СУД
ПОСТАНОВА

19.03.07р.

Справа № А23/60

За позовом  Суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_1, м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровської області

до  Державної податкової інспекції у м.
Дніпродзержинську, Дніпропетровської області

про
визнання недійсними податкових повідомлень- рішень НОМЕР_1, НОМЕР_2, акту
перевірки фінансово-господарської діяльності НОМЕР_3

Суддя  Добродняк І.Ю.

Представники сторін:

Від позивача: ОСОБА_1, підприємець, паспорт НОМЕР_4

Від позивача: ОСОБА_2, представник,
дов.НОМЕР_5

Від відповідача: Зибало Н.О., дов.
від 31.03.06 № 9760/10/100, старший держподатінспектор

Від відповідача: Циммер М.О., дов.
від 10.01.07 №191/10/100, держподатінспектор

СУТЬ
СПОРУ:

Позивач звернувся з позовом, в
якому просить визнати нечинними видані Державною податковою інспекцією у м.
Дніпродзержинську повідомлення-рішення НОМЕР_1 на загальну суму 5416,71 грн. по
податку з доходів фізичних осіб і НОМЕР_2 на загальну суму 12499,50 грн. по
податку на додану вартість, а також акт перевірки фінансово-господарської ді
яльності позивача на предмет додержання податкового законодавства України
НОМЕР_3.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
в акті перевірки викладено недостовірні факти, зроблені донарахування податків
з порушенням діючого податкового законодавства.

Так відповідачем вказано, що
податкову накладну НОМЕР_6 брати до уваги не можна, тому що вона заповнена з
порушеннями, але згідно ст. 11 Закону України "Про державну податкову
службу в Україні", до по вноважень податкової служби не віднесено право на
визнання недійсними документів подат кового обліку.

Крім того, помітивши, що у згаданій
податковій накладній НОМЕР_6 контрагентом - ТОВ "Долоніт" не вка зало
за які конкретно товари внесено передоплату, позивач звернувся до продавця і
він надав правильно оформлену накладну під тим же номером. 30.03.05 з
порушенням діючого законодавства були вилучені всі бухгалтерські документи
позивача, у тому числі і два екземпляри згаданих податко вих накладних, про що
свідчить складена при цьому розписка.

Відповідач проти позову заперечує,
посилається на те, що під час перевірки позивача були виявлені факти порушення
діючого  законодавства. Витрати,
пов'язані з видачею позивачем  готівки у розмірі
50000 грн. приватному підприємцю ОСОБА_3, який виступав посередником між СПД
ОСОБА_1 та ТОВ "Долоніт", належними документами не підтверджені, що
стало підставою для донарахування податку з доходів фізичних осіб у розмірі
5416,71 грн. У зв'язку з виключенням з валових витрат суми виплати приватному
підприємцю ОСОБА_3 у сумі 41667,0 грн. не підтверджено суму податкового кредиту
у розмірі 8333.00 грн.

Крім того, рішенням Голосіївського
районного суду м. Києва від 01.04.05 (справа № 2-1481/3) визнано недійсним
статут та установчий договір ТОВ "Долоніт", свідоцтво про реєстрацію
платника податку на додану вартість № 37067612, видане 01.10.03, з дати його
видачі. Згідно акту ДПІ у Голосіївському районі м. Києва від 14.07.05 №
980/19-4013-1, анульовано свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ №.10.03 ТОВ "Долоніт".

Дослідивши
матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд, -

В С Т А Н О В
И В  :

15.04.05 Державною податковою
інспекцією у м. Дніпродзержинську (відповідачем)  винесені податкові повідомлення-рішення:
НОМЕР_1, яким визначено суму податкового зобов'язання позивачу за платежем
прибутковий податок на доходи від підприємницької діяльності в розмірі 5416,71
грн., НОМЕР_2, в якому  визначено
податкове зо бов'язання з податку на додану вартість на за гальну суму 12499,50
грн., із якої 8333,00 грн. -основний платіж, 4166,00 грн. -штрафні (фінансові)
санкції).

