донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

14.02.2007 р.                                                                            справа №6/294

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів

за участю представників сторін:

від позивача:
Ніколенко В.В. (довіреність №35 від 15.01.2007р.),

від відповідача:
від третьої особи:
Баранов А.С. (довіреність №71-01337 від 02.02.2007р.)
Кравцова Е.В. (довіреність №4473/10/10-2 від 13.02.2007р.)
Маркітанова С.В. (довіреність №4474/10/10-2 від 13.02.2007р.)
,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю "Димитроввантажтранс" м.Димитров

на рішення (ухвалу) господарського суду

Донецької області

від
05.12.2006 року

по справі
№6/294 (суддя Подколзіна Л.Д.)

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю "Димитроввантажтранс" м.Димитров

до

За участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача
Державного підприємства "Донецька залізниця" м.Донецьк
Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м.Донецьку

про
стягнення 14783грн.16коп.

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2006року позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю „Димитроввантажтранс” м.Димитров, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом про повернення безпідставно набутої майнової вигоди без достатніх правових підстав у сумі 14783грн.16коп. з Державного підприємства „Донецька залізниця” м.Донецьк.

У ході розгляду справи, відповідачем було заявлено клопотання про залучення третьої особи без самостійних вимог –Спеціалізовану державну податкову інспекцію по роботі з великими платниками  податків  у м.Донецьку. Ухвалою від 25.10.2006року господарський суд  клопотання відповідача задовольнив та залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні  відповідача Спеціалізовану державну податкову інспекцію по роботі з великими платниками податків у м.Донецьку (а.с.48,72).

Рішенням господарський суд Донецької області (суддя Подколзіна Л.Д.) від 05.12.2006року у задоволені позовних вимог відмовив.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати. Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування своїх апеляційних вимог заявник скарги посилається на те, що судом першої інстанції порушені норми  матеріального права, оскільки у відомостях плати за користування вагонами, на підставі яких залізниця списує відповідні суми з особового рахунку позивача, не внесена сума ПДВ, у зв'язку з чим сума ПДВ не є узгодженою з позивачем і списана безпідставно.

Відповідач та третя особа вважають рішення суду законним та обґрунтованим, а скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Розпорядженням першого заступника голови Донецького апеляційного господарського суду  змінена колегія суддів для розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ст.129 Конституції України, ч.4 ст.9 Закону України “Про судоустрій в Україні”, ст.ст. 44,811 Господарського процесуального кодексу України був здійснений запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації.

У процесі розгляду справи апеляційний господарський суд відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає  задоволенню з наступних підстав.

В силу ст.306 Господарського кодексу України, ст.908 Цивільного кодексу України, загальні умови перевезення визначаються цими кодексами, законами, транспортними кодексами (статутами),  іншими нормативно-правовими актами.

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо перевезення встановлюється договором, якщо інше не визначено, зокрема, транспортними кодексами (статутами), що передбачено п.5 ст.307 Господарського кодексу України, п.2 ст.908 Цивільного кодексу України.

Зокрема, на перевезення залізничним транспортом вантажів, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під’їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспортну загального користування, поширюються норми Статуту залізниць України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.98р. №457.

Відповідно до статті 17 Статуту залізниць України перевезення вантажів залізничним транспортом організується на договірних засадах. Взаємовідносини залізниці з підприємством, порядок і умови експлуатації залізничних під'їзних колій, визначаються  договором, як це передбачено статтею 71 Статуту.

Господарським судом встановлено, що 24 лютого 2006року між Товариством з обмеженою відповідальністю „Димитроввантажтранс” м.Димитров та Державним підприємством „Донецька залізниця” був укладений договір №76, предметом якого є надання  відповідачем позивачу послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів, та проведення  розрахунків за ці послуги (т.1 а.с.11).

