СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

2 квітня 2007 року

Справа № 2-24/10638-2006

Севастопольський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Щепанської
О.А.,

суддів                                                                      Прокопанич
Г.К.,

Плута В.М.,

за участю представників сторін:

позивача:
Огієвича Едуарда Ромуальдовича (повноваження перевірені)  малого приватного підприємства "Фірма
"Інтеро";

відповідача:
Балашова Бориса Володимировича, довіреність № 4   від 25.07.2005,  директора
приватного підприємства "Епікур";

відповідача:
Мусаєва В'ячеслава Махмудовича (повноваження перевірені)  ліквідатора
закритого акціонерного товариства "Курорт "Золотий пляж";

розглянувши апеляційну скаргу
закритого акціонерного товариства "Курорт "Золотий пляж" на
рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя    Колосова Г.Г.) від 7 грудня 2006 року у
справі № 2-24/10638-2006,

за позовом           малого приватного підприємства "Фірма
"Інтеро" (бульвар Адміральський, 6, Феодосія, 98100)

до           закритого акціонерного товариства "Курорт
"Золотий пляж" (вул. Р. Люксембург, 4, Феодосія, 98100)   приватного
підприємства "Епікур" (Адміральський бульвар, 4, Феодосія,
98100)

про визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Автономної
Республіки Крим від 7 грудня 2006 року у справі №2-24/10638-2006 (суддя
Колосова Г.Г.) задоволено позов малого приватного підприємства "Фірма
"Інтеро" до закритого акціонерного товариства "Курорт
"Золотий пляж", приватного підприємства "Епікур" про
визнання договору недійсним.

Суд визнав договір №04/д від
04.06.2003 купівлі-продажу нерухомого майна з усіма невід'ємними додатками до
нього, який було укладено між закритим акціонерним товариством "Курорт
"Золотий пляж" та приватним підприємством "Епікур"
недійсним.

Суд повернув сторони у первісний
стан за договором №04/д від 04.06.2003 купівлі-продажу нерухомого майна з усіма
невід'ємними додатками до нього, шляхом відновлення права власності на домоволодіння
№4 по вул. Р. Люксембург у місті Феодосія за закритим акціонерним товариством
"Курорт "Золотий пляж".

Суд стягнув з закритого
акціонерного товариства "Курорт "Золотий пляж"  на користь малого приватного підприємства
"Фірма "Інтеро" 42,50грн. державного мита та 59,00грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Суд стягнув з приватного
підприємства "Епікур" на користь малого приватного підприємства
"Фірма "Інтеро"  42,50грн.
державного мита та 59,00грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

Суд повернути з Державного бюджету
України  малому приватному підприємству
"Фірма "Інтеро"
194,00грн. переплаченого державного мита.

Закрите акціонерне товариство
"Курорт "Золотий пляж", не погодившись з рішенням господарського
суду, звернулось до Севастопольського апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначене рішення місцевого
господарського суду.

Сторона посилається на те, що  при прийнятті рішення судом був цілком проігнорований
той факт, що згідно доданих позивачем до позивної заяві документів дата
первинної реєстрації малого приватного підприємства "Фірми
"Інтеро" зазначена на його свідоцтві про державну реєстрацію і у
довідки з ЄДРПОУ є 21 грудня 1994 згідно з розпорядженням №1590-р, а також на
копії статуту малого приватного підприємства "Фірми "Інтеро"
доданої до позовної заяви. При цьому позивачем не було додано належних доказів
про його державну реєстрацію до зазначеної дати. Крім того, позивачем була
надана в суд тільки копія його статуту завірена з порушенням вимог статті 36
Цивільного процесуального кодексу України. При цьому судом були проігноровані
вимоги відповідача про надання позивачем малого приватного підприємства
"Фірмою "Інтеро" оригіналу статуту.