Підставою для винесення зазначених
вище податкових повідомлень-рішень є акт НОМЕР_3, складений за результатами проведеної
відповідачем планової документальної перевірки позивача з питання дотримання
вимог податкового законодавства.

Під час перевірки встановлено, що
приватний підприємець ОСОБА_1 в другому півріччі 2004 року працювала на
загальній системі оподаткування.

У серпні 2004 року позивачем видана
готівка у розмірі 50000 грн. приватному підприємцю ОСОБА_3, який виступав
посередником між СПД ОСОБА_1 та ТОВ "Долоніт". Документи, які
підтверджують, що витрати у розмірі 50000 грн. безпосередньо пов'язані з
підприємницькою діяльністю позивача, а саме: видаткова накладна або
товарно-транспортна накладна, відсутні, чим порушено ст.13 Декрету Кабінету
Міністрів України від 26.12.92. №13-92 "Про прибутковий податок з
громадян", у зв'язку з чим відповідачем донарахований податок з доходів
фізичних осіб у розмірі 5416,71 грн.

У зв'язку з виключенням з валових
витрат суми виплати приватному підприємцю ОСОБА_3 у сумі 41667,0 грн. виявилась
не підтвердженою сума податкового кредиту у розмірі 8333,00 грн., чим позивачем
порушено пп. 7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану
вартість", що стало підставою для донарахування податку на додану вартість
в сумі 8333,00 грн., застосування фінансової санкції в сумі 4166,50 грн.

Суд вважає такі висновки
відповідача помилковими, такими, що не відповідають нормам чинного
законодавства та фактичним обставинам справи.

17.08.04 між позивачем та Приватним
підприємцем ОСОБА_3 укладений договір доручення НОМЕР_7, відповідно до умов
якого позивач доручив ПП ОСОБА_3 здійснити від імені та за рахунок позивача
знайти продавця пшениці фуражної 5, 6 класу, оплатити кількість продукції від
імені позивача.

21.08.04 на виконання цього
договору позивачем  видана готівка у
розмірі 50000,00 грн. приватному підприємцю ОСОБА_3 за видатковим касовим
ордером (а.с.19).

23.08.04 позивачем укладений
договір з ТОВ "Долоніт" НОМЕР_8, предметом якого є поставка
позивачеві пшениці фуражної 5, 6 класу в кількості 96,2 тонни по ціні 520,00
грн. за тонну на загальну суму 50024,00 грн. Умови оплати -100% передоплата.

Отримані від позивача грошові кошти
ПП ОСОБА_3 внесені в якості попередньої оплати за товар ТОВ "Долоніт"
в сумі 50000,00 грн., що підтверджено квитанціями до прибуткових касових
ордерів.

23.08.04 ТОВ "Долоніт"
виписана податкова накладна НОМЕР_6 на загальну суму 50000,00 грн., в т.ч. ПДВ
-8333,33 грн.

Оскільки зазначена податкова
накладна первісно була складена з порушеннями пп.7.2.1 п.7.2 ст.7 Закону
України "Про податок на додану вартість", ТОВ "Долоніт" на
адресу позивача за його запитом була направлена належним чином оформлена
податкова накладна НОМЕР_6 разом з супроводжувальним листом від 07.09.04
(а.с.23, 24).

Сума 41666,67 грн. віднесена
позивачем до складу його витрат, сума податку на додану вартість 8333,33 грн.
-до складу податкового кредиту відповідного звітного періоду.

04.10.04 між позивачем та ТОВ
"Долоніт" складений акт звірки взаєморозрахунків за договором
НОМЕР_8, відповідно до якого сторони за цим договором підтвердили факт внесення
попередньої оплати ТОВ "Долоніт", а також той факт, що станом на
04.10.04 зобов'язання ТОВ "Долоніт" залишились невиконаними.