За умовами даного договору (п.2.3), залізниця зобов'язується  здійснювати розрахунки безготівкові та готівкою з  вантажовласником  (позивач)  за перевезення вантажів  і надані додаткові послуги, згідно з діючими тарифами, вести облік нарахованих і сплачених сум та надавати вантажовласнику відповідні розрахункову документи через станцію  Красноармійськ. Для проведення розрахунків і обліку сплачених сум залізниця відкриває для вантажовласника особовий  рахунок з присвоєнням коду.

В свою чергу, позивач зобов'язався здійснювати попередню оплату за перевезення вантажів та додаткові послуги шляхом перерахування коштів у сумах, відповідних до  обсягу перевезення та вагонообігу на під'їзній колії на рахунок залізниці.  Одержані кошти залізниця зараховує на особовий рахунок вантажовласника (пункт 2.4 договору).

Розділом 3 вищевказаного договору сторони визначили порядок проведення розрахунків за надані послуги, згідно якого позивач вносить попередню оплату, розмір та періодичність внесення якої визначається, виходячи із очікуваного обсягу перевезень та послуг на підставі діючих тарифів; плата за перевезення та плата за додаткові послуги за регульованими тарифами визначається відповідно до Тарифного керівництва; по закінченні кожного місяця. Залізниця надає вантажовласнику (позивачу) витяг з його особового рахунку та податкову накладну. Пунктами 3.1, 3.2 договору визначено, що розмір плати за користування вагонами, наданими на під'їзні колії, вантажовласник сплачує згідно з Правилами користування вагонами і контейнерами. У міру виконання перевезень та надання послуг залізниця списує відповідні суми з особового рахунку вантажовласника на підставі перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами, контейнерами.

Як вбачається із матеріалів справи, додатковим узгодженням №1 до договору №76 від 24.02.2006року позивачем  та відповідачем був узгоджений конкретний вид (обсяг) послуг та сума зборів за ці послуги. На усі ставки договірних тарифів було передбачено нарахування 20% ПДВ  (т.1 а.с.15).

За користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами –суб'єктами підприємницької діяльності відповідно до ст.119 Статуту вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами.

Користування вагонами –це використання вагонів тим чи іншим суб'єктом господарської діяльності, який безпосередньо приймає вагони  від залізниці для виконання подальших операцій, а потім повертає їх залізниці. Відтак, плата  за користування вагонами залізниці вноситься за весь час  перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника та час затримки вагонів, крім випадків звільнення вантажовласника від зазначеної плати.

У своєму позові Товариство з обмеженою відповідальністю „Димитроввантажтранс” м.Димитров  стверджує, що у період з 01.04.2006року по 30.04.2006року відповідачем була отримана плата за користування вагонами у сумі 73915грн.80коп., на яку відповідачем був нарахований податок на додану вартість у сумі 14783грн.16коп.

Дослідивши матеріали справи, судова колегія встановила, що спірні суми плати за користування вагонами були нараховані залізницею саме за відомостями плати за користування вагонами,  підписаними позивачем без будь-яких зауважень, та списані з особового рахунку позивача по ТехПД-1 №3407010, 3407007 із сум попередньої оплати, перерахованих  позивачем залізниці відповідно до очікуваних обсягів вагонообігу на під'їзній колії. Таким чином, розрахунки за користування вагонами були проведені між залізницею та позивачем на підставі договору №76 від 24.02.2006року.

Згідно пунктів 2.6, 4 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999р. №113 документом обліку часу  користування вагонами  і розрахунку платежів за користування  вагонами та інші супутні послуги залізниці є відомість плати за користування  вагонами, яка підписується начальником станції та вантажовласником, і яка є підставою для розрахунків за користування вагонами.

Форма відомості плати за користування вагонами  включає інформацію, пов'язану з визначенням  часу користування вагонами та нарахованих за визначеними  тарифами сум,  водночас вона не містить  вказівки про наявність у складі нарахованої суми  податку на додану вартість.

Порядок здійснення розрахунків за перевезення вантажів та надані  послуги визначено Правилами розрахунків за перевезення вантажів,  затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000р. №864/5085; пункт  2.6 Правил передбачає, що залізниця списує відповідні суми (провізну плату,  додаткові збори, штрафи) на підставі перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами, контейнерами і актів виконаних робіт за двома підписами сторін, а також нараховується податок на додану вартість, який списується з особового рахунку платника.