Також, судом був проігнорований той
факт, що на момент укладення договору №4/д від 04.06.2003 закрите акціонерне
товариство "Курорт "Золотий пляж" знаходилося в стадії
ліквідації відповідно до рішення господарського суду Автономної Республіки Крим
від 28.02.2003 №2-19/4663-03, відповідно до якого суд зобов'язав ОСОБА_1
зробити ліквідацію товариства, відповідно до вимог статті 19, 20 Закону України
„Про господарські товариства” і Положення "Про державну реєстрацію
суб'єктів підприємницької діяльності", затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 25.05.1998  №740.
Копія зазначеного рішення була надана відповідачем до суду. Укладення договору
№4/д від 04.06.2003  було здійснено у
межах проведення ліквідаційної процедури в межах повноважень наданих ліквідаційної
комісії частиною 2 статті 20 Закону України „Про господарські товариства” з
метою розрахунків з кредиторами товариства. Отже, як зазначає сторона, у
зазначеному випадку ухвалення рішення при відчужені основних фондів загальними
зборами товариства не було потрібно.

Незважаючи на той факт, що
позивачем не була доведена наявність права на подачу позовної заяви суд не
розглядаючи в судовому засіданні по суті порядок укладення договору, який
оскаржується, виніс рішення про порушення відповідачами порядку його укладення,
посилаючись нібито  на  відсутність
доказів перерахування коштів у рахунок оплати за придбане майно, хоча
докази сплати коштів додані до матеріалів справи.

Суд проігнорував кількаразові
вимоги відповідача про необхідність
надсилання повідомлення
органам   внутрішніх   справ
за   фактом   наявності
в   діях   позивача
діяння переслідуваного в кримінальному порядку, а саме наявності
фіктивної печатки якою позивач завіряв і завіряє документи надані до суду як
докази. На думку сторони, факт засвідчення такою печаткою копій документів без
надання оригіналів порушує принцип допустимості доказів, зокрема вимоги частини
2 статті 36 Цивільного процесуального кодексу України, відсутність повідомлення
про використання позивачем печатки без видачі відповідного дозволу порушено
вимогу частини 4 статті 90 Цивільного процесуального кодексу України про
надіслання повідомлення в органи внутрішніх справ чи прокуратури про виявленні
дій переслідуваних у карному порядку.

В ході апеляційного провадження
представником другого відповідача також було надано апеляційну скаргу, якою
відповідач просив скасувати зазначене рішення місцевого господарського суду.

Сторона посилається на те, що на
момент розгляду в господарському суді справи №2-24/10638-2006 позивачем малим
приватним підприємством "Фірмою "Інтеро" не були представлені
докази не тільки наявності у нього як у юридичної особи правоздатності,
необхідної для придбання майнових прав, але і взагалі існування позивача як
юридичної особи на момент створення закритого акціонерного товариства
"Курорт "Золотий пляж" (про що свідчать реквізити установчих
документів які були додані позивачем до позовної заяви: а саме дата первісної
реєстрації позивача і закритого акціонерного товариства "Курорт
"Золотий пляж"). Крім того, на неодноразові наші вимоги до позивача
представити оригінали документів якими він обґрунтовує свої вимоги, а саме
оригінал статуту, сертифікату акцій та іншого, позивач відповідав відмовою на
підставі що це не має суттєвого значення до справи і суд з ним погоджувався.

На думку відповідача, при прийнятті
рішення у справі № 2-24/10638-2006, судом першої інстанції було порушено
принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, не
повністю з'ясовані обставини, що мають значення для справи, визнані
встановленими обставини, які були не доведені позивачем і зроблені висновки, що
не відповідають обставинам справи.

Виходячи з вищенаведеного,
відповідач вказує на те, що взагалі відсутній предмет спору і прийняття
зазначеного рішення порушує права та охоронювані законом інтереси приватного
підприємства "Епікур" відносно володіння, користування та
розпорядження належним йому майном.

Розпорядженням першого заступника
голови Севастопольського  апеляційного
господарського  суду від 12.03.2007 року
у складі судової колегії було здійснено заміну судді Сотула В.В., у зв'язку з
зайнятістю в іншому судовому процесі, на суддю Прокопанич Г.К.

В судовому засіданні з 12.03.2007
року по 02.04.2007 року було оголошено перерву.

За клопотанням представників
сторін, судочинство здійснювалось на російській мові.

На підставі статті 101
Господарського процесуального кодексу України, судова колегія повторно
розглянувши справу, встановила наступне.