Виходячи із здійснених позивачем
операцій в межах договорів НОМЕР_9 та НОМЕР_8, суд вважає, що наявні в
матеріалах справи документи в їх сукупності в повній мірі підтверджують факт
понесення позивачем витрат, які безпосередньо пов'язані з господарською
діяльністю позивача.

Посилання на відсутність
документів, які б підтверджували вантажне перевезення (товаротранспортні
накладні, видаткові накладні на товар) в даному випадку, виходячи з суті
здійсненої позивачем операції -передоплата за товар, є безпідставним.

Правовідносини щодо оподаткування
доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю регулюються
розділом IV Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.92 року № 13-92
"Про прибутковий податок з громадян" з урахуванням положень пункту
9.12 статті 9 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб".

Відповідно до вимог ст.13 Декрету
Кабінету Міністрів України оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий
доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній
формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з
одержанням доходу.

До складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу
валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом
України "Про оподаткування прибутку підприємств".

Відповідно до п.5.1 ст.5 Закону
України "Про оподаткування прибутку підприємств" валові витрати
виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості
товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Господарська діяльність - будь-яка
діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в
організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під
безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої
постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а
також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені
та на користь першої особи (п.1.32 ст.1 цього Закону).

Згідно до п.п.5.2.1 п.5.2 ст.5
Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" до складу
валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих)
протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці.

Виходячи з предмету діяльності
позивача, суті укладених позивачем з ТОВ "Долоніт" та ПП ОСОБА_3  договорів, операція з передоплати за товар
(пшеницю  фуражну) через повіреного ПП
ОСОБА_3 в сумі 50000,00 грн. здійснена позивачем в межах власної господарської
діяльності.

Факт неотримання оплаченого за
договором товару, невиконання контрагентом позивача договірних зобов'язань з
продажу цього товару не виключає зазначену операцію із власної господарської
діяльності позивача.

Стаття 693 ЦК України надає право
покупцю вимагати від продавця, який одержав суму передоплати товару і не
передав товар в установлений термін, передачі оплаченого товару або повернення
суми передоплати.

Згідно з пп.11.2.1 п.11.2 ст.11
Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" датою
збільшення валових витрат виробництва (обігу) вважається дата, яка припадає на
податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася
раніше:

або дата списання коштів з
банківських рахунків платника податку на оплату товарів (робіт, послуг), а в
разі їх придбання за готівку - день їх видачі з каси платника податку;

або дата оприбуткування платником
податку товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного отримання платником
податку результатів робіт (послуг).

Таким чином, нормами діючого
законодавства право платника податку на віднесення сум попередньої оплати,
внесеної через посередника, до складу валових витрат не ставиться в залежність
від обов'язкового факту придбання оплаченого товару в тому ж звітному періоді.

Згідно пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону
України "Про податок на додану вартість" в редакції під час
здійснення спірної операції податковий кредит звітного періоду складається із
сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у
зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до
складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних
активів, що підлягають амортизації.

Пунктом 7.5 ст. 7 Закону України
"Про податок на додану вартість" встановлено, що датою виникнення
права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої
із подій: або дата списання грошових коштів з банківського рахунку
платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного
рахунку (товарного чека) -в разі розрахунків з використанням кредитних
дебетових карток або комерційних чеків або дата отримання податкової накладної,
що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

При цьому згідно пп.7.4.5 п.7.4 ст.
7 зазначеного Закону не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких
витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними.

Як вже було встановлено судом,
позивачем сума витрат 41666,67 грн. правомірно віднесена до складу його валових
витрат по факту перерахування ним попередньої оплати за пшеницю фуражну,
позивачу в установленому порядку видана податкова накладна, яка, відповідно до
закону дає право покупцю, зареєстрованому як платник  податку,
на включення  до податкового
кредиту витрат по сплаті податку на додану вартість в загальній сумі 8333,33
грн.