Об'єктом оподаткування у відповідності до п.п.3.1.1 п.3.1. ст.3 Закону України від 03.04.1997року №168/97ВР „Про податок на додану вартість” (із змінами та доповненнями)  є операції платників податку з поставки товарів, робіт та послуг, місце надання яких знаходиться на митній території України.

Згідно до Закону України „Про податок на додану вартість” (ст.4) база оподаткування операцій з поставки товарів (робіт, послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними або регульованими цінами (тарифами) з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обов'язкових) платежів, за винятком податку на додану вартість, що включається в ціну товарів (робіт, послуг) згідно з законами України з питань оподаткування.

Приписами ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” (п.7.1) поставка товарів (робіт, послуг) здійснюється за договірними (контрактами) цінами з додатковим нарахуванням податку на додану вартість.

В даному випадку, вартість послуг залізниці з користування вагонами за змістом норм вказаного Закону входить до бази оподаткування податком на додану вартість. Відтак, ціною послуг за користування вагонами для позивача буде ставка плати за користування вагонами з донарахуванням на неї податку на додану вартість відповідно до положень Закону України „Про податок на додану вартість”.

Як вбачається із умов договору №76 від 24 лютого 2006року сторони визначили порядок розрахунків за надані залізницею послуги через ТехПД-1 шляхом зарахування попередньої оплати на особовий рахунок позивача та списування залізницею відповідних сум з його особового рахунку на підставі перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами. Отже, окремого  погодження покупця на оплату податку на додану вартість (окрім узгодження вартості наданих залізницею послуг) ані законодавством, ані укладеним договором не передбачено.

З урахуванням зазначеного, судова колегія вважає, що відповідно до вищевикладених норм законодавства та умовам договору на підставі оформлених станціями Красноармійськ та Удачна Донецької залізниці  і підписаних позивачем відомостей плати за користування вагонами, що подавалися залізницею на під'їзну колію позивача для вивантаження та навантаження  у квітні 2006року, залізницею була нарахована  плата за користування вагонами та списана з особового рахунку позивача по ТехПД-1 з додатковим нарахуванням податку на додану вартість відповідними переліками згідно Закону України „Про податок на додану вартість”.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник третьої особи пояснив, що за надані залізницею послуги по користуванню вагонами, були видані податкові накладні, які позивачем прийняті до податкового обліку та задекларовані. Заяв позивача про зміну відомостей в даних деклараціях не надходило.

Посилання позивача на вимоги ст.1212 Цивільного кодексу України  судова колегія вважає безпідставними, оскільки  між сторонами існують договірні правовідносини з договору №76 від 24 лютого 2006року, предметом якого є надання  відповідачем позивачу послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів, та проведення  розрахунків за ці послуги (т.1 а.с.11).

Спірна сума є податком на додану вартість, що отримана залізницею, як платником податку з позивача, як покупця її послуг, яка була відповідно до ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” перерахована до Державного бюджету України. Дана сума не може вважатися отриманою залізницею збагаченням.

Таким чином, з огляду на викладене, судова колегія вважає, що позовні вимоги про стягнення суми 14783грн.16коп., як безпідставно набутої майнової вигоди без достатніх правових підстав,  задоволенню не підлягають, а відтак, господарський суд Донецької області правомірно  відмовив у задоволені позову.

Враховуючи викладене, за результатами апеляційного провадження, колегія суддів дійшла висновку про законність оскаржуваного рішення, а тому  вимоги апеляційної скарги не заслуговують на увагу. Підстав для скасування рішення не вбачається.

Витрати по сплаті державного мита покладаються  на заявника скарги у відповідності до вимог ст.49 Господарського процесуального  кодексу України.

Керуючись ст.ст.49,99,101,103,105 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу  Товариства з обмеженою відповідальністю „Димитроввантажтранс” м.Димитров Донецької області  залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 05 грудня 2006року у справі №6/294 –залишити без змін.

Головуючий

Судді:

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС