СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09.02.07                                                                                 Справа № 10/756н-ад.

Суддя   господарського суду Луганської області Середа А.П.,  розглянувши матеріали справи за позовом

Відкритого акціонерного товариства трест «Краснодоншахтобуд», місто Краснодон Луганської області,

до Краснодонської об’єднаної державної податкової інспекції Луганської області, -

про визнання неправомірними та недійсними податкових повідомлень-рішень,

при секретарі судових засідань Смірновій В.М.,

в присутності представників сторін:

від позивача – Юдін В.Г. - юрисконсульт,  - довіреність №26 від 09.02.07 року;

від відповідача – Фоменко В.С. –державний податковий інспектор, - довіреність №9 від 29.12.06 року; Давидова Л.О. –головний державний податковий інспектор, - довіреність №22 від 22.02.07 року, -

встановив:

суть спору: позивачем заявлено вимогу про визнання протиправними, недійсними та скасування податкових повідомлень-рішень Краснодонської об’єднаної державної податкової інспекції Луганської області (далі –ОДПІ, - Відповідач)  № від 17.05.2006 року; № від 17.05.06 року; №/0 від 14.06.06 року; № від 18.05.06 року;  № від 17.05.06 року та № від 17.05.06 року.

Ухвалою суду від 24.11.06 року позовну заяву залишено без руху, оскільки позивач при зверненні до суду порушив вимоги ст. 106 Кодексу адміністративного судочинства України (далі –КАСУ).

Провадження у справі відкрито ухвалою суду  від 18.12.06 року.

Розпорядженням голови господарського суду Луганської області Зубової Л.В. від 18.12.06 року розгляд справи доручено судді цього суду Середі А.П.

Попереднє судове засідання по справі відповідно до ст. 111 Кодексу адміністративного судочинства  України (далі –КАСУ) призначене та фактично відбулося 16.01.07 року за участю представників сторін.

Відповідно до ст. 150 КАС України розгляд справи відкладено з 02 до 09 лютого 2007 року, - з метою надання сторонам можливості подати до суду додаткові докази.

У судовому засіданні представники сторін заявили клопотання про відмову від  фіксації судового процесу  технічними засобами, яке не суперечить вимогам ст. 41 та пункті 2-1 розділу УІІ „Прикінцеві та перехідні положення КАСУ, а тому його задоволено судом.

Представник позивача  позов підтримав; він також звернувся до суду з клопотанням про повернення йому надмірно сплаченого державного мита у сумі 1043,59 грн., що підтверджується платіжним дорученням №270 від 17.11.06 року на суму 1046,99 грн. (1046,99 грн. –3,40 грн.=1043,59 грн.).

Відповідач позов не визнав, про що також зазначив у своєму запереченні проти нього  (вих.№166/10-015 від 16.01.07 року), стверджуючи, що при винесенні спірних податкових повідомлень-рішень фахівці ОДПІ діяли у повній відповідності до чинного законодавства та з урахуванням порушень у діяльності Позивача, виявлених під час перевірок.

Заслухавши представників сторін,  дослідивши обставини справи та додатково надані  матеріали,  суд  дійшов  наступного.

І.1. 16-18 травня та 14 червня 2006 року фахівцями Краснодонської ОДПІ здійснено тематичні перевірки Відкритого акціонерного товариства трест «Краснодоншахтобуд»(далі –ТОВ трест «КШБ», - позивач) з  питань своєчасної сплати узгоджених сум податкових зобов’язань з податку на додану вартість та земельного податку протягом граничних строків, визначених Законом України від 21.12.2000 року №2181-ІІІ «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»(далі –ЗУ №2181-ІІІ), - за результатами яких складено акти:

№1359 від 16.05.06 року, - у якому зафіксовано факт порушення термінів сплати самостійно узгодженого зобов’язання з податку на землю за період з 2001 по 2005 роки, при цьому встановлено, що щодо платника податку належить застосувати штрафні (фінансові) санкції у розмірі 2121,20 грн., або 50% від несвоєчасно сплачених сум податкових зобов’язань;

№1364 від 16.05.06 року, - у якому зафіксовано факт порушення термінів сплати самостійно узгодженого зобов’язання з податку на землю за період 2001-2005 років, при цьому встановлено, що щодо платника податку належить застосувати штрафні (фінансові) санкції у розмірі 11505,22 грн. або ж 50 % від несвоєчасно сплачених сум податкових зобов’язань;

№1366 від 17.05.06 року, - у якому зафіксовано факт порушення термінів сплати самостійно узгодженого зобов’язання з податку на землю за період з 01.05.2001 року по 16.02.2005 років, при цьому встановлено, що щодо платника податку належить застосувати штрафні (фінансові) санкції у розмірі 7724,58 грн. або ж 50 % від несвоєчасно сплачених сум податкових зобов’язань;

№1367 від 16.05.06 року, - у  якому зафіксовано факт порушення термінів сплати самостійно узгодженого зобов’язання з податку на землю за період 2003-2005 років, при цьому встановлено, що щодо платника податку належить застосувати штрафні (фінансові) санкції у розмірі 36034,35 грн. або ж 50 % від несвоєчасно сплачених сум податкових зобов’язань;

№1032 від 18.05.06 року, - якому зафіксовано факт порушення термінів сплати самостійно узгодженого зобов’язання з комунального податку за період з 17.04.01 року по 05.07.04 року, при цьому встановлено, що щодо платника податку належить застосувати штрафні (фінансові) санкції у розмірі 7724,58 грн. або ж 50 % від несвоєчасно сплачених сум податкових зобов’язань; (як вбачається з матеріалів справи (розрахунків штрафних санкцій, наданих відповідачем до матеріалів справи) та пояснень представників відповідача, - позивачу неодноразово надавалась розстрочка сплати суми боргу з податку на землю, що дає підстави вважати, що термін у 1095 днів по кожному з видів податкової заборгованості на момент прийняття спірних податкових повідомлень-рішень не скінчився);

№1281/1640 від 14.06.06 року, у якому зафіксовано факт порушення термінів сплати самостійно узгоджених зобов’язань зі сплати  податку на додану вартість (далі –ПДВ) згідно поданим податковим деклараціям за період з 20.06.03 року по 01.11.04 року, - при цьому встановлено, що щодо платника податку належить застосувати штрафні (фінансові) санкції у розмірі 48225 грн., або ж 50% від несвоєчасно сплачених сум податкових зобов’язань, оскільки термін несвоєчасної сплати узгодженої суми ПДВ перевищує 90 днів.

1.1.З кожним актом ознайомлений головний бухгалтер ВАТ трест «КШБ»Ковтун Г.Ф., при цьому будь-які заяви та застереження з її боку не зафіксовані.

1.2.У судовому засіданні представник позивача стверджував, що кожен з актів не відповідає вимогам  внутрівідомчих нормативних актів Державної податкової адміністрації України, у тому числі Регламенту адміністрування  податків, зборів (обов’язкових платежів), затвердженого наказом ДПА України від 09.02.06 року №62 (далі –Регламент №62), стосовно форми  актів, складених за результатами перевірок.

Приймаючи до уваги те, що вищезгадані акти дійсно мають певні ознаки невідповідності вимогам  вищезгаданих нормативних актів, у тому числі - розділу 8-му Регламенту №62, - суд  виходить з наступного:

вищезгадана невідповідність не призводить до того, що складені акти є неправильними по суті та не відображають  фактичні результати перевірок;

позивачем у порядку, встановленому КАСУ, не заявлено цю обставину в якості предмету спору, - а тому суд  не приймає до уваги доводи представника позивача у цій частині при прийнятті кінцевого рішення по справі.

3.На підставі вищезгаданих актів перевірок ОДПІ винесено наступні податкові повідомлення-рішення:

№ від 17.05.06 року, - яким щодо позивача за порушення терміну сплати самостійно узгодженого податкового зобов’язання з податку на землю у розмірі 72068,70 грн. застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 50% цієї суми, - тобто 36034,35 грн.;

№ від 17.05.06 року, - яким щодо позивача за порушення терміну сплати самостійно узгодженого податкового зобов’язання з податку на землю у розмірі 15449,16 грн. застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 50% цієї суми, - тобто 7724,58 грн.;

№ від 17.05.06 року, - яким щодо позивача за порушення терміну сплати самостійно узгодженого податкового зобов’язання з податку на землю у розмірі 23010,44 грн. застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 50% цієї суми, - тобто 11505,22 грн.;

№ від 17.05.06 року, - яким щодо позивача за порушення терміну сплати самостійно узгодженого податкового зобов’язання з податку на землю у розмірі 4240,40 грн. застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 50% цієї суми, - тобто 2121,20 грн.;

№ від 18.05.06 року, - яким щодо позивача за порушення терміну сплати самостійно узгодженого податкового зобов’язання з комунального податку у розмірі 15557,50 грн. застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 50% цієї суми, - тобто 7778,75 грн.;

№/0 від 14.06.06 року, - яким щодо позивача за порушення терміну сплати самостійно узгодженого податкового зобов’язання з ПДВ у розмірі 96450,00 грн. застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 50% цієї суми, - тобто 48225,00 грн.;

(при прийнятті кожного рішення ОДПІ посилалася на підпункт 17.1.7 п. 17.1 ст. 7 ЗУ №2181-ІІІ).

Відповідачем надано до справи докази отримання кожного спірного рішення посадовою особо позивача, а саме: заступником головного бухгалтера Панченко Є.П.

Докази оскарження  цих рішень в адміністративному порядку позивачем не надано.

ІІ. Заслухавши представників сторін, оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов НЕ підлягає задоволенню  з наступних підстав.

1.Право  органів Державної податкової служби України в особі Краснодонської ОДПІ на здійснення перевірок стану додержання суб’єктами підприємницької діяльності вимог  чинного податкового законодавства передбачено пунктом 1 статті 11 Закону України від 04.12.1990 року №509-ХІІ „Про державну податкову службу в Україні”, в якому сказано:

органи державної податкової служби у випадках, в межах компетенції та у порядку, встановлених законами України, мають право:

1)здійснювати документальні невиїзні перевірки (на підставі поданих податкових декларацій, звітів та інших документів, пов’язаних з нарахуванням і сплатою податків та зборів (обов’язкових платежів) незалежно від способу їх подачі (…).

2.Абзацом першим пункту 5.1 названого вище Закону передбачено, що платник податку має право самостійно визначити своє податкове зобов’язання у податковій декларації, при цьому таке зобов’язання вважається узгодженим з дня подання податкової декларації

Підпунктом 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 того ж Закону встановлено, що платник податків зобов’язаний самостійно сплатити суму податкового зобов’язання, зазначену ним у податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 цього Закону.

Як сказано у підпункті „а” підпункту 4.1.4 п.4.1 ст. 4 ЗУ №2181-ІІІ, податкові декларації подаються за базовий податковий (звітний) період, що дорівнює календарному місяцю (у т.ч. при сплаті місячних авансових внесків), - протягом 20 календарних днів, наступних за останнім календарним днем  звітного (податкового) місяця.

Підпунктами «б»-«г»підпункту 4.1.4 п. 4.1 ЗУ №2181-ІІІ встановлені інші –більш тривалі –податкові періоди, які застосовуються при наданні податкової звітності (квартальний, річний).

У статті 1 ЗУ №2181-ІІІ визначено поняття податкового зобов’язання і штрафної санкції.

Згідно п.1.2 ст. 1  податкове зобов’язання –це зобов’язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України.

Пункт 1.5 тієї ж статті визначає, що штрафна санкція (штраф) –плата у фіксованій сумі або у вигляді відсотків від суми податкового зобов’язання (без урахування пені та штрафних санкцій), яка справляється з платника податків у зв’язку з порушенням ним правил оподаткування, визначених відповідними законами.

Матеріалами справи належним чином доведено факти порушення позивачем встановлених Законом №2181-ІІІ термінів сплати до бюджету самостійно узгоджених ним податкових зобов’язань.

3.Оцінюючи доводи позивача про те, що відповідач при прийнятті спірних податкових повідомлень-рішень був зобов’язаний керуватися правилом ст. 250 Господарського кодексу України (далі –ГКУ), суд виходить з того, що законодавець не ототожнює штрафні санкції, які застосовуються у разі порушення порядку визначення та сплати податкового зобов’язання, - з штрафними санкціями,  які застосовуються у разі порушення суб’єктом підприємницької діяльності вимог чинного законодавства, яким врегульовано його господарську діяльність, - тобто як закон, так і суд розмежовує штрафи, передбачені ст. 17 ЗУ №2181-ІІІ, - зі  штрафами, передбаченими  ГК України

3.1.Так, у абз. 3 частини ст. 239 ГКУ сказано:

органи державної влади та місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом, можуть застосовувати до суб’єктів господарювання такі адміністративно-господарські санкції:

(..) адміністративно-господарський штраф;

3.2.Частина 1 ст. 241 ГКУ надає визначення поняття адміністративно-господарського штрафу:

адміністративно-господарський штраф –це грошова сума, що сплачується суб’єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності;

3.3.Визначення поняття господарської діяльності викладено у частині 1 статті 3 ГКУ:

під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб’єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність;

3.4.Що стосується поняття штрафна санкція (штраф) у розумінні ЗУ №2181-ІІІ, то воно носить зовсім інший характер, а саме:

штрафна санкція (штраф) –плата у фіксованій сумі або у вигляді відсотків від суми податкового зобов’язання (без урахування пені та штрафних санкцій), яка справляється з платника податків у зв’язку з порушенням ним правил оподаткування, визначених відповідними законами (пункт 1.5 ст. 1).

Тобто законодавець НЕ ОТОТОЖНЮЄ ці два види штрафних санкцій, вони носять різну правову природу; підстави їх  застосування НЕ Є ТОТОЖНИМИ.

3.4.Законом України №2181-ІІІ у пункті 17.3 ст. 17 встановлено, що:

сплата (стягнення) штрафних санкцій, передбачених цією статтею, прирівнюється до сплати (стягнення) податку та оскарження їх сум.

3.5.Крім того,  згідно підпункту 15.1.1 п. 15.1 ст. 15 ЗУ №2181-ІІІ:

за винятком випадків, визначених підпунктом 15.1.2 цього пункту, податковий орган має право самостійно визначити суму податкових зобов’язань платника податків у випадках, визначених цим Законом, не пізніше закінчення 1095 дня, наступного за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, а у разі, коли така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку податковий орган не визначає суму податкових зобов’язань, платник податків вважається вільним від такого податкового зобов’язання, а спір стосовно такої декларації не підлягає розгляду у адміністративному або судовому порядку.

З урахуванням викладених положень чинного законодавства та наявних у справі доказів, у суду немає підстав вважати, що при вирішенні цього спору належить застосовувати правило ст. 250 ГКУ, якою встановлено, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб’єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше як через один рік з дня порушення цим суб’єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Отже,  застосування штрафних санкцій (штрафу) за порушення терміну сплати до бюджету самостійно узгоджених податкових зобов’язань з ПДВ, земельного та комунального податків повністю врегульовано ЗУ №2181-ІІІ, - а тому посилання позивача на те, що ОДПІ у даному випадку належало керуватися та застосувати ст. 250 Господарського кодексу України, - є неправомірним та безпідставним.

4.Звідси виходить, що ОДПІ, застосовуючи норму підпункту 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 ЗУ№2181-ІІІ, в якій сказано:

у разі, коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов’язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податків зобов’язаний сплатити штраф у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці від 31 до 90  календарних днів включно, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці, що є більшою 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання, - у розмірі 50 відсотків погашеної суми податкового боргу, -

правильно визначила суму штрафних (фінансових) санкцій, які належить застосувати до позивача як платника відповідних податків, про які сказано вище у цій постанові.

3.6. У справі відсутні докази того, що сума штрафу по будь-якому із чотирьох спірних податкових повідомлень-рішень стягнута або самостійно погашена платником податків.

Таким чином, позивач не довів обґрунтованість своїх позовних вимог.

Відповідач, будучи суб’єктом владних повноважень та заперечуючи проти позову, виконав вимоги, викладені у частині 2 ст. 71 КАСУ,- тобто довів правомірність своїх дій та прийнятих рішень.

За таких обставин позов НЕ підлягає задоволенню.

Судові витрати у сумі 3,40 грн. (судовий збір) покладаються на позивача.

У зв’язку з надходженням клопотання представника позивача про повернення йому надмірно сплаченого державного мита у сумі 1043,59 грн.,  суд  вважає, що воно повністю відповідає вимогам частини 2 ст. 89 КАСУ та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Сплачені позивачем грошові кошти у сумі 118,00 грн. –за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу також підлягають поверненню позивачу як такі, що не передбачені чинним КАСУ.

На підставі викладеного, ст.ст. 3, 10 та 11 Закону України „Про державну податкову службу в Україні”; пункту 1.5 ст.1, ст.ст.15 та 17 Закону України від 21.12.2000 року №2181-ІІІ „Про порядок погашення зобов’язань платниками податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”,  керуючись частиною 2 ст.89, ст. 94, 158-163 та167 КАС України,  суд

п о с т а н о в и в :

1.У задоволенні позову відмовити.

2.Повернути з Державного бюджету –на користь Відкритого акціонерного товариства трест «Краснодоншахтобуд», ідентифікаційний код 00181585, яке знаходиться за адресою: місто Краснодон, вул. Комсомольська,9 Луганської області, - державне мито у сумі 1043 (одна тисяча сорок три) грн. 59 коп., надмірно сплачене ним на підставі платіжного доручення №270 від 17.11.06 року. Підставою для повернення служить дана постанова, завірена гербовою печаткою суду.

3.Повернути Відкритому акціонерному товариству трест «Краснодоншахтобуд», ідентифікаційний код 00181585, яке знаходиться за адресою: місто Краснодон, вул. Комсомольська,9 Луганської області, судові витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, сплачені ним на підставі платіжного доручення №269 від 16.11.06 року, -  як такі, що не передбачені чинним Кодексом адміністративного судочинства України.

Підставою для повернення грошових коштів служить дана постанова, завірена гербовою печаткою суду.

Повернути  Відкритому акціонерному товариству трест «Краснодоншахтобуд» платіжне доручення № 269 від 16.11.2006. - про сплату витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 118 грн. 00 коп.

Відповідно до частини 4 ст. 167 КАС України у судовому засіданні 09.02.07 року за згодою представників сторін оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови.

Постанова набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо такої заяви не буде подано.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення  постанови у повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу - з  дня  складення  в  повному обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанову у повному обсязі складено та підписано 13 лютого 2007 року.

Суддя                                                                                                А.П.Середа