ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

05.04.2007
Справа №2-19/2220-2007А

За позовом – Закрите акціонерне товариство «Кримнефтегазснаб», м.Сімферополь АР Крим

До відповідача – Фонд майна АР Крим, м.Сімферополь АР Крим

3-я особа – Кримське республіканське об'єднання «Крименергоресурс», м.Сімферополь АР Крим

Про усунення перешкод у користуванні майном

Суддя Мокрушин В.І.

Секретар Сидельова І.І.

П Р Е Д С Т А В Н И К И :

Від позивача – Заяць Н.В., довіреність № 01-01 від 12,01,2007 року; Задков О.І., представник, доручення № 35 від 18.01.2007 року

Від відповідача – не з'явився

Від третьої особи – Гафаров Т.Р., завідуючий юридичним сектором, довіреність № 3 від 04.04.2007 року; Кунська В.В., представник, довіреність № б/н від 04.04.2007 року

Суть спору:

Позивач заявив позов до господарського суду АР Крим до Фонду майна АР Крим та просив спонукати Фонд майна АР Крим протягом двох тижнів з дати набрання чинності рішенням суду усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом зносу паркану та асфальтового покриття, які знаходяться на орендованої позивачем земельній ділянці площею 0,481 га за адресою: м.Сімферополь, вул.Д.У'лянова, 62А. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачу у встановленому діючим законодавством порядку надана земельна ділянка, на якій знаходиться майно відповідача.

Відповідач правом на участь у судовому засіданні не скористувався, відзив на позов не надав.

Третя особа надала пояснення,просила у задоволенні позову відмовити.

Справа слухалася у відповідності до положень Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями).

Представники сторін відмовилися від послуг перекладача.

Відповідно до ст.9, 10 Конституції України, ст.9 Європейської хартії регіональних мов (ратифікована Законом України від 15.05.2003 року № 802), ст.3 Декларації прав національностей України (від 01.11.1991 року № 1771), ст.10 Закону України «Про судоустрій» (від 07.02.2002 року № 3018), ст.18 Закону України «Про мови» (від 28.10.1989 року № 8312), ст.10, 12 Конституції Автономної Республіки Крим (Закон України від 23.12.1998 року № 350), ст.15 Кодексу адміністративного судочинства України та клопотанням представників сторін вони давали пояснення по справі на російській мові.

Відповідно до ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями), п.2-1 Прикінцевих положень  Кодексу адміністративного судочинства України фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася.

Відповідно до ст.130 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями) перед початком слухання справи представникам сторін була вручена пам’ятка про права та обов’язки сторін.

Розглянув матеріали справи,  суд –

В С Т А Н О В И В :

Закрите акціонерне товариство «Кримнефтегазснаб» зареєстровано у якості суб’єкта підприємницької діяльності 19.11.1997 року виконавчим комітетом Сімферопольської міської ради Автономної Республіки Крим, про що видане свідоцтво про державну реєстрацію (а.с.5).

Згідно із ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Відповідно до п.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача – орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Позивач просить спонукати Фонд майна АР Крим протягом двох тижнів з дати набрання чинності рішенням суду усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом зносу паркану та асфальтового покриття, які знаходяться на орендованій позивачем земельній ділянці площею 0,481 га за адресою: м.Сімферополь, вул.Д.Ул'янова, 62А, оскільки земельна ділянка надана позивачу у встановленому діючим законодавством порядку.

Відповідач правом на участь у судовому засіданні не скористувався, відзив на позов не надав.

Третя особа надала пояснення, просила у задоволенні позову відмовити. Відповідно до усних пояснень представника третьої особи, наданих ним у судовому засіданні, майно, яке знаходиться на земельній ділянці площею 0,481 га за адресою: м.Сімферополь, вул.Д.Ул'янова, 62А належить Автономній Республіки Крим, третя особа є балансоутримувачем майна, йому не належить право розпорядження вказаним майном.

14.05.2004 року між Сімферопольською міською радою та ЗАТ «Кримнефтегазснаб» укладений договір оренди земельної ділянки площею 0,481 га, розташованій у м.Сімферополі, вул.Д.Ул'янова, 62А (а.с.10-16).

