ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2007 р.
Справа № 7/355-5135

15 год. 25 хв.

м. Тернопіль

Господарський суд Тернопільської області

у складі

при секретарі судового засідання Підлубній О.В.

Розглянув справу

за позовом: Приватного підприємства „Нео”, м. Тернопіль, вул. Коцюбинського, 34, 46001

до відповідача: Тернопільської об’єднаної державної податкової інспекції, м. Тернопіль, вул. Білецька, 1, 46003

за участю представників сторін:

позивача:          Цар Ігор Теодорович – довіреність № 1212-01 від 12.12.06р..

відповідача:           Хома Ірина Остапівна –довіреність № 38/7/10-015 від 04.01.07р.;

Ванзяк Іван Іванович –довіреність № 19070/7/10-015 від 21.08.06р.;

Суть справи:

Приватне підприємство „Нео” звернулося з позовом про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень № /0/6383807 та № /0/63806 від 29.09.2006р. прийнятих Тернопільською об’єднаною державною податковою інспекцією.

Представникам сторін роз’яснено їх права і обов’язки, передбачені ст.ст. 49, 51 Кодексу адміністративного судочинства України (далі –КАС України).

В судових засіданнях з 13.03.2007р. по 02.04.2007р., на підставі ст. 150 КАС України, оголошувалися перерви для надання сторонам можливості подати додаткові матеріали в обґрунтування заявлених вимог та заперечень.

Податкова інспекція проти позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що спірні повідомлення-рішення відповідають чинному законодавству, підтвердженням чого є акт планової документальної перевірки № 17155/7/23-422/32865503 від 26.09.2006р., яким встановлено факти порушення позивачем норм Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” та Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб”.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, встановлено:

- Тернопільською об’єднаною державною податковою інспекцією, на підставі підпункту 4.2.2. „б”, п. 4.2. ст. 4, пп. 17.1.3. п. 17.1. ст. 17 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 21.12.2000р. №2181-III (далі Закон 2181), прийняті податкові повідомлення-рішення від 29.09.2006р., якими Приватному підприємству „Нео”, визначено суми податкових зобов’язань:

1/ № /0/63807 визначено податкове зобов’язання за платежем: 5086 грн. податку на прибуток та 2543 грн. штрафних санкцій.

Як стверджує податкова інспекція підставою для визначення податкового зобов’язання згідно акту № 17155/7/23-422/32865503 від 26.09.2006р. оформленого за результатами виїзної планової документальної перевірки, проведеної на предмет дотримання підприємством вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.01.2005р. по 31.03.2006р., стало порушення підприємством пп. 1.20 ст. 1 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” (далі Закон про прибуток), а саме: позивачем реалізовано ТзОВ „Фіна”, який не є платником податку на додану вартість (державна реєстрація скасована рішенням господарського суду м. Києва від 13.06.2005р.) продукцію за цінами нижчими за звичайні, тим самим безпідставно занизив валові доходи за 2 квартал 2005р. в сумі 20346 тис. грн. та податок на прибуток на 5086 грн.. Просить суд також врахувати, що в акті перевірки у таблиці № 20 інспектором допущено описку, яку інспекція мала намір усунути в процесі проведення позапланової перевірки, але платником не було допущено інспекцію до її проведення.

Позивач заперечує проти доводів інспекції, посилаючись на їх безпідставність та недоведеність. Просить суд звернути увагу на розбіжності в даних акту перевірки, а саме в описовій частині акту зазначено про встановлене не заниження, а завищення валового доходу (дані таблиці № 20); не встановлено завищення валових витрат, а висновок акту свідчить про їх завищення на суму 5086грн. та не містить висновку щодо заниження підприємством суми податкового зобов’язання по податку на прибуток.

2/ № /0/63806 визначено податкове зобов’язання за платежем: 233,30 грн. податку з доходів найманих працівників та 466,60 грн. штрафних санкцій.

Як стверджує податкова інспекція підставою для визначення податкового зобов’язання згідно акту № 17155/7/23-422/32865503 від 26.09.2006р. стало порушення підприємством пп. 6.3.2. п. 6.3. ст. 6, пп. 8.1.2. п. 8.1. ст. 8., пп. 19.2а п. 19.2. ст. 19 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб” (далі Закон України), а саме: безпідставне надання соціальної пільги при виплаті доходів працівникам в червні –грудні 2005р., несвоєчасна сплата податку з доходів фізичних осіб за листопад 2005р. і лютий 2006р., що стало причиною неутримання та неперерахування в бюджет податку з доходів фізичних осіб, в результаті чого донараховано податок в сумі 233,30 грн. та застосовано 466,60 грн. штрафних санкцій.

Позивач проти доводів інспекції заперечує, посилаючись на не доведення даного факту матеріалами перевірки, які стали підставою для донарахування сум податку.

Суд, керуючись ст. 86 КАС України, давши оцінку поданим сторонами доказам,  наведеним доводам, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

При цьому суд  виходив із наступного:

- згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

- відповідно до Закону України „Про державну податкову службу в Україні” (далі Закон), контролюючим органом стосовно сплати податків є податкові органи, які уповноважені здійснювати контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податкових зобов’язань платниками податків та здійснювати заходи з погашення податкового боргу;

- до суб’єктів підприємницької діяльності, за порушення норм чинного законодавства, органи державної податкової служби застосовують заходи передбачені Закону 2181, на підставі матеріалів перевірки, результати яких оформляються актом документальної перевірки відповідно до „Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства” затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України № 327 від 10.08.2005р. розробленого відповідно до Закону „Про державну податкову службу в Україні”(далі Порядок проведення перевірки), шляхом прийняття податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до п. 1. ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень суб’єктів владних повноважень, обов’язок щодо доказування правомірності прийнятого рішення покладається на відповідача.

Так, податкова інспекція, на підтвердження правомірності прийняття спірного податкового повідомлення-рішення № /0/6383807 від 29.09.2006р. посилається на акт перевірки № 17155/7/23-422/32865503 від 26.09.2006р., який не може бути належним доказом, що підтверджує порушення підприємством пп. 1.20 ст. 1 Закону про оподаткування прибутку, оскільки:

- відповідно до п. 3.1. ст. 3 Закону про прибуток, об’єктом оподаткування є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду, визначеного згідно з п. 4.3. ст. 4 даного закону на суму валових витрат платника податку, визначеного ст. 5 цього закону та суму амортизаційних відрахувань, нарахованих згідно ст. 8 і 9 даного закону;

- скоригований валовий доход, згідно п. 4.3. ст. 4 Закону про прибуток - це валовий доход, визначений згідно з п. 4.1. цієї статті без врахування доходів, зазначених у п. 4.2. ст. 4 даного закону;

- до валового доходу включаються доходи платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, в тому числі доходи від продажу товарів ( робіт, послуг) реалізованих за звичайними цінами визначеними сторонами договору. При цьому, відповідно до п. 1.20. ст. 1 Закону про прибуток, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін, якщо не доведене зворотне. Обов’язок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни  у випадках, визначених Законом про прибуток, згідно п. 1.20.8. даного закону покладається на податковий орган у порядку, встановленому законом. При проведенні перевірки платника податку податковий орган має право надати запит, а платник податку зобов'язаний обґрунтувати рівень договірних цін або послатися на норми абзацу першого підпункту 1.20.1 п. 1.20. ст. 1 Закону про прибуток.

Так, в акті перевірки, податкова інспекція зазначає про встановлення факту порушення позивачем порядку визначення скоригованого доходу, стверджуючи що останнім його сума занижена в другому кварталі 2005р. на 20346 грн., при цьому  акт не містить: чіткого викладення змісту фактів виявлених порушень чинного законодавства, не має посилань на норму закону яка порушена при формуванні валового доходу; не викладено всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності, які мають відношення до фактів виявлених порушень з посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському обліку та підтверджують наявність фактів порушення; не зазначено по яких господарських операціях підприємство реалізувало товари, що не відповідають рівню звичайних цін та докази направлення запиту йому щодо надання пояснень з цього питання; не зазначено  яким чином інспекція встановила звичайну ціну та визначила податкове зобов’язання ,враховуючи вимоги встановлені п. 1.20.10. Закону про прибуток, відповідно до якого донарахування податкових зобов'язань платникам податку податковим органом внаслідок визначення звичайних цін здійснюється за процедурою, встановленою законом для нарахування податкових зобов'язань за непрямими методами; такий порядок передбачений пп. 4.3.3., 4.3.5., 4.3.7. п. 4.3. ст. 4.Закону 2181, відповідно до яких, обвинувачення особи в ухиленні від сплати податків не може ґрунтуватися на визначенні податковим органом податкового зобов’язання з використанням непрямого методу до остаточного вирішення справи судом.

Як встановлено в процесі розгляду справи, податкова інспекція не зверталася до суду з позовом про підтвердження правомірності нарахування 5086,0 грн. суми податкового зобов’язання по податку на прибуток визначеної непрямими методами, а отже таке зобов’язання визначено з порушенням порядку встановленого законодавством та не знаходить підтвердження в акті перевірки, оскільки зроблені в акті висновки суперечать викладеним в ньому обставинам, що при притягненні платника податків до відповідальності є недопустимим (п. 2.3.4. Порядку проведення перевірки).

Так, акт перевірки містить суперечливі відомості щодо визначення платником податкового зобов’язання по податку на прибуток, які спростовують твердження інспекції про порушення ним норм Закону про прибуток та свідчать про поверхневість перевірки, а також те, що висновки інспекцією зроблені на суб’єктивних припущеннях, які не підтверджуються доказами, а саме:

а/ в пункті 3.1.1. акту, де викладені дані перевірки щодо правильності визначення підприємством валового доходу зазначено про заниження скорегованого валового доходу на 20346,0 тис. грн., а в таблиці № 20, в якій наведені зведені дані згідно яких інспекція дійшла такого висновку, встановлено завищення валового доходу на 20346,0 грн., що свідчить ,за даними інспекції, про переплату позивачем податку на прибуток ;

б/ пунктом 3.1.4 акту перевірки встановлено заниження податку на прибуток у розмірі 5086,0 грн., що не відповідає даним викладеним в п. 3.1.1. акту перевірки;

в/ в розділі акту перевірки „Висновки” (пункт 4), в якому відображається узагальнений опис виявлених перевіркою порушень податкового законодавства, не відображено порушення підприємством порядку визначення зобов’язання по податку на прибуток із зазначенням суми податку яка підлягає сплаті та порушеної норми закону.

Разом з тим, в даному розділі зазначено, що перевіркою встановлено порушення підприємством п. 1.20. ст. 1 Закону про прибуток при формуванні у ІІ кварталі 2005р. валових витрат, які завищенні підприємством на 5086,0 тис. грн., тоді як в п. 3.1.2 акту при перевірці правильності визначення валових витрат порушень з цих питань не встановлено.

Не заслуговує на увагу і інформація викладена в акті перевірки та запереченнях, щодо здійсненої підприємством „Нео” в квітні 2005р. реалізації товарів ТзОВ „Фіна”, яке, як стверджує інспекція, не являлося платником податку на додану вартість, оскільки акт не містить будь – яких даних  щодо фактів такої реалізації, не вказано бухгалтерських документів якими така реалізація підтверджується. Подані відповідачем: додаток 1-Р „Реєстр направлених запитів на інформаційні довідки та запитів –повідомлень ТОВ „Нео” містить тільки інформацію про те, що обсяг придбання ТзОВ „Фіна” складає 1128,10 грн. в тому числі 188,02 грн. ПДВ, без зазначення періоду придбання; рішення господарського суду м. Києва від 13.06.2005р. у справі № 33/246, яким скасована  державна реєстрація ТОВ „Фіна” не може підтверджувати факт реалізації товару не платнику ПДВ за відсутності первинних документів які свідчать про період такої реалізації.

Крім того, за даними Реєстру платників податку на додану вартість, який ведеться центральним органом державної податкової служби, в порядку передбаченому Положенням про реєстрацію платників податку на додану вартість затвердженого наказом ДПА України № 79 від 01.03.2000р. і дана інформація оприлюднюється на web сайті ДПА України (www.sta.gov.ua), свідоцтво платника ПДВ № 35348408 видане ТзОВ „Фіна” анульоване 13.06.2005р. і податковою інспекцією не підтверджено факт реалізації позивачем товару товариству після дати скасування свідоцтва.

Приймаючи до уваги, що в процесі розгляду справи податкова інспекція не надала суду належних доказів, на підставі яких нею визначено об’єкт оподаткування по податку на прибуток та встановлено, що при його формуванні порушено порядок застосування звичайних цін, тим самим не довела правомірність прийнятого рішення щодо донарахування підприємству 5086 грн. податку на прибуток та застосування 2543 грн. штрафних санкцій по даному податку, у зв’язку з чим податкове повідомлення–рішення визнається нечинним.

2/ Щодо правомірності прийнятого податкового повідомлення-рішення № /0/63806 від 29.09.2006р. то вимоги позивача не підлягають до задоволення, оскільки:

- відповідно до пп. 8.1.1., 8.1.2 п. 8.1. ст. 8 Закону України, на податкового агента, який нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід на користь платника податку (фізичної особи), покладено обов’язок утримувати податок від суми такого доходу та сплачувати його в доход бюджету.

Актом № 53/17-02/32865503 від 01.09.2006р. оформленого за результатами планової виїзної документальної перевірки проведеної на предмет дотримання підприємством „Нео” вимог Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб” в період з 01.04.2005р. по 31.03.2006р., встановлено, що позивач, виступаючи згідно ст. 2, п. 8.1.1. п. 8.1. ст. 8, ст. 16. п. 19.2. ст. 19 даного закону податковим агентом, зобов’язаний був нарахувати, утримати та сплатити в доход бюджету податок з повної суми доходу виплаченого Максимюк А.М. та Джуглі В.І., без застосування соціальної пільги.

Посилання позивача на те, що соціальну пільгу працівникам надано на підставі їх заяв відповідно до п. 6.1.1., п. 6.3.2. ст. 6 Закону України , які передбачають право платника податку на зменшення суми загального місячного оподатковуваного доходу на суму податкової соціальної пільги, судом відхиляються, так як подані позивачем заяви Максимюк А.М. від 16.06.2005р. та Джугли В.І. від 01.06.2005р. про застосування податкової соціальної пільги не були предметом перевірки та не досліджувалися під час її проведення, що підтверджується актом перевірки, який підписаний посадовими особами без заперечень та без надання пояснень по даному питанню. Також слід зазначити, що такі заяви повинні зберігатися разом із документами пов’язаними з нарахуванням та виплатою заробітної плати. Враховуючи, що позивач в процесі розгляду спору не підтвердив оригіналами документів наявність зазначених заяв в переліку розрахункових документів, а тому донарахування податковою інспекцією 233,30 грн. податку з доходів найманих працівників та застосування 466,60 грн. штрафних санкцій проведено правомірно.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 2, 6 ,7, 86, 160-163, п. 6 розділу Прикінцеві та перехідні положення  Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Позовні вимоги задовольнити частково.

2.Визнати нечинним податкове повідомлення-рішення № /0/6383807 від 29.09.2006р. прийняте Тернопільською об’єднаною державною податковою інспекцією яким Приватному підприємству „Нео” визначено суму податкового зобов’язання з податку на прибуток в сумі 5086 грн. та застосовано 2543 грн. штрафних санкцій.

3.В частині визнання нечинними податкового повідомлення-рішення № /0/63806 від 29.09.2006р. в позові відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. На постанову суду сторони мають право подати заяву про апеляційне її оскарження протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі до Львівського апеляційного адміністративного суду, а протягом 20 днів після подання заяви - подати апеляційну скаргу.

Суддя