Позивач звернувся до господарського
суду Автономної Республіки Крим з позовом та просить визнати недійсним договір
№04/д від 04.06.2003 купівлі-продажу нерухомого майна з усіма невід'ємними
додатками до нього, повернути сторони у первісний стан шляхом відновлення права
власності на домоволодіння №4 по вул. Р. Люксембург у м. Феодосія за закритим
акціонерним товариством  "Курорт
"Золотий пляж". (а. с. 2-3).

Позивач свої позовні вимоги мотивує
тим, що укладенням між відповідачами договору №04/д від 04.06.2003
купівлі-продажу нерухомого майна з усіма невід'ємними додатками до нього,
порушені права позивача, як засновника і акціонера. Тому позивач вважає
необхідним повернути сторони у первісний стан шляхом відновлення права
власності на домоволодіння №4 по вул. Р. Люксембург у м. Феодосія за  закритим акціонерним товариством "Курорт
"Золотий пляж".

Ухвалою від 03.07.2006 суд першої
інстанції задовольнив клопотання позивача та забезпечив позов шляхом накладення
арешту на будинок №4 по вул. Р. Люксембург (бульвар Адміральський) у м.
Феодосія.

Постановою Севастопольського апеляційного
господарського суду від 13.09.2006 ухвалу господарського суду Автономної
Республіки Крим від 03.07.2006 у справі було залишено без змін, справу
повернуто до господарського суду Автономної Республіки Крим.

Суд першої інстанції позов
задовольнив у повному обсязі. Рішення суду було мотивовано тим, що матеріалами
справи підтверджено, що відповідно до підпункту "о" пункту 6.8
розділу VI "Органи управління товариством" статуту закритого
акціонерного товариства "Курорт "Золотий пляж", зареєстрованого
01.11.1994 за №974-р, до виключної компетенції загальних зборів засновників
відноситься: прийняття рішення про відчуження основних фондів товариства.          Та відповідно до статті 41 Закону
України "Про господарські товариства" вищим органом акціонерного товариства
є загальні збори товариства. До компетенції загальних зборів належить: а)
визначення основних напрямів діяльності акціонерного товариства і затвердження
його планів та звітів про їх виконання; б) внесення змін до статуту товариства;
в) обрання та відкликання членів ради акціонерного товариства (спостережної
ради); г) обрання та відкликання членів виконавчого органу та ревізійної
комісії; д) затвердження річних результатів діяльності акціонерного товариства,
включаючи його дочірні підприємства, затвердження звітів і висновків ревізійної
комісії, порядку розподілу прибутку, строку та порядку виплати частки прибутку
(дивідендів), визначення порядку покриття збитків; є) створення, реорганізація
та ліквідація дочірніх підприємств, філій та представництв, затвердження їх
статутів та положень; є) винесення рішень про притягнення до майнової   відповідальності   посадових
осіб    органів   управління
товариства;   ж) затвердження
правил процедури та інших внутрішніх документів товариства, визначення організаційної
структури товариства; з) вирішення питання про придбання акціонерним
товариством акцій, що випускаються ним; и) визначення умов оплати праці
посадових осіб акціонерного товариства, його дочірніх підприємств, філій та
представництв; і) затвердження договорів (угод), укладених на суму, що
перевищує вказану в статуті товариства; ї) прийняття рішення про припинення
діяльності товариства, призначення ліквідаційної комісії, затвердження
ліквідаційного балансу; й) прийняття рішення про обрання уповноваженої особи
акціонерів для представлення інтересів акціонерів у випадках, передбачених
законом. Повноваження, передбачені пунктами "б", "д",
"є", "ї", "й", належать до виключної компетенції
загальних зборів акціонерів і не можуть бути передані іншим органам товариства.
Статутом товариства до компетенції загальних зборів можуть бути віднесені й
інші питання. А в матеріалах справи відсутні будь-які документи, що
підтверджували б прийняття загальними зборами рішення щодо відчуження основних
фондів товариства.

Судова колегія розглянувши
матеріали справи, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції
обставин справи та правильність застосування норм матеріального та
процесуального права, дослідивши надані докази, вислухавши пояснення
представників сторін, дійшла наступного висновку.

Як вбачається 04.06.2003 між
закритим акціонерним товариством "Курорт "Золотий пляж" та
приватним підприємством "Епікур" було укладено договір
купівлі-продажу №04/д домоволодіння №4 по вул. Р.Люксембург в місті Феодосії.
(а. с. 9).

Відповідно до акту прийому-передачі
від 05.06.2003, приватне підприємство "Епікур" отримало вищезазначене
домоволодіння. (а. с. 10).

Надані докази в матеріалах справи
свідчать про те, що 18.07.2003 Феодосійським міським бюро реєстрації та
технічної інвентаризації було зареєстроване право власності на нерухоме майно
(а. с. 14).

Позивач звернувся позовом до суду
про визнання недійсним договору №04/д від 04.06.2003 купівлі-продажу нерухомого
майна з усіма невід'ємними додатками до нього та повернути сторони у первісний
стан шляхом відновлення права власності на домоволодіння №4 по вул. Р.
Люксембург у місті Феодосія за закритим акціонерним товариством "Курорт
"Золотий пляж". (а. с. 2-3).

Позивач свої позовні вимоги мотивує
тим, що мале приватне підприємство "Фірма "Інтеро" є засновником
і акціонером господарського товариства закритого акціонерного товариства
"Курорт "Золотий пляж", тому від реалізації майна товариство
повинно отримувати прибуток, який підлягає розподілу між учасниками товариства,
і мале приватне підприємство "Фірма "Інтеро" також має право на
отримання частки цього прибутку.

Як вважає позивач, договір №04/д
від 04.06.2003 купівлі-продажу нерухомого майна з усіма невід'ємними додатками
до нього, було укладено з порушенням законодавства, при недосягненні згоди за
всіма істотними умовами договору, що призвело до неможливості отримання
прибутку закритим акціонерним товариством "Курорт "Золотий
пляж", і як наслідок, до неможливості отримання учасниками дивідендів або
частки майна при ліквідації товариства. Таким чином, права позивача, на його
думку, як засновника і акціонера на отримання дивідендів або частки майна при
ліквідації товариства, зазначеним договором були порушені.

Крім того, позивач посилається на
статтю 180 Господарського кодексу України та статтю 153 Цивільного кодексу
УРСР, згідно з якими, договір вважається укладеним, коли сторонами досягнуто
згоди за всіма істотними умовами. Істотними вважаються ті умови, щодо яких за
заявою однієї із сторін повинно бути досягнуто згоди.

Як вважає позивач, даним договором
сторони не досягли згоди щодо предмету договору, ціни та порядку розрахунків,
тому, на його думку, він не є дійсним.

Також, позивач зазначає порушення
вимог закону, що є підставою визнати договір недійсним за статтею 48 Цивільного
кодексу УРСР, а саме всупереч статті 224 Цивільного кодексу УРСР, сторони
визначили в якості оплати передачу зобов'язань замість грошових коштів, умова
погашення зобов'язань в рахунок оплати за придбане майно, що визначено
договором, суперечить закону (статтям 201, 202 Цивільного кодексу УРСР) і є
недійсною, умова про переведення податкового боргу на покупця суперечить Закону
України №2181 від 21.12.2000  "Про
порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами", а умова, щодо сплати за придбане майно шляхом
погашення заборгованості з оплати праці та витрат на відрядження суперечать
нормам трудового законодавства, яким не передбачені умови переводу боргу і
уступка вимоги.

У своїх відзивах на позов закрите
акціонерне товариство "Курорт "Золотий пляж" та приватне
підприємство "Епікур"
заперечують проти позовних вимог позивача, посилаючись на те, що позивач
на момент створення і реєстрації закритого акціонерного товариства "Курорт
"Золотий пляж" не міг бути його засновником і акціонером, оскільки
він не існував, оскільки він зареєстрований лише у 1994 році.

Крім того, жодних документів, які б
свідчили про будь-які стосунки закритого акціонерного товариства "Курорт
"Золотий пляж" і позивача, відсутні,
тобто позивач подає позов від імені підприємства, що у свій час можливо
і було акціонером закритого акціонерного товариства "Курорт "Золотий
пляж" і мало подібну назву. Таким чином, відповідачі вважають, що позовна
заява підписана неналежною особою, сам предмет спору відсутній, а провадження у
справі слід припинити.

