ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

"15" січня 2007 р.
Справа  № 9/374-06-10075А

м. Одеса

“15” січня 2007р.  11 годин 45 хвилин

господарський суд Одеської області

у складі колегії суддів: головуючий суддя Бакланова Н.В., суддя Лєсогоров В.М., суддя Аленін О.Ю.,

при секретарі Задорожній Н.В., за участю представника позивача Стефішина Л.О., що діє на підставі довіреності № 4524/01  від 30.05.2006р., представника третьої особи Пересада О.І., що діє на підставі довіреності № 1191/09 від 10.04.2006 р., представників відповідача Гапеенко М.В., що діє на підставі довіреності № 299-1.11 від 13.11.2006 р., Налбандяна А.Г., що діє на підставі довіреності № 256-1.11 від 19.09.2006 р., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №302 господарського суду Одеської області в м. Одесі адміністративну справу № 9/374-06-10075А

За позовом:  Управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі м. Одеси

до  відповідача: Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відділення в Суворовському районі м. Одеси

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача –Головне Управління Пенсійного фонду України в Одеській області

про  стягнення 32958,3 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою від 28.09.2006р. господарським судом Одеської області відповідно до ст.ст. 11, 69, 106, 107, 110, 111, 121 та п. 6 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України  було відкрите провадження в адміністративній справі № 9/374–06–10075А за позовом Управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі м. Одеси до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відділення в Суворовському районі м. Одеси про  стягнення 32958,3 грн., та призначено проведення попереднього судового засідання.

Ухвалою від 27.11.2006р. справу № 9/374-06-10075А призначено до колегіального розгляду у складі суддів:  суддя Бакланова Н.В. (головуючий суддя), суддя Лесогоров В.М., суддя Атанова Т.О.

Ухвалою від 15.01.2007р., в зв’язку зі знаходженням судді Атанової Т.О. на лікарняному,  до участі  у справі, на підставі ст. 26 Кодексу адміністративного судочинства України, залучено суддю господарського суду Одеської області Аленіна О.Ю.

Позивач неодноразово змінював та уточнював позовні вимоги, остаточно розглядаються змінені позовні вимоги від 24.11.2006 р. - для  взаєморозрахунків за минулі  періоди з  квітня 2004  р.  для  відшкодування  на централізованому   рівні   між   Пенсійним   фондом   України   та   Фондом   соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України зобов'язати Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Суворовському районі м. Одеси прийняти від Управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі м. Суворовському районі м. Одеси на пенсійне забезпечення громадян, які отримали пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництву та професійного захворювання та пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, підписавши відповідний окремий акт звірення фактичних витрат по особовим справам потерпілих Воскресенської З.Ф., Повартіна А.Є., Щелкуновії Т.О., Козлітіна А.І., Семідєтова В.С., Палаткіна Г.О., Устінова ПА., Фасхутдінової НІ., Крупки Б.В., Лещова Б.В., яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі м. Одеси та передавши прийняті суми до Виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Одеської області; для взаєморозрахунків в подальшому для відшкодування на централізованому рівні між Пенсійним фондом України та Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України зобов'язати Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних  захворювань  України  в  Суворовському  районі м.   Одеси  включати до відшкодування в майбутніх періодах відповідні витрати з виплати пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, заподіяного на підприємствах, розташованих на території СРСР, включаючи їх до актів щомісячної звірки витрат по особовим справам потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або

професійного захворювання управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі м. Одеси.

Позовні вимоги позивач мотивує наступним.

Відповідачем - відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Суворовському районі м. Одеси не прийнято до заліку частину сум витрат, здійснених управлінням ПФУ в Суворовському районі м. Одеси на пенсійне забезпечення громадян, які отримали каліцтво, до актів щомісячної звірки, що призвело до неможливості відшкодування цих витрат Пенсійного фонду України Фондом соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань України, а саме не було включено до списків частини пенсіонерів, зазначених в актах щомісячної звірки на відшкодування фактичних витрат по особовим справам потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. Факт не включення частини пенсіонерів до вищезазначених актів підтверджується актами розбіжностей, які направлялися відповідачем до Управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі кожного місця.

Позивач стверджує, що в зв'язку з не включенням відповідачем до списків частини пенсіонерів, зазначених в актах щомісячної звірки на відшкодування фактичних витрат по особовим справам потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання відповідними органами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України станом на 01.09.2006 р. Пенсійному фонду України за період з квітня 2004р. по серпень 2006р. була невідшкодованою сума 32 959,61 грн.

Позивач зазначає, що предметом даного спору є не стягнення сум виплачених пенсій, а прийняття до заліку відповідних витрат, розрахунок по яким буде здійснюватись в централізованому порядку.

Згідно діючого законодавства відповідач через Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України зобов'язаний відшкодовувати витрати на виплату пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, Пенсійному фонду України.

Відповідно до ст.81 Закону України "Про пенсійне забезпечення" призначення та виплата пенсій, у тому числі, пенсій по інвалідності внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання здійснюється органами Пенсійного Фонду.

Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" та Закон України "Про страхові тарифі на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" набрали чинність з 01.04.2001 р.

