ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

07 березня 2007 р.

№ 18/153

Судова
колегія Вищого господарського суду України у складі :

Полякова Б.М., -головуючого
(доповідач у справі),

Катеринчук Л.Й.

Ткаченко Н.Г.

розглянувши касаційну скаргу

ТОВ “Сільгосппродукт”

на постанову  та ухвалу

від 05.10.2006 р. Київського
міжобласного апеляційного господарського суду від 06.07.2006 р.
господарського суду Полтавської області

у справі

№ 18/153 господарського
суду Полтавської області

за заявою боржника

ПСП “Світанок”, с. Вільна
Терешківка Кременчуцького району Полтавської області

про

банкрутство

кредитор

ТОВ “Сільгосппродукт”, с. Піщане
Кременчуцького району Полтавської області співвласники майна ПСП “Світанок”,
с. Вільна Терешівка, Кременчуцького р-ну Полтавської області

арбітражний керуючий

ОСОБА_1

в судовому
засіданні взяли участь представники:

ТОВ “Сільгосппродукт”

Ульянов Р.А., Ульянова Ю.А.,
довір.

ВСТАНОВИВ:

У провадженні господарського суду
Полтавської області знаходиться справа № 18/153 про банкрутство ПСП
“Світанок” .

Ухвалою господарського суду
Полтавської області від 06.07.2006 р. (суддя Паламарчук В.В.) визнано грошові
вимоги, які підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів, в т.ч. грошові
вимоги ТОВ “Сільгосппродукт” на суму 34 210,00 грн. (VІ черга) і 203,00 грн. (І
черга) та грошові вимоги співвласників майна ПСП “Світанок” на суму 1 680
000,00 грн. (VІ черга) і 125,00 грн. (І черга).

Постановою Київського міжобласного
апеляційного господарського суду від 05.10.2006 р. (судді: Міщенко П.К.
-головуючий, Федоров М.О., Рудченко С.Г.) апеляційну скаргу ТОВ
“Сільгосппродукт” залишено без задоволення, а ухвалу господарського суду
Полтавської області від 06.07.2006 р. -без змін.

Не погоджуючись з винесеними
судовими рішеннями, ТОВ “Сільгосппродукт” звернулося до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову
Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 05.10.2006 р. і
ухвалу господарського суду Полтавської області від 06.07.2006 р. та справу
направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

На думку заявника касаційної скарги,
судами першої та апеляційної інстанції порушено норми матеріального та
процесуального права, зокрема ст. 1 Закону України “Про відновлення
платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” (далі -Закон) та ст.
ст. 101, 104 ГПК України.

Заслухавши пояснення представників
сторони, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши наявні матеріали
справи, проаналізувавши застосування судами норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
визнаючи грошові вимоги кредиторів боржника, які підлягають включенню до
реєстру вимог кредиторів, суд першої інстанції виходив з того, що такі вимоги підтверджені
належними доказами та не заперечуються боржником.

Однак, в порушення приписів ст. 43
ГПК України грошові вимоги кредиторів боржника належному з'ясуванню та
дослідженню судом першої інстанції не піддавались.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ
“Сільгосппродукт” звернулося до суду з заявою про грошові вимоги до
боржника на суму 56 838,55 грн. (а.с. № 141 том ІІ).

Визнаючи частково грошові вимоги
ТОВ “Сільгосппродукт” до боржника на суму 34 210,00 грн. (VІ черга) та 203,00
грн. (І черга), судом першої інстанції
не було обґрунтовано підстав відхилення частини вимог кредитора, а також
не було враховано наступне.

Стаття 1 Закону визначає, що
боржником є суб'єкт підприємницької діяльності, неспроможний виконати свої
грошові зобов'язання перед кредиторами, а кредитором -юридична або фізична
особа, яка має у встановленому порядку підтверджені документами вимоги щодо
грошових зобов'язань до боржника, а також щодо виплати заборгованості із
заробітної плати працівникам боржника, а також органи державної податкової
служби та інші державні органи, які здійснюють контроль за правильністю та
своєчасністю справляння податків і зборів (обов'язкових платежів).

Згідно з вказаною статтею грошове
зобов'язання це зобов'язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму.

Отже, зобов'язання боржника перед
кредитором повинні мати грошовий характер.

Виходячи з аналізу положень ст. 1
Закону, до складу грошових зобов'язань не включаються речево-правові вимоги з
повернення  індивідуально-визначеного
майна або майна визначеного родовими ознаками, оскільки кредитор в цьому
випадку має речево-правову вимогу, а не вимогу грошового характеру.

Таким чином,  відповідно до приписів Закону у справі про
банкрутство кредитори мають право заявляти вимоги до боржника, які виникають з
грошового зобов'язання та носять грошовий характер.