Посилання відповідача на норми
пп.7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість",
згідно яких у разі коли платник придбає товари (роботи, послуги), вартість яких
не відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) і не підлягає
амортизації, податки, що сплачені у зв'язку з таким придбанням, відшкодовуються
за рахунок відповідних джерел і до складу податкового кредиту не включаються, в
даному випадку є безпідставним.

Також суд не приймає до уваги
посилання відповідача на те, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва
від 01.04.05 визнано недійсним статут, установчий договір ТОВ „Долоніт" та
свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість № 37067612 від
01.10.03 з дати його видачі, актом ДПІ у Голосіївському районі м. Києва від
14.07.05 № 980/19-4013-1 анульовано свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ
№37067612 від 01.10.03.

Як вбачається з матеріалів справи,
зазначена обставина не була підставою для винесення оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення, крім того, акт № 980/19-4013-1 про анулювання свідоцтва
про реєстрацію платника ПДВ №37067612 від 01.10.03 складений 14.07.05 -після
винесення податкового повідомлення-рішення від 15.04.05 НОМЕР_2.

На підставі викладеного суд вважає,
що податкові повідомлення-рішення НОМЕР_1, НОМЕР_2 винесені неправомірно,
позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо вимог про визнання нечинним
акту перевірки фінансово-господарської ді яльності позивача на предмет
додержання податкового законодавства України НОМЕР_3 суд вважає, що провадження
у цій частині підлягає закриттю,  виходячи
з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.17 Кодексу
адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів
поширюється, зокрема, на спори фізичних чи
юридичних  осіб  із
суб'єктом  владних повноважень
щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів
індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Пунктом 6 Розділу VІІ Прикінцевих
та Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України
встановлено, що до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних
судів господарські  суди вирішують за
правилами   Кодексу адміністративного
судочинства України ті адміністративні справи, які підвідомчі господарським
судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року.

Підвідомчість  -це визначена законом сукупність повноважень
судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції.

Відповідно до ст. 12 Господарського
процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі, зокрема, справи
у спорах про визнання недійсними актів з підстав, зазначених у законодавстві,
якщо ці акти не відповідають законодавству і порушують права та охоронювані
законом інтереси підприємств та організацій.

При цьому під актом державного чи
іншого органу слід розуміти юридичну форму рішень цих органів -офіційний
письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на
регулювання тих чи інших відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих
відносин.

Акт НОМЕР_3, складений відповідачем
за результатами проведеної планової документальної перевірки позивача з питання
дотримання вимог податкового законодавства,
- це, як зазначено в п.1.3 Порядку оформлення результатів невиїзних
документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженому наказом Державної
податкової адміністрації України від 10.08.2005
№ 327,  є документ, який стверджує
факт проведення невиїзної документальної
або  виїзної  планової
чи  позапланової перевірки
фінансово-господарської  діяльності  суб'єкта господарювання  і
є  носієм  доказової
інформації  про  виявлені порушення  вимог
податкового,  валютного  та іншого законодавства суб'єктами
господарювання.

З огляду на викладене, акт
відповідача НОМЕР_3 не має обов'язкового характеру і не набуває статусу рішення
в розумінні ст.17 КАС України, акту -  в
розумінні ст.12 ГПК України, внаслідок чого не може бути оскаржений в
господарському суді в порядку адміністративного судочинства.

Розгляд таких справ віднесений до
юрисдикції місцевих загальних судів.

Керуючись ст.94, п.1 ч.1 ст.157,
ст.ст.160-163   Кодексу адміністративного
судочинства України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати нечинними податкові
повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Дніпродзержинську
Дніпропетровської області НОМЕР_1, НОМЕР_2.

Стягнути  з
державного  бюджету  на
користь  Суб'єкта  підприємницької діяльності фізичної особи
ОСОБА_1, м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровської області 1,70грн.

В решті позову провадження у справі
закрити.

Постанова
набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України та може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені ст.
186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя

І.Ю. Добродняк

07.05.07

Згiдно з оригіналом

Помічник судді

Н.Ф. Голов'яшкіна