Відповідно до п.п. "г", "д" п. 1 ст. 21 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності"  на органи соціального страхування від нещасних випадків покладено обов'язки по своєчасному та повному відшкодуванню шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, пенсію по інвалідності (в зв'язку з втратою годувальника)  внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Частина 2 ст. 2 цього Закону  встановлює, що особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно цього закону.

Згідно з ч.2 ст. 7 Закону України "Про страхові тарифі на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" Фонд соціального  страхування від нещасних випадків сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги працівникам (членам їх сімей), які потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001 року, з того часу, колі відповідні підприємства передали в установленому порядку Фонду соціального страхування від нещасних випадків документи, що підтверджують право цих працівників (членів їх сімей) на такі страхові виплати та соціальні послуги, або коли таке право встановлено в судовому порядку.

Пунктом 2 Порядку відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності або професійних захворювань та пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затвердженого Постановою правління пенсійного фонду України, правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 04.03.2003 року №5-4/4 встановлено що, пенсіонери яки отримали каліцтво від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань та пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, мають право на отримання відшкодування шкоди яке раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків.

Законодавство країн учасниць СНД, в тому числі міжнародне, не поширюється на правовідносини даного спору, оскільки зазначені  пенсіонери отримали каліцтво у період дії законодавства СРСР.

Всім громадянам, які були включені до актів розбіжностей пенсії було призначено до 01.04.2001 р., вони отримали каліцтво або професійне захворювання на території колишнього СРСР та отримували відшкодування відповідно раніше діючого законодавства. З цього, на думку позивача,  випливає, що необхідність застосування норми міжнародного права до пенсіонерів, яки підлягають відшкодуванню - відсутня. На час призначення відповідних пенсійних виплат всі особи, які були включені до актів розбіжностей, мали статус громадян України.

Потерпілі, документи яких відповідач не приймає, продовжують отримувати належні їм пенсійні виплати від Пенсійного фонду України.

Складання списків по фактично виплаченим пенсіям, (які є підставою складання актів щомісячного звірення по відшкодуванню пенсій по інвалідності або професійних захворювань та пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання) здійснюються на місцевому - районному рівні, а тільки потім надаються для взаєморозрахунків між Фондами на централізованому рівні. Відшкодуванню на централізованому рівні підлягають лише ті суми, які були прийняти відповідачем до відшкодування, а саме включені до актів щомісячного звірення.

На підставі вище викладеного, позивач вважає, що відповідач зобов'язаний здійснювати відповідні заходи щодо відшкодовування виплачених пенсій по інвалідності особам, які вказані Управлінням Пенсійного фонду України.

Відповідач Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відділення в Суворовському районі м. Одеси позовні вимоги не визнає виходячи з наступного.

Ст. 21 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності"  встановлюється виключний перелік соціальних послуг та виплат, які надаються потерпілим на виробництві. Підпункти ”г-д” п. 1 частини першої ст. 21 Закону  передбачають, що у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсію у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок.

Відповідач зазначає, що особи, відносно яких виставляються вимоги УПФУ, не є застрахованими відповідно до Закону "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 до цього Закону  застрахованою є фізична особа, на користь якої здійснюється страхування. Відповідно до частини третьої ст. 6 цього Закону  страхувальниками є   роботодавці, а в окремих випадках - застраховані особи.

Ст. 7 цього Закону встановлює, що роботодавцем відповідно до цього Закону вважається: власник   підприємства   або   уповноважений   ним   орган   та   фізична   особа,   яка використовує найману працю; власник розташованого в Україні іноземного підприємства, установи, організації (у тому числі  міжнародних), філії або представництва, який використовує найману працю, якщо інше не передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість, якого надана Верховною Радою України.

Ст. 46 вказаного Закону встановлює, що Фонд соціального страхування від нещасних випадків провадить збір та акумулювання страхових внесків, має автономну, незалежну від будь-якої іншої, систему фінансування. Фінансування Фонду соціального страхування від нещасних випадків здійснюється за рахунок: внесків роботодавців,    для підприємств    -    з    віднесенням    на валові витрати виробництва, для бюджетних установ та організацій - з асигнувань, виділених на їх утримання та забезпечення; капіталізованих платежів,   що надійшли у випадках   ліквідації страхувальників та інші.

Таким чином, особи, відносно яких УПФУ заявлені позовні вимоги, не є застрахованими у Фонді соціального страхування від нещасного випадку на виробництві, бо підприємства, де ними отримані травми знаходяться за межами України, та у закордонних підприємств не виникає обов'язку проводити обов'язкового страхування відповідно до законодавства України. Крім того, закордонними підприємствами, де вказані УПФУ потерпілими отримані травми, не сплачують до Фонду соціального страхування від нещасних випадків страхових внесків.

На підставі вище викладеного у відділення Фонду не виникає обов'язку проводити виплат  пенсії по інвалідності особам, які вказані УПФУ, а й тому й не виникає у відділення Фонду обов'язку щодо проведення звірок з УПФУ по сумах пенсій, що сплачені УПФУ вказаним особам, відповідно до Порядку відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України, правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 04.03.2003 року N 5-4/4.

