стягнення штрафу за недопоставку продукції у сумі 82787грн.71коп. В обґрунтування своїх апеляційних вимог заявник скарги посилається на те, що  судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття неправильного рішення.

Відповідач вважає рішення суду законним та обґрунтованим, а скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст.ст.28,29 Закону України “Про судоустрій в Україні” розпорядженням першого заступника голови Донецького апеляційного суду була призначена нова колегія суддів для розгляду апеляційної скарги.

У зв'язку з несправністю програмно-апаратного комплексу „Діловодство суду” технічна фіксація судового процесу про розгляді апеляційної скарги  була неможлива, про що складений акт від 07.02.2007р. Сторонами надано клопотання про відмову від фіксації судового процесу технічними засобами.   Тому відповідно до ст.811 Господарського процесуального кодексу України був складений протокол судового засідання.

У процесі розгляду справи апеляційний господарський суд відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Також не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін,  дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази,  судова колегія дійшла висновку  про відсутність правових підстав для задоволення  апеляційної скарги, виходячи з такого:

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до умов договору поставки №474/06 від 20.04.2006року, укладеного між  Закритим акціонерним товариством „Бетон-Нова” м.Дебальцево (постачальник) та Відкритим акціонерним товариством „Енергопостачальна організація „Дніпрообленерго” м.Дніпропетровськ (покупець), постачальник зобов'язався передати у власність покупця продукцію (стойки СВ-10,5-5,0 та СВ 9,5-2,0), а останній зобов'язався прийняти та оплатити постачальнику продукцію на умовах договору (а.с.10).

Загальна сума договору складає 1083806,40грн. (пункт 2.2).

Умови поставки продукції регулюються розділом 3 договору. Так, у відповідності до п.3.3 договору покупцем (позивач у справі) 12.05.2006року було направлено на адресу  постачальника (відповідач) підтвердження про готовність прийняти продукцію згідно графіку черговості  (а.с.14).

Як стверджує позивач, відповідачем поставлено стойки СВ 95-2 лише у кількості 200шт на суму 48960,00грн., в доказ чого надав  накладну №550 від 19.05.2006р. (а.с.17).

За недопоставку продукції у відповідності до п.7.1, укладеного між сторонами договору, позивачем нарахований штраф у розмірі 8% від вартості недопоставленої продукції, який складає 82787,71грн.

Судом першої інстанції у задоволенні позову про стягнення штрафу за недопоставлену продукцію відмовлено, оскільки позивачем не доведено факт неналежного виконання відповідача зобов'язання саме за договором №474/06 від 20.04.2006р.

Дослідивши матеріали справи, судова колегія з даним висновком погоджується з наступних підстав:

За загальним правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (стаття 33 Господарського процесуального кодексу України).

Виходячи з цього, у даній справі позивач повинен був довести виконання обов'язку по здійсненню поставки товару відповідачем неналежним чином, з прострочкою виконання.

Відповідно до ч.1 ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач в обґрунтування своїх вимог в якості доказів надав накладну №550 від 19.05.2006року (а.с.17). Вказана накладна не може бути належним доказом поставки продукції саме за спірним договором №474/06 від 20.04.2006р., оскільки накладна не містить в собі посилання на спірний договір, як на підставу її видання на отримання від ЗАТ „Бетон-Нова” продукції саме за договором №474/06 у кількості та на суму. Окрім того,  до матеріалів справи не надано довіреність серії ЯЖФ №964630 від 19.05.2006року на ім'я Мамедова Л.А., на яку зроблено посилання в накладній.

Під час розгляду справи ухвалою від 25.10.2006р. судом першої інстанції  були витребувані у порядку статті 38 Господарського процесуального кодексу України  оригінал накладної №550 від 19.05.2006р. та оригінал довіреності ЯЖФ №964630 від 19.05.2006року (а.с.74).

Однак, вимога суду позивачем не виконана, оригінали цих документів не надані ані суду першої інстанції, ані судовій колегії. Копія накладної №550, яка містить запис: „договір №474/06 від 20.04.2006р.” (а.с.88) не може бути прийнята судом в якості доказу у розумінні ст.33 Господарського процесуального кодексу України, оскільки наявність такого запису в оригіналі накладної не доведена позивачем.

У відповідності до статті 36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.  Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії.

В даному випадку, позивач надав до суду неналежним чином засвідчені копії накладних №550. З огляду на викладене, позивач  не довів факт неналежного виконання відповідачем зобов'язань за договором поставки  №474/06 від 20.04.2006року на підставі накладної №550 від 19.05.2006р.

Посилання позивача на графік черговості поставки  стоєк на адресу ВАТ „ЕК „Дніпрообленерго” (а.с.15) судовою колегією розглянуто та до уваги не прийнято, оскільки цей графік містить в собі посилання на номер черговості поставок, порядок якої повинен був бути виконаний відповідачем. Але, у ході розгляду цього документу, судова колегія вважає, що він не є належним доказом обумовлення сторонами черговості постачання продукції. Так, графік  „номер черговості” містить в собі перелік різних номерів, які  не можуть бути прийнятим в якості черговості постачання продукції за спірним договором.

Таким чином, господарським судом правомірно  відмовлено у позові, а тому підстав для скасування рішення суду в частині вимог первісного позову немає.

Рішення господарського суду за зустрічним позовом також не підлягає   скасуванню з огляду на таке:

Закрите акціонерне товариство „Бетон-Нова” м.Дебальцеве подало до суду зустрічний позов до Відкритого акціонерного товариства „Енергопостачальна компанія „Дніпрообленерго” м.Дніпропетровськ про розірвання договору поставки №474/06 від 20.04.2006року, оскільки сторони не досягли згоди про його розірвання.

Як вказувалося у первісному позові, за договором №474/06 від 20.04.2006р. ЗАТ „Бетон-Нова” поставило ВАТ ЕК „Дніпрообленерго” стійки СВ 9,5-2,0 в кількості  200штук на суму 48960,00грн.

У зв'язку з підвищенням  цін на метал та енергоносії ЗАТ „Бетон-Нова” (позивач за зустрічним позовом) направив на адресу ВАТ „Енергопостачальна компанія „Дніпрообленерго” м.Дніпропетровськ (відповідач за зустрічним позовом) лист від 23.05.2006року №619, яким повідомив, що  виконувати далі обов'язки за договором №47406 від 20.04.2006р. не може. Просив погасити заборгованість за поставлену продукцію  у розмірі 48960грн., та вважати вищевказаний договір недійсним (а.с.18).

На пропозиції ЗАТ „Бетон-Нова” щодо розірвання договору, ВАТ „ЕК „Дніпрообленерго”  листом №3834 від 19.06.2006року повідомило, що договір є дійсним, оскільки станом на 23.05.2006року відсутнє  рішення суду про визнання недійсним спірного договору.  Окрім того, ціна у договорі визначена з врахуванням транспортних витрат та  упаковки і залишається незмінною на весь строк дії договору, тому зміна ціни  на матеріали та енергоносії не дає права постачальнику в односторонньому порядку  відмовитися від виконання зобов'язань (а.с.19).

Відповідно до ст.204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Пунктом 12.2 договору визначено, що зміни та доповнення (розірвання) договору здійснюються за згодою сторін. Договір може бути розірваний за ініціативою однієї із сторін у випадку не виконання іншою стороною своїх зобов'язань за договором.

За правилами ч.2 ст.11 Господарського процесуального кодексу України,  вимоги щодо розірвання договору можуть бути заявлені до суду тільки після отримання відмови іншої сторони на пропозицію розірвати договір або при неотриманні відповіді в строк, вказаний у пропозиції, або в строк, встановлений в договорі,  а при його відсутності –у  двадцятиденний строк.

В даному випадку, позов про розірвання договору надано до суду понад встановленого строку, тобто з порушенням порядку, встановленому чинним законодавством України.

Частиною першої статті 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається.

У відповідності до ч.2 ст.652 Цивільного кодексу України договір може бути розірваний або змінений рішенням суду на вимогу зацікавленої сторони за наявності  одночасно таких умов:

- в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

- зміна обставин зумовлена причинам, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

- виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

- із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

В своєму позову ЗАТ „Бетон-Нова” не обґрунтував вимоги, які передбачені вказаною нормою цивільного законодавства, а тому  судова колегія вважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні зустрічного позову.

Отже, відповідно до статті 47 Господарського процесуального кодексу України судове рішення прийняте суддею за результатами обговорення усіх обставин справи.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України  рішення господарського суду Донецької області від 23.11.2006року у справі №40/229 ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита по апеляційній скарзі покладаються на заявника скарги.

Керуючись ст.ст.49,99,101,103,105 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства „Енергопостачальна компанія „Дніпрообленерго” м.Дніпропетровськ на рішення господарського суду Донецької області від 23.11.2006року у справі №40/229 залишити без задоволення. Рішення господарського суду Донецької області від 23.11.2006року у справі №40/229–залишити без змін.

Головуючий

Судді:

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС