СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30.01.07                                                                                 Справа № 8/877ад.

Суддя  господарського суду Луганської області Середа А.П.,  розглянувши матеріали справи за позовом

Стахановської  об’єднаної державної податкової інспекції, м. Стаханов Луганської області,

до Кіровського міського комунального підприємства «Комбінат комунальних послуг», місто Кіровськ Луганської області, -

про стягнення  59194  грн.  09 коп.,

при секретарі судових засідань  Качановській О.А.,

в присутності представників сторін:

від позивача –Талащенко В.С. –начальник юридичного відділу, - довіреність №1 від 09.01.07 року;

від відповідача –не прибув, -

встановив:

суть спору: позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості з податку з доходів фізичних осіб (далі –ПДФО) у сумі 59194 грн. 09 коп. –у зв’язку з наявністю у нього податкового боргу  з цього податку за період з 01.01.2005 року по 01.11.2006 року.

Згідно ст. 111 Кодексу адміністративного судочинства України (далі –КАСУ) попереднє судове засідання призначене та фактично відбулося 12.01.07 року.

Відповідач до цього засідання не прибув.

Представником позивача заявлено клопотання про відмову від фіксації судового процесу технічними засобами, яке не суперечить  вимогам ст. 41 та п. 2-1 розділу УІІ „Прикінцеві та перехідні положення” КАС України, а тому судом його задоволено.

У судовому засіданні  він позов підтримав у повному обсязі.

Відповідач позов визнав у повному обсязі, про що зазначив у своєму відзиві на нього (вих. №33 від 25.01.07 року), в якому також попросив суд розглянути справу по суті за його відсутності.

З урахуванням того, що це клопотання відповідає вимогам ст. ст. 49, 51 та частини 3 ст. 122 КАСУ, судом його задоволено, - тобто здійснено розгляд спору по суті за відсутності відповідача.

Заслухавши представника позивача, дослідивши обставини справи та додатково надані  матеріали,  суд  дійшов  наступного.

І.1. 28.10.1997 року виконавчим комітетом Кіровської міської ради Луганської області Міське комунальне підприємство «Комбінат комунальних послуг»(далі –МКП «ККП», - відповідач), ідентифікаційний код 24853960, зареєстроване в якості суб’єкта підприємницької діяльності –юридичної особи, про що зроблено запис №2000121, - що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи, Витягом з ЄДР України  серії АА №757363 від 15.11.06 року та Довідкою Луганського обласного управління статистики України №19695 від 19.07.01 року.

2. Фахівцями Кіровського відділення Стахановської об’єднаної державної податкової інспекції (далі –ОДПІ, - позивач) 29.11.06 року проведено документальну невиїзну перевірку правильності нарахування та своєчасності перерахування до бюджету податку  з доходів фізичних осіб Кіровським міським комунальним підприємством «Комбінат комунальних послуг» станом на 01.11.06 року, - за результатами якої 29.11.06 року складено довідку  №10/17/24853960, - згідно якій відповідач за період з 01.01.05 року по 01.11.06 року має податковий борг  з  ПДФО:

на виплачену заробітну плату –54880,07 грн.,

на невиплачену заробітну плату –4314,02 грн.,

а всього  у сумі 59194,09 грн.

Того ж дня з довідкою ознайомилися та отримали її примірник керівник та головний бухгалтер МКП «ККП», які підписали її без заяв та застережень.

3.Факт наявності  у відповідача сум стягнутого з найманих працівників –громадян, але не сплаченого до бюджету ПДФО підтверджується:

вищезгаданою довідкою перевірки  №10/17/24853960;

відзивом на позов, в якому сказано про повне визнання боргу (вих. №33 від 25.01.07 року).

4.Відповідач, як вбачається з матеріалів справи, факту наявності у нього податкового боргу з ПДФО не заперечує та не оспорює.

ІІ.Заслухавши  представника позивача,  оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають  задоволенню у повному обсязі з таких підстав.