Відповідно до ст. 11 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів від 15.04.1995 року (укладена в рамках СНД), ратифікованої Законом України N 290/95-ВР від 11.07.1995 року, порядок відшкодування  працівникові шкоди, завданої каліцтвом, професійним захворюванням або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, регулюється законодавством Сторони працевлаштування, якщо інше не передбачено окремою угодою.

Відповідач стверджує, що міжнародними договорами України встановлено, що пенсії у зв'язку з каліцтвом на виробництві виплачуються стороню, де потерпілий отримав травмування. А тому правовідносин між органами ПФУ та робочими органами Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України щодо прийняття до заліку або відшкодування сум пенсій, виплачених особам, які отримали травми в колишніх республіках СРСР або країнах СНД взагалі не виникає, бо усі види відшкодування шкоди внаслідок нещасного випадку на виробництві несе держава, на території якої стався нещасний випадок.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, зазначає наступне.

Відповідно до ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частина перша ст. 100 КАС України встановлює, що пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Позивач звернувся з заявою про відновлення процесуального строку позовної давнини, мотивуючи тим, що Кодекс адміністративного судочинства України набрав чинності з 01.09.2005 р., а до цього загальна позовна давність відповідно до ст.257 Цивільного кодексу України встановлена тривалістю у три роки, тому просить суд визначити причину пропуску встановленого законодавством процесуального строку позовної давнини поважною і відновити пропущений процесуальний строк на подачу позовної заяви за період з 01.04.2004 р. по 01.09.2006 р.

Відповідач, наполягає на тому, що позовні вимоги  не підлягають задоволенню, так як заявлені з порушенням строку звернення до суду.

З приводу цього суд зазначає наступне. КАС України надає право стороні, яка пропустила строк на звернення до суду відновити пропущений строк у разі, якщо причини, які його спричинили були поважними.

Під час прийняття постанови, відповідно до п.2 ч.1 ст.161 КАС України суд вирішує чи є фактичні дані, що стосуються пропущення строку звернення до суду, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Про поновлення процесуального строку можна говорити тільки тоді, коли мова йде про строки, встановлені законом і тільки за умови їх пропуску з поважних причин. Поновлення процесуального строку означає, що суд надає дозвіл особі, яка з поважних причин пропустила процесуальні строки вчинення окремих дій або подачі документів, здійснити ці дії чи подати документи.

06.05.2003р. Міністерством юстиції України зареєстрована постанова правління Пенсійного фонду України та правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 4 березня 2003 року № 5-4/4, якою  затверджено "Порядок відшкодування Фондом соціального страхуванню від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання".

Пунктом 5 Порядку передбачено, що органи Пенсійного фонду щомісяця проводять з відділенням виконавчою дирекції ФССНСП звірку витрат по особових справах потерпілих, складають акт щомісячної звірки, в якому визначають загальну суму витрат, що підлягає відшкодуванню, та до 15 числа місяця, наступного за звітним, подають його відповідно головним управлінням Пенсійного фонду і управлінням виконавчої дирекції Фонду на місцях.

Пунктом 6 Порядку передбачено, що головні управління Пенсійного фонду України та управляння виконавчої дирекції Фонду на підставі поданих актів узагальнюють і узгоджують Довідку про відшкодування Фондом Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою  відповідних пенсій, та до 20 числа місяця, наступного за звітним, подають її відповідно до Пенсійного фонду та Фонду соціального страхування від нещасних випадків.

Пунктом 7 Порядку встановлено, що Фонд на підставі вищевказаної довідки на централізованому рівні до 25 числа місяця, наступного за звітним, перераховує кошти Пенсійному фонду України.

Таким чином, про порушення своїх прав Управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі м.Одеси дізнавалось кожного місяця, починаючи з травня 2004 року, отримуючи від відповідача акти розбіжностей по акту звірки витрат по особовим справам потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у звязку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадкуна вирбництві або професійного захворювання, за кожен місяць за період квітень 2004р. по серпень 2006р.

На підставі викладеного, суд вважає, що строк звернення до суду пропущено позивачем без поважних причин і не було обставин, які перешкоджали позивачу звернутися до суду у встановлені строки.

За результатами розгляду може бути прийнята постанова про відмову в задоволенні адміністративного позову з підстав пропущення строку звернення до адміністративного суду за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін, у цій постанові суд вирішує питання про поважність пропущення зазаначеного троку.

Оскільки судом не встановлено поважність причин пропущення процесуального строку, а відповідач наполягає на застосуванні цієї норми, судова колегія відмовляє в задоволені позову.

Керуючись  ст. ст. 161-164 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні позову.

Повний текст постанови складено „25” січня 2007р.

Постанова набирає законної сили у порядку ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Сторонам надано право на апеляційне оскарження постанови господарського суду Одеської області в порядку ст.ст. 185-186  Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                 Бакланова Н.В.

Суддя                                                                                                         Лєсогоров В.М.

Суддя                                                                                                              Аленін О.Ю.

Суддя                                                                                 Бакланова Н.В.