Вказаний договір укладений на виконання Рішення 15 сесії 24 скликання Сімферопольської міської ради № 221 від 02.12.2003 року, відповідно до якого вилучено у підприємства «Міжрайпаливо» частина земельної ділянки площею 0,481 га, розташованій у м.Сімферополі, вул.Д.Ул'янова, 62А та передана ЗАТ «Кримнефтегазснаб» у довгострокову оренду (а.с.17).

Вилучення земельної ділянки у підприємства «Міжрайпаливо» здійснено на підставі листа вказаного підприємства № 01/185 від 12.09.2000 року (а.с.21).

Кримське республіканське об'єднання «Крименергоресурс» є правонаступником підприємства «Міжрайпаливо», що встановлено рішенням господарського суду АР Крим від 05.04.2005 року по справі № 2-2/5047-2005 (а.с.8-9).

Рішенням господарського суду АР Крим від 05.04.2005 року по справі № 2-2/5047-2005 позовні вимоги ЗАТ «Кримнефтегазснаб» до Кримського республіканського об'єднання «Крименергоресурс» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою позовні вимоги ЗАТ «Кримнефтегазснаб» задоволено, суд спонукав Кримське республіканське об'єднання «Крименергоресурс» не вчиняти ЗАТ «Кримнефтегазснаб» перешкод  користуванні земельною ділянкою площею 0,481 га, розташованій у м.Сімферополі, вул.Д.Ул'янова, 62А, що перебуває у оренді у ЗАТ «Кримнефтегазснаб» на підставі договору оренди, зареєстрованого держнотконторою 14.05.2004 року у реєстрі за № 1-623.

Ухвалою господарського суду АР Крим від 30.06.2005 року по справі № 2-2/5047-2005 роз'яснено рішення господарського суду АР Крим від 05.04.2005 року по справі № 2-2/5047-2005, відповідно до якого примусове виконання рішення господарського суду АР Крим від 05.04.2005 року по справі № 2-2/5047-2005 підлягає виконанню шляхом зносу споруд, будівель, огорожі, не належних ЗАТ «Кримнефтегазснаб».

Суду не надано доказів скасування вказаного рішення та ухвали.

16.08.2005 року постановою ДВС Центрального РУЮ м.Сімферополя відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню наказу господарського суду № 2-2/5047-2005.

14.09.2005 року державним виконавцем ВДВС Центрального РУЮ м.Сімферополя складено акт про добровільне виконання наказу господарського суду № 2-2/5047-2005. Вказаний акт складений у присутності в.о. директора Кримського республіканського об'єднання «Крименергоресурс» Лисенко Г.Г.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» (від 21.04.1999 року N 606-XIV із змінами та доповненнями) участь юридичних осіб у виконавчому провадженні здійснюється їх керівниками чи органами, посадовими особами, які діють в межах повноважень, наданих їм законом, або через представників юридичної особи.

Відповідно до ст.30 Закону України «Про виконавче провадження» (від 21.04.1999 року N 606-XIV із змінами та доповненнями) у разі повного добровільного виконання рішення боржником у встановлений для добровільного виконання строк державний виконавець складає про це акт, який є підставою для закінчення виконавчого провадження. Якщо боржник у встановлений строк добровільно не виконав рішення, державний виконавець невідкладно розпочинає його примусове виконання.

Проте надані докази по справі свідчать, що фактичного виконання рішення господарського суду від 05.04.2005 року по справі № 2-2/5047-2005 не відбулося.

Відповідно до п.3 ст.55 Господарського кодексу України (від 16.01.2003 року № 436-IV із змінами та доповненнями) суб'єкти господарювання реалізують свою господарську компетенцію на основі права власності, права господарського відання, права оперативного управління відповідно до визначення цієї компетенції у цьому Кодексі та інших законах.

Відповідно до ст.133 Господарського кодексу України (від 16.01.2003 року № 436-IV із змінами та доповненнями) основу правового режиму майна суб'єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління.

Відповідно до п.5 ст.22 Господарського кодексу України (від 16.01.2003 року № 436-IV із змінами та доповненнями) держава реалізує право державної власності у державному секторі економіки через систему організаційно-господарських повноважень відповідних органів управління щодо суб'єктів господарювання, що належать до цього сектора і здійснюють свою діяльність на основі права господарського відання або права оперативного управління.