Натомість, кредитори з
речево-правовими вимогами, зокрема вимогами, що виникають із зобов'язань про
повернення майна, не можуть звертатися до боржника та брати участь у справі про
банкрутство.

Тільки у випадку відсутності майна,
що повинно бути повернене, такий кредитор може перевести ці вимоги до грошових
зобов'язань та звернутися з заявою про визнання грошових вимог і включення їх
до реєстру вимог кредиторів.

Як встановлено судом апеляційної
інстанції, грошові вимоги ТОВ “Сільгосппродукт” ґрунтуються на рішенні
господарського суду Полтавської області від 15-17.03.2005 р. у справі № 14/506
та наказі № 14/506 від 25.06.2005 р. про стягнення з боржника на користь ТОВ
"Сільгосппродукт" 51 930 кг товарного зерна сої.

Проте, як судом першої, так і судом
апеляційної інстанції при визнанні вимог ТОВ “Сільгосппродукт” не був
досліджений факт наявності у боржника вказаного майна в натурі.

Крім того, при переводі
речево-правових вимог у грошові вимоги у разі відсутності майна у боржника
вартість майна визначається на момент подання відповідної заяви з грошовими
вимогами до боржника, оскільки такий порядок розрахунку відповідає способу
захисту майнових прав кредитора.

У зв'язку з чим, суд апеляційної
інстанції необґрунтовано посилається на те, що грошові вимоги ТОВ
“Сільгосппродукт” повинні становити 33 754,50 грн. у зв'язку з тим, що рішенням
господарського суду Полтавської області від 15-17.03.2005 р. у справі № 14/506
встановлено, що боржник зобов'язався
передати кредитору 51 930 кг товарної сої врожаю 2003 року на вказану
суму.

Отже, постанову суду апеляційної
інстанції та ухвалу суду першої інстанції в частині розгляду грошових вимог ТОВ
“Сільгосппродукт” до боржника не можна визнати законними та обґрунтованими.

Що стосується грошових вимог співвласників
майна ПСП “Світанок” до боржника у розмірі 1 680 000,00 грн., то вказані
вимоги не були досліджені та їх обґрунтованість не була перевірена ні судом
першої, ні судом апеляційної інстанції.

Однак, незалежно від визнання
грошових вимог кредиторів боржником чи арбітражним керуючим суд має з'ясувати
правомірність заявлення цих вимог до боржника.

Як вбачається з матеріалів справи,
в обґрунтування грошових вимог співвласників майна ПСП “Світанок” ним подано
лише договір про викуп майна з оплатою продукцією та послугами від 21.03.2003
р. бн та акт приймання-передачі майна. Інші документи, що підтверджують
визнані судом вимоги, у справі відсутні.

Крім того, судом апеляційної
інстанції не було спростовано доводи заявника апеляційної скарги щодо
непідтвердження повноважень особи на підписання заяви про грошові вимоги до
боржника від імені співвласників майна ПСП “Світанок”.

За таких обставин справи постанову
суду апеляційної інстанції та ухвалу суду першої інстанції в частині розгляду
грошових вимог співвласників майна ПСП “Світанок” також не можна визнати
законними та обґрунтованими.

Виходячи з приписів ст. ст. 1115,
1117 ГПК України, касаційна інстанція позбавлена права встановлювати
обставини справи, які не були встановлені судами, а також досліджувати та
надавати оцінку доказам.

Отже, допущені попередніми судовими
інстанціями порушення норм процесуального права не можуть бути усунуті судом
касаційної інстанції.

На підставі наведеного колегія
суддів дійшла висновку, що постанова суду апеляційної інстанції та ухвала суду
першої інстанції в частині розгляду грошових вимог ТОВ “Сільгосппродукт” та
співвласників майна ПСП “Світанок” підлягають скасуванню, а справа в цій
частині -направленню на новий розгляд.

При новому розгляді суду першої
інстанції необхідно врахувати викладене, повно і всебічно дослідити всі
обставини справи та розглянути справу у зазначеній частині відповідно до вимог
чинного законодавства.

Враховуючи вказане та
керуючись  ст. ст. 1, 14, 51 Закону
України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом”, ст. ст. 43, 1115, 1117, 1119 -11111
Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу ТОВ
“Сільгосппродукт” задовольнити частково.

2.          Постанову Київського міжобласного
апеляційного господарського суду від 05.10.2006 р. та ухвалу господарського
суду Полтавської області від 06.07.2006 р. у справі № 18/153 в частині
розгляду грошових вимог ТОВ “Сільгосппродукт” та співвласників майна ПСП
“Світанок” (с. Вільна Терешівка, Кременчуцького р-ну Полтавської області)
скасувати.

3.          Справу № 18/153 в цій частині
направити на новий розгляд до господарського суду Полтавської області.

Головуючий                                                                        Б.М.
Поляков

Судді
Л.Й. Катеринчук

Н.Г.
Ткаченко