ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

05.04.07                                                                                           Справа№ 5/376-13/59А

Господарський суд Львівської області у складі головуючого судді Станька Л.Л.,   при секретарі Щигельській О.І., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою: Сокальського міського комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства, м.Сокаль

до відповідача: ДПІ у Сокальському районі, м.Сокаль

про визнання нечинним податкового повідомленя-рішеня №/3 від 20.03.06р.

За участю представників сторін:

Від позивача: Хома Т.М. –представник

Від відповідача: Яремко В.П. –гол.держ.подат.інсп.юр.сектору

Відкрито провадження у справі за позовом Сокальського міського комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства, м.Сокаль до ДПІ у Сокальському районі, м.Сокаль про визнання нечинним податкового повідомленя-рішеня №/3 від 20.03.06р.

З”ясовано:

як викладено в позовній заяві, що податковим повідомленням-рішенням, виданим Червоноградською об'єднаною державною податковою інспекцію (Сокальським відділенням) від 28.07.2005р. №/0 Сокальському міському комунальному підприємству водопровідно-каналізаційного господарства визначено сплатити штраф у розмірі 10% у сумі 30563,18грн. за платежем з податку на додану вартість по вітчизняних товарах, (роботах, послугах).

09.08.05р. за №443, в порядку ст.5 ЗУ 2181-ПІ від 20.12.00р., позивачем подано скаргу про перегляд рішення стосовно визначеної суми штрафу. Червоноградською ОДПІ, рішенням від 20.03.06р. №9284/10-014, залишено вказане податкове повідомлення-рішенням без змін. За наслідками розгляду повторної скарги від 20.10.05р. №853, ДПА у Львівській області рішенням від 22.12.05р. №19785-10-25-008 та рішенням ДПА України від 07.03.06р. №2046/6/25-0215 на скаргу від 05.01.06р. №03 залишено без змін вказане податкове повідомлення-рішення.

20.03.2006р. Чероноградською об'єднаною державною податковою інспекцією (Сокальським відділенням) видано уточнене податкове повідомлення-рішення №/3.

Позивачем вважається, що вказане податкове повідомлення-рішення підлягає визнанню нечинним, оскільки: згідно декларацій у 2002р. задекларовано 81533,00грн., сплачено 126237,50грн. У 2003р. задекларовано 124073,50грн., сплачено 121459,34грн., в 2004р. нараховано, згідно декларації, 299920,00грн., сплачено 182405,44грн., за І кв.2005р. задекларовано 38680,00грн., сплачено 83303,72грн.

Позивачем вказується, що основною причиною виникнення податкового боргу (основного платежу) є наростання заборгованості по платежах від населення і бюджетних установ, через що підприємство не змогло розрахуватися вчасно по податках. Через прострочення термінів сплати нараховано штрафні санкції, які мають штучний характер, а тому підприємство повинно бути звільнено від сплати таких штрафних санкцій через відсутність вини.

Відповідачем позовні вимоги заперечуються.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та оцінивши докази у їх сукупності, господарський суд відзначає наступне:

згідно з п. 1.2 ст. 1 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільвими фондами" від 21.12.2000р. № 2181 -III (із змінами і доповненнями) (далі - Закон 2181-ІП), податкове зобов'язання - зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України.

Згідно з п. 1.11 ст. 1 Закону 2181-ІП, податкова декларація, розрахунок - документ, що подається платником податків до контролюючого органу у строки, встановлені законодавством, на підставі якого здійснюється нарахування таабо сплата податку, збору (обов'язкового платежу).

Відповідно до п.5.1 ст.5 Закону 2181-ІП, податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої декларації.

Згідно з п.п.5.3.1 п.5.3 ст.5 Закону 2181-ІП, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, визначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.1 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації. Як зазначено в п.п.5.1.4 п.5.4 ст.5 даного Закону, узгоджена сума податкового зобов'язання, не сплачена платником податків у строки, визначені цією статтею, визнається сумою податкового боргу платника податків

Позивачем порушено граничний строк сплати узгодженого податкового зобов'язання по ПДВ, передбачений п.п.5.3.1 п.5.3 ст.5 Закону 2181 -III.

Відповідно до вимог підпункту 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону 2181-ІП, у разі коли платник податків не сплачує суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податків зобов'язаний сплатити штраф. Платник податків сплачує один із зазначених у цьому пункті штрафів відповідно до загального строку затримки незалежно від того, чи були застосовані штрафи, визначені у підпунктах 17.1.1-17.1.6 цього пункту, чи ні.

При цьому, складається податкове повідомлення за формою та згідно з вимогами, установленими Порядком направлення органами державної податкової служби України податкових повідомлень платникам податків, затвердженим наказом Державної податкової адміністрації України від 21.06.2001 № 253, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 06.07.2001 за № 567/5758, у редакції наказу ДПА України від 27.05.03 № 247 (із змінами та доповненнями).

Крім цього, слід відмітити, що відповідно до п.п. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 названого Закону (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 20.02.2003 р. N 550-ІУ) і п.п. 6.1.7 п. 6.1 Інструкції про порядок застосування штрафних (фінансових) санкцій органами державної податкової служби, затвердженої наказом ДПА України від 17 березня 2001 року №110 (зі змінами і доповненнями), розмір штрафу за несвоєчасне погашення узгодженого податкового зобов'язання розраховується виходячи з фактично сплаченої (погашеної) суми податкового боргу, а штраф може застосовуватися виключно за фактом сплати (погашення) податкового боргу.

Щодо зауважень позивача про наявність переплати ПДВ у деяких податкових періодах, то слід відмітити наступне: в роз'ясненні Вищого арбітражного суду України від 12.05.1995р. № 02-5/451 "Про деякі питання практики вирішення спорів за участю органів державної податкової служби" (із змінами та доповненнями), а саме у пункті 10 зазначається: "наявність у підприємства установи організації переплати по податках у певні періоди не є підставою для звільнення від відповідальності за несплату податку в інші періоди, оскільки сума переплати на вимогу платника могла б бути повернена йому з бюджету чи зарахована у сплату в наступні періоди".

Як видно з позовної заяви, самого факту затримки сплати узгодженої суми податкового зобов'язання позивачем не заперечується, а наголошується лише на тому, що застосовані штрафні санкції за дане порушення "мають штучний характер". З таким твердженням суд не може погодитись, оскільки дію абзацу другого підпункту 7.1.1 пункту 7.1 статті 7 Закону України 2181-ІІІ, яким передбачено, що погашення податкових зобов'язань, або податкового боргу платника податків може бути здійснено шляхом проведення взаєморозрахунків непогашених зустрічних грошових зобов язань відповідного бюджету перед таким платником податків, було зупинено на 2003, 2004, 2005, 2006 роки згідно із Законами України про Державні бюджети на відповідні роки (на 2003 рік згідно із Законом України від 26.12.2002 р. N 380-ІУ, на 2004 рік згідно із Законом України від 27.11.2003 р. N 1344-ІУ, на 2005 рік - згідно із Законами України від 23.12.2004 р. N 2285-ІУ, від 25.03.2005р №.2505-ІУ, на 2006 рік - згідно із Законом України від 20.12.2005 р. N 3235-IV).

Крім того, згідно п.5 роз”яснення президії Вищого арбітражного суду україни від 12.05.95р. №02-5/451 „Про деякі питання практики вирішення спорів за участю органів державної податкової служби” (із змінами), підставами для застосування щодо платників податків заходів відповідальності, передбачених законодавчими актами, зокрема, Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»є приховання (заниження) або несплата

платниками сум податків, інших обов'язкових платежів до бюджетів незалежно від причин,  яких це сталося. Не має значення і наявність чи відсутність умислу в діях відповідних

працівників організації - платника податків. Така відповідальність настає і в тому разі, якщо порушення сталося через помилкове застосування законодавства про оподаткування, недбалість, недосвідченість чи розрахункову помилку. Так само не може братись до уваги фінансово-госпо дарський стан підприємства, установи, організації.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.122-124,127,130,135,143,151-154,160,161,163,167 КАС України, суд, -

постановив:

1.В позові відмовити повністю.

2.Строк і порядок набрання постановою законної сили та її оскарження здійснюються згідно вимог ст.ст.186 та 254 КАСУ.

Суддя