У судовому засіданні 07.12.2006
відповідач - закрите акціонерне товариство "Курорт "Золотий
пляж" пояснив, що мале приватне підприємство "Фірма
"Інтеро" не надало доказів того, які його права порушені, та яку суму
він хоче отримати від відповідача - закритого акціонерного товариства
"Курорт "Золотий пляж".

Судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги є такими, що
підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до засновницького
договору акціонерного товариства "Курорт "Золотий пляж" від
09.07.1992 одним із засновників даного підприємства є "Фірма
"Інтеро" місто Феодосія в особі директора Мусієва В.М., та згідно з
засновницьким договором закритого акціонерного товариства "Курорт
"Золотий пляж" від 27.07.1994 одним із засновників даного
підприємства є мале приватне підприємство "Фірма "Інтеро" місто
Феодосія в особі президента Огієвича Е.Р.

Крім того,  відповідно до статуту закритого акціонерного
товариства "Курорт "Золотий пляж" від 1992 одним із засновників
товариства є фірма "Інтеро" ,
місто Феодосія та згідно з статутом
закритого акціонерного товариства "Курорт "Золотий пляж"
від 1994 одним із засновників є мале приватне підприємство  "Фірма "Інтеро", місто Феодосія.

З довідки Головного управління
статистики в Автономній Республіці Крим від 21.11.2006 №05.3-5/3635 вбачається,
що мале приватне підприємство "Фірма "Інтеро" починаючи з 1997
змінювало свою назву, однак ідентифікаційний код не змінювався. Ідентифікаційний
код - є ідентифікуючою ознакою підприємства.

Відповідачі посилаються на те, що
позивач не надав до суду оригіналу сертифікату акцій, а також платіжного
документу, яким сплачено вартість акцій, позивачем заперечуються, пояснюючи
тим, що дані документи були знищені за спливом строку зберігання.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач надав копію сертифікату №14 закритого акціонерного товариства
"Курорт  "Золотий пляж",
посилаючись на те, що оригінал у нього відсутній (т. 1, а. с. 8).

Крім того, установчі документи
закритого акціонерного товариства
"Курорт "Золотий пляж" не визнані у встановленому законом
порядку недійсними, вони не відмінені.

Таким чином, на думку судової
колегії, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про те, що позивач був
засновником акціонерного товариства "Курорт "Золотий пляж",
маючи при цьому 1,17 % статутного фонду.

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних
положень Цивільного кодексу України передбачено, що Цивільний кодекс України
застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.
Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом
України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що
виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

На підставі того, що спірний
договір було укладено до набрання чинності Цивільним кодексом України, питання
про його дійсність, суд першої інстанції, обґрунтовано на думку судової
колегії, вирішував на підставі того законодавства, яке діяло на момент укладення
договору, у тому числі на підставі Цивільного кодексу УРСР.

Відповідність чи невідповідність
угоди вимогам законодавства має оцінюватися стосовно законодавства, яке діяло
на момент укладення спірної угоди (пункт 10 Роз'яснення Вищого арбітражного
суду України № 02-5/111 від 12.03.1999 "Про деякі питання практики
вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними").

Згідно з статтею 48 Цивільного
кодексу УРСР, недійсною є та угода, яка не відповідає вимогам закону.

В статті 224 Цивільного кодексу УРСР
передбачено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати
майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до пункту 2 договору
купівлі-продажу нерухомого майна від 04.06.2003 умови продажу і ціна, яку
покупець повинен сплатити продавцю за придбане майно, встановлені угодою
сторін. Протокол договірної ціни (додаток №1) є невід'ємною частиною даного
договору.

Сторони протоколом узгодження
договірної ціни (додаток № 1 до договору)
встановили, що ціна домоволодіння становить 27907,10грн. (т. 1, а. с.
13).

Також, до матеріалів справи було
залучено акт прийому-передачі активів та пасивів від 05.06.2003, згідно з яким
продавець - закрите акціонерне товариство "Курорт "Золотий пляж"
передав, а покупець - приватне підприємство "Епікур" прийняв у
користування активи і пасиви: рахунок 103-01 нежитлова споруда вартістю
27907,10грн. і рахунок №105-01 легковий автомобіль ВАЗ 2106 вартістю
1753,05грн. (т. 1, а. с. 12).

Отже, докази того, що приватне
підприємство "Епікур" сплатило грошові кошти за придбане
домоволодіння, у матеріалах справи відсутні.

Як вбачається з матеріалів справи,
докази того, що приватне підприємство "Епікур" сплатило
заборгованість закритому акціонерному товариству "Курорт "Золотий
пляж" податки, обов'язкові відрахування, держмито і судові витрати;
електроенергію, воду, телефонний зв'язок; розрахунки з працівниками продавця;
поточні і командировочні та інші витрати в
матеріалах справи також відсутні.

Також, відповідно до податкового,
трудового законодавства, зобов'язання не можуть бути передані іншій особі.

Відповідно до підпункту
"о" пункту 6.8 розділу VI "Органи управління товариством"
статуту закритого акціонерного товариства "Курорт "Золотий
пляж", зареєстрованого 01.11.1994 за №974-р, до виключної компетенції
загальних зборів засновників відноситься: прийняття рішення про відчуження
основних фондів товариства.

В статті 41 Закону України
"Про господарські товариства" визначено, що вищим органом акціонерного
товариства є загальні збори товариства. До компетенції загальних зборів
належить: а) визначення основних напрямів діяльності акціонерного товариства і
затвердження його планів та звітів про їх виконання; б) внесення змін до
статуту товариства; в) обрання та відкликання членів ради акціонерного
товариства (спостережної ради); г) обрання та відкликання членів виконавчого
органу та ревізійної комісії; д) затвердження річних результатів діяльності
акціонерного товариства, включаючи його дочірні підприємства, затвердження
звітів і висновків ревізійної комісії, порядку розподілу прибутку, строку та
порядку виплати частки прибутку (дивідендів), визначення порядку покриття
збитків; є) створення, реорганізація та ліквідація дочірніх підприємств, філій
та представництв, затвердження їх статутів та положень; є) винесення рішень про
притягнення до майнової
відповідальності   посадових   осіб
органів   управління   товариства;
ж) затвердження правил процедури та інших внутрішніх документів
товариства, визначення організаційної структури товариства; з) вирішення
питання про придбання акціонерним товариством акцій, що випускаються ним; и)
визначення умов оплати праці посадових осіб акціонерного товариства, його
дочірніх підприємств, філій та представництв; і) затвердження договорів (угод),
укладених на суму, що перевищує вказану в статуті товариства; ї) прийняття
рішення про припинення діяльності товариства, призначення ліквідаційної
комісії, затвердження ліквідаційного балансу; й) прийняття рішення про обрання
уповноваженої особи акціонерів для представлення інтересів акціонерів у
випадках, передбачених законом. Повноваження, передбачені пунктами
"б", "д", "є", "ї", "й",
належать до виключної компетенції загальних зборів акціонерів і не можуть бути
передані іншим органам товариства. Статутом товариства до компетенції загальних
зборів можуть бути віднесені й інші питання.

З представлених доказів в
матеріалах справи вбачається, що відсутні будь-які документи, що підтверджували
б прийняття загальними зборами рішення щодо відчуження основних фондів
товариства.

Пунктом 8.7 статуту закритого
акціонерного товариства "Курорт "Золотий пляж" встановлено, що
грошові кошти, які належать товариству, у тому числі і виручка від продажу
майна при ліквідації, після розрахунків з бюджетом і кредиторами,
розподіляються між засновниками пропорційно долям у статутному фонді.

Як встановлено частиною 2 статті 26
Цивільного кодексу УРСР,  правоздатність
юридичної особи виникає з моменту затвердження її статуту. Якщо статут підлягає
реєстрації, правоздатність юридичної особи виникає в момент реєстрації.

Рішенням Виконавчого комітету Ради
народних депутатів міста Феодосії №527/2 від 22.11.1991 було зареєстровано
статут "Фірми "Інтеро" від 1991.

Як вбачається з матеріалів справи,
закрите акціонерне товариство "Курорт "Золотий пляж" посилається
на неправомірність використання позивачем печатки із своїм найменуванням, у
зв'язку з наступним.