Відповідно до п.1 ст.24 Господарського кодексу України (від 16.01.2003 року № 436-IV із змінами та доповненнями) управління господарською діяльністю у комунальному секторі економіки здійснюється через систему організаційно-господарських повноважень територіальних громад та органів місцевого самоврядування щодо суб'єктів господарювання, які належать до комунального сектора економіки і здійснюють свою діяльність на основі права господарського відання або права оперативного управління.

Відповідно до ст. 136 Господарського кодексу України (від 16.01.2003 року № 436-IV із змінами та доповненнями) право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб'єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства.

Відповідно до ст. 137 Господарського кодексу України (від 16.01.2003 року № 436-IV із змінами та доповненнями) правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб'єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом). Власник майна, закріпленого на праві оперативного управління за суб'єктом господарювання, здійснює контроль за використанням і збереженням переданого в оперативне управління майна безпосередньо або через уповноважений ним орган і має право вилучати у суб'єкта господарювання надлишкове майно, а також майно, що не використовується, та майно, що використовується ним не за призначенням.

Позовні вимоги не стосуються права власності на майно, тобто прав Фонду майна АР Крим.

Фонд майна АР Крим здійснює контроль за використанням майна, проте не користується та не використовує вказане майно, а тому позовні вимоги до Фонду майна АР Крим не підлягають задоволенню. Окрім того, Фонд майна АР Крим не порушував прав позивача по справі.

Суд також враховує те, що відповідно до наданих документів, а саме: листа підприємства «Міжрайпаливо» № 01/185 від 12.09.2000 року земельна ділянка Фонду майна АР Крим не надавалася, а надавалася  підприємству «Міжрайпаливо» (а.с.21), а тому Фонд майна АР Крим не має відношення щодо користування земельною ділянкою площею 0,481 га, розташованій у м.Сімферополі, вул.Д.Ул'янова, 62А.

Позивач має право заявити позовні вимоги до користувача майна, проте такий спір вже вирішений господарським судом по справі № 2-2/5047-2005 і по йому вже виданий виконавчий документ.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» (від 21.04.1999 року N 606-XIV із змінами та доповненнями) державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, зокрема, здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Відповідно до ст.76 Закону України «Про виконавче провадження» (від 21.04.1999 року N 606-XIV із змінами та доповненнями) після відкриття виконавчого провадження по виконавчому документу, який зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець відповідно до статті 24 цього Закону визначає йому строк добровільного виконання рішення. У разі невиконання без поважних причин цих вимог державний виконавець застосовує до боржника штрафні санкції чи інші заходи, передбачені законодавством, і призначає новий строк виконання. Якщо після цього рішення не буде виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, а на боржника державним виконавцем накладається штраф у сумі двократного розміру витрат на проведення виконавчих дій у порядку, встановленому частиною другою статті 87 цього Закону.

Оскільки надані докази свідчать, що фактичного виконання рішення господарського суду від 05.04.2005 року по справі № 2-2/5047-2005 не відбулося, позивач має право вимагати примусового виконання рішення господарського суду від 05.04.2005 року по справі № 2-2/5047-2005.

Це також вказано у ухвалі господарського суду АР Крим від 30.06.2005 року по справі № 2-2/5047-2005, якою  роз'яснено рішення господарського суду АР Крим від 05.04.2005 року по справі № 2-2/5047-2005, яку позивач залишив поза увагою.

Отже позивач має право вимагати виконання рішення господарського суду АР Крим від 05.04.2005 року по справі № 2-2/5047-2005 шляхом зносу будівель та споруд для звільнення земельної ділянки.

Окрім того, позивач має право оскаржити неправомірні дії або бездіяльність державної виконавчої служби, якщо такими діями або бездіяльністю порушені його права.

З урахуванням того, що позивач не ставив питання щодо стягнення з відповідача судових витрат суд не вирішував цього питання у процесі розгляду справи.

На підставі викладеного та керуючись ст.17,  18, 70, 76, 86, 162 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями), суд

П О С Т А Н О В И В :

·          У задоволенні адміністративного позову відмовити.

·          Постанову направити сторонам замовленою кореспонденцією.

Постанова може бути оскаржена у апеляційному порядку відповідно до ст.185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вступна та резолютивна частина постанови проголошені у судовому засіданні 05.04.2007 року у 14 год. 45 хв.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Мокрушин В.І.