1. Згідно статті 4 Закону України  від 25.06.1991 року №1251-ХІІ „Про систему оподаткування” (далі –ЗУ №1251-ХІІ) платниками податків і зборів (обов’язкових платежів) є юридичні та фізичні особи, на яких згідно з законами України покладено обов’язок сплачувати податки і збори (обов’язкові платежі).

Пунктом 4 частини 1 ст.14 цього Закону  податок з доходів фізичних осіб (назва податку –у редакції, чинній на час розгляду справи) віднесено до загальнодержавних податків.

2.Вирішуючи цей спір, суд приймає до уваги те, що порядок нарахування, стягнення та перерахування до бюджету податку з доходів фізичних осіб в період, впродовж  якого у відповідача  виник борг зі сплати до бюджету цього виду податку, регулювався Законом України від 22.05.03 року №889-ІУ „Про податок з доходів фізичних осіб” (далі –ЗУ №889-ІУ).

3.Як сказано у п. 2.1 ст. 2 ЗУ №889-ІУ, - платниками цього податку є:

резиденти, які отримують як доходи з джерелом їх походження з території України, так і іноземні доходи;

нерезиденти, які отримують доходи з джерелом їх походження з території України (пункт 2.1 ст. 2 ЗУ №889-ІУ).

4.Відповідно до п. 8.1 ст. 8 цього Закону оподаткування доходів, нарахованих (виплачених) платнику податку, здійснюється податковим агентом.

5.Пунктом 1.15 ст. 1. ЗУ №889-ІУ визначено, що податковим агентом  є юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ) або фізична особа чи нерезидент або його представництво, які, незалежно від їх організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками, зобов’язані нараховувати, утримувати та сплачувати цей податок до бюджету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік та подавати податкову звітність податковим органам відповідно до закону, а також нести відповідальність за порушення норм цього Закону.

Звідси виходить, що відповідач по справі є податковим агентом у розумінні ЗУ №889-ІУ.

Податковий агент, який нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід на користь платника податку, утримує податок від суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену у відповідних пунктах статті 7 цього Закону (підпункт 8.1.1 п.8.1 ст.8 ЗУ №889-ІУ).

6.Податок підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки не мають права приймати платіжні документи  на виплату доходу, які не передбачають сплати (перерахування) цього податку до бюджету (підпункт 8.1.2  пункту 8.1 ст.8 ЗУ №889-ІУ).

Наявними у справі доказами доведено, що відповідачем порушено вимоги пунктів 16.1 та 16.2 ст.16 ЗУ №889-ІУ, якими передбачено, що  даний податок, отриманий з резидентів та нерезидентів, підлягає зарахуванню до бюджету.

7.Особою, відповідальною за нарахування, утримання та  сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є працедавець (самозайнята особа), який виплачує такі доходи на користь платника податку (такої самозайнятої особи) (пункт 17.1 ст.17 ЗУ №889-ІУ).

Відповідно до пункту 19.2 ст.19 того ж Закону особи, які відповідно до нього мають статус податкових агентів, зобов’язані:

своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, який виплачується на користь платника податку та оподатковується до або після такої виплати та за її рахунок.

8.Фінансово  відповідальними за порушення норм цього Закону є такі особи:

а)при порушенні правил нарахування, утримання та сплати до бюджету податку з доходів платника податку, що здійснюються особами, визначеними цим Законом податковими агентами, - такі особи (пункт 2.2 ЗУ №889-ІУ).

9.Особами, відповідальними за погашення сум податкового зобов’язання або податкового боргу з цього податку є:

а)при нарахуванні податку особою, на яку покладається відповідальність за таке нарахування, утримання та сплату (перерахування) податку до бюджету згідно з нормами цього Закону, - така особа - податковий агент (підпункт 20.3.1 пункту 20.3 ст.20 ЗУ №889-ІУ).

10.Матеріалами справи належним чином доведено, що відповідач припустився порушення  вимог підпункту 6.3.1 п.6.3 ст.6; підпункту 6.5.1 п.6.5 ст.6; п 7.1 ст.7;  підпунктів 8.1.1 та 8.1.2 п.8.1 ст.8; пунктів 16.1-16.2 ст.16; пункту 17.1 ст.17; п.19.2 ст.19 названого Закону, - а тому Стахановською ОДПІ цілком правомірно  щодо нього поставлено вимогу про сплату боргу  з податку з доходів фізичних осіб.

11. ЗУ №889-ІУ прямо не передбачає  механізму примусового стягнення боргу з ПДФО.

12.Спірна сума згідно пункту 3.2 ст. 3 Закону України від 21.12.2000 року №2181-ІІІ “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та іншими цільовими фондами”  (далі –ЗУ №2181-ІІІ) є бюджетним фондом, що прямо витікає із змісту  підпункту 3.2.1 названого Закону, де сказано:

у будь-яких випадках, коли платник податків згідно із законами з питань оподаткування  уповноважений утримувати податок..., яким оподатковуються інші особи, у тому числі податки на доходи фізичних осіб, ...сума таких податків ... вважається бюджетним фондом, який належить державі або територіальній громаді та створюється від їх  імені.

У підпункті 3.2.2 п. 3.2 ст. 3 цього Закону, далі, сказано, що на кошти бюджетного фонду, визначеного підпунктом 3.2.1 цього пункту, не може бути накладено стягнення за причинами, відмінними від стягнення такого податку, збору (обов’язкового платежу).

13.Оскільки заявник та позивач звернулися з позовом до суду саме з приводу примусового стягнення цього боргу, то суд, враховуючи, що  податковий борг у судовому порядку не може бути стягнений у інший спосіб, ніж передбачено підпунктом 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 ЗУ №2181-ІІІ, при вирішенні цього спору керується саме ним.

Відповідно до п.п.3.1.1 п. 3.1 ст. 3 Закону України  №2181-ІІІ, активи платника  податків можуть бути  примусово стягнені в рахунок погашення його податкового боргу  виключно за рішенням суду.

Активами платника податків за змістом п.1.7 статті 1 ЗУ №2181-ІІІ є кошти, матеріальні та нематеріальні цінності, що належать юридичній або фізичній особі на праві власності або повного господарського відання.

Відповідач позовні вимоги не спростував.

Приймаючи до уваги те, що матеріалами справи підтверджено наявність у відповідача податкового боргу з ПДФО, а також факт його ухилення від його сплати, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення у повному обсязі.

Відповідно до частини 4 ст.94 КАС України суд не стягує з Відповідача судові витрати.

Судом прийнято до уваги те, що позивач згідно ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України від 21.01.93 року №7/93 “Про державне мито”  при зверненні до суду з позовом звільнений від сплати державного мита.

На підставі викладеного, ст.9 ЗУ від 25.06.1991 №1251-ХІІ „Про систему оподаткування”; ст.ст.6,7,8,16,17,20 ЗУ від 22.05.2003 року №889-ІУ „Про податок з доходів фізичних осіб”;  п.1.7 ст.1; п.п. 3.1.1. п. 3.1 ст. 3 Закону України  від 20.12.2000 року №2181-ІІІ “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, керуючись ст.ст. 94, 158-163 та 167 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

1.Позов задовольнити у повному обсязі.

2.Стягнути з Кіровського міського комунального підприємства «Комбінат комунальних послуг», ідентифікаційний код 24853960, яке знаходиться за адресою: місто Кіровськ, вул. Борисова, 19 Луганської області, - на користь місцевого бюджету  міста Кіровська Луганської області ідентифікаційний код 24046946 на р/рахунок №0023 в УДК у Луганській області, МФО 804013, - заборгованість з податку з доходів фізичних осіб у сумі 59194 (п’ятдесят дев’ять тисяч сто дев’яносто чотири) грн. 09 коп.

Відповідно до частини 4 ст. 167 КАС України  за згодою представника позивача у судовому засіданні 30.01.2007 року оголошено тільки вступну та резолютивну частини постанови.

Постанова набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо такої заяви не буде подано.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення  постанови у повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу - з  дня  складення  в  повному обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанову у повному обсязі складено та підписано 05.02.2007 року.

Суддя                                                                                              А.П.Середа