Печатка - згідно з Законом України
"Про підприємства в Україні" є обов'язковим реквізитом юридичної
особи. Також печатки і штампи - предмети, на які поширюється дозвільна система,
а саме особливий порядок виготовлення, придбання і, перевезення, обліку і
використання. Згідно з довідкою, виданою Феодосійським ГО ГУ МВС України в
Криму, за період з 01.01.1994 по 04.06.2006 Феодосійським ГО ГУ МВС України в
Криму такий дозвіл "Фірмі „Інтеро" не видавався.

Судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції про те, що не можуть бути прийняти до уваги
дані доводи відповідача, оскільки дані факти можуть встановлювати лише слідчі
органи. Тобто, закон не передбачає можливості встановлювати момент виникнення
правоздатності підприємства у залежність від наявності або відсутності печатки.

Також, посилання відповідачів на
лист №2053/10/2632 від 06.12.2006 Державної податкової інспекції у місті
Феодосії Автономної Республіки Крим у частині відсутності у підприємства
найомних робітників, обґрунтовано, на думку апеляційної інстанції, не було
прийнято судом першої інстанції  до уваги,
оскільки у даному листі вказано, що лист до ДПІ у міста Феодосії був надісланий
Агієвичем Е.Р. власником малого приватного підприємства "Інтеро" є
Огієвич Е.Р., тому від кого ДПІ у місті Феодосія прийнято лист, щодо якої
юридичної особи надані відомості, невідомо.

Також судова колегія вважає, що
судом першої інстанції відповідно до норм чинного законодавства відмовлено у
задоволенні клопотання закритого акціонерного товариства "Курорт
"Золотий пляж" про визнання ОСОБА_1 стороною у даній справі, оскільки
згідно з статтею 21 Господарського процесуального кодексу України, сторонами в
судовому процесі - позивачами й відповідачами - можуть бути підприємства й
організації, зазначені в статті 1 Господарського процесуального кодексу
України, тобто юридичні особи й громадяни, які здійснюють підприємницьку
діяльність без створення юридичної особи та у встановленому порядку придбали
статус суб'єкта підприємницької діяльності.

А також, і стосовно клопотання
закритого акціонерного товариства "Курорт "Золотий пляж" про
заборону позивачеві втручатися в процес розрахунків з кредиторами підприємства,
що ліквідується, вірно зроблено висновок про відмову у задоволенні даного
клопотання, у зв'язку з його необґрунтованістю.

Крім того, клопотання приватного
підприємства "Епікур" про визнання приватного підприємства "Епікур"
в особі ліквідаційної комісії неналежним відповідачем у справі, також судом
першої інстанції було визнано таким, що задоволенню не підлягає, оскільки
предметом спору є визнання недійсним договору №04/д від 04.06.2003
купівлі-продажу нерухомого майна, який укладений між сторонами, однією з яких є
приватне підприємство "Епікур".

Також, обґрунтовано на думку
судової колегії, судом першої інстанції було визнано такими, що не підлягають
задоволенню, клопотання приватного підприємства "Епікур" про визнання
недійсними і не приймати до розгляду докази малого приватного підприємства
"Інтеро", надані суду, які неналежно оформлені, про усунення перешкод
з боку малого приватного підприємства "Інтеро", шляхом заборони
втручатися в роботу ліквідаційної комісії приватного підприємства
"Епікур" і зняти арешт з майна приватного підприємства
"Епікур" по вул. Р. Люксембург, 4,
у  зв'язку з їх необґрунтованістю.

Отже, судова колегія не може
прийняти до уваги посилання відповідачів, які було викладено в апеляційних
скаргах, оскільки вони суперечать нормам чинного законодавства та
спростовуються доказами наданими в матеріалах справи.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення прийнято з дотриманням норм
матеріального та процесуального права та підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення господарського суду Автономної
Республіки Крим  від 7 грудня 2006 року у
справі № 2-24/10638-2006  залишити без
змін.

2.Апеляційну скаргу закритого
акціонерного товариства "Курорт "Золотий пляж" залишити без
задоволення..

3.Апеляційну скаргу приватного
підприємства "Епікур" залишити без задоволення.

Головуючий суддя
О.А. Щепанська

Судді
Г.К. Прокопанич

В.М. Плут