ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________
__________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2007 р.                                                          Справа №  11/56-06

м. Житомир

Житомирський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого   судді                                                  Майора Г.І.

суддів:                                                                       Горшкової Н.Ф.

Філіпової Т.Л.

при секретарях                                                          Швидченко О.В., Чайці О.С. ,

за участю представників сторін:

від позивача: Тхорик Ю.М. - директор,

від відповідача: ЗотоваЛ.П., довіреність №963/10-119/2 від 20.02.2006р.,

від прокуратури: Сидоренко О.П. - прокурор відділу представництва інтересів держави

та громадян в судах прокурати Житомирської області, посвідчення

№45 від 27.05.2004 року,

розглянувши апеляційні скарги Заступника прокурора Вінницької області, м. Вінниця та Могилів-Подільської об'єднаної державної податкової інспекції, м. Могилів-Подільський Вінницької області

на постанову господарського суду Вінницької області

від "16" травня 2006 р. у справі №  11/56-06 (суддя Матвійчук В.В.)

за позовом Відкритого акціонерного товариства "Могилів-Подільський приладобудівний завод", м. Могилів-Подільський Вінницької області

до Могилів-Подільської об'єднаної державної податкової інспекції, м. Могилів-Подільський Вінницької області

про визнання протиправними податкових повідомлень-рішень,-

з перервою в судовому засіданні з 20.02.2007 року по 01.03.2007 року та з 01.03.2007 року по 12.04.2007 року згідно статті 150 КАС України,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Вінницької області від 16.05.2006 року у справі №11/56-06 позов Відкритого акціонерного товариства "Могилів-Подільський приладобудівний завод" задоволено: визнано протиправними і скасовано податкові повідомлення-рішення Могилів-Подільської ОДПІ №/0 від 12.12.2005р. про донарахування податку на додану вартість в сумі 79351,39 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 39675,70 грн. та №/0 від 12.12.2005р. про зменшення бюджетного відшкодування в сумі 560216 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 190323,64 грн.

Крім того, стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача 600 грн. витрат за проведення судово-бухгалтерської експертизи та 3,40 грн. витрат зі сплати судового збору (а.с.25-28, т.4).

Не погоджуючись з прийнятою постановою заступник прокурора Вінницької області та Могилів-Подільська ОДПІ звернулися до суду з апеляційною скаргою, в яких просили скасувати вищевказану постанову та прийняти нову, якою відмовити в позові з підстав, викладених у скаргах (а.с.34-40, 46-48, т.4).

Вказує, що товариством в порушення пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" було включено до складу податкового кредиту ПДВ в сумі 141806,72 грн., по яким відсутнє джерело відшкодування, оскільки установчі документи та інші документи ПП "Ельба-Либідь" відповідно до яких можливо скористуватись податковим кредитом визнані Оболонським районним судом м. Києва недійсними. В порушення пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" було включено до складу податкового кредиту ПДВ в сумі 497466,67 грн., по яким відсутнє джерело відшкодування, оскільки ТОВ "Мазтарх" не є виробником вольфрам-ренієвого дроту та взагалі не проводились взаєморозрахунки із ТОВ "Велес". Повернення на розрахунковий рахунок податку на додану вартість в червні 2003 року та у листопаді 2003 року не було, задекларовані суми від'ємного значення у вказаних місяцях забезпечували погашення податкового зобов'язання в наступних звітних періодах без сплати податку на додану вартість коштами.

В судовому засіданні прокурор відділу представництва інтересів держави та громадян в судах прокурати Житомирської області та представник відповідача доводи апеляційних скарг підтримали в повному обсязі.

Позивач - Відкрите акціонерне товариство "Могилів-Подільський приладобудівний завод" та його представник в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційних скарг.

Вважає, що Могилів-Подільська ОДІ безпідставно зменшила бюджетне відшкодування в сумі 80560,00 грн. та застосувала фінансові санкції на суму              40280,00 грн. згідно податкового повідомлення-рішення  №/0 від 12.12.2005 року та донараховано ПДВ за червень 2003 року на суму 61540,72 грн. основного платежу та 30770,36 грн. штрафних санкцій згідно податкового повідомлення-рішення  №/0 від 12.12.2005 року. Також безпідставно зменшила бюджетне відшкодування в сумі 38064,28 грн. та застосувала фінансові санкції в розмірі     190323,00 грн. згідно податкового повідомлення-рішення  №1/0 від 12.12.2005 року та донараховано ПДВ за липень 2003 року на суму 17810,67 грн. основного платежу та 8905,34 грн. штрафних санкцій згідно рішення №/0 від 12.12.2005 року.

Просить постанову господарського суду Вінницької області залишити без змін, а апеляційні скарги заступника прокурора Вінницької області та Могилів-Подільська ОДПІ - без задоволення.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що облік господарських операцій та податковий облік позивача відповідає нормам ведення податкового та бухгалтерського обліку, а тому у ВАТ "Могилів-Подільський приладобудівний завод" були законні підстави для отримання податкового кредиту у червні 2003 року в сумі 141806,72 грн. по податковій накладній №64 від 27.06.2003 року та у листопаді 2003 року в сумі 97466,67 грн. по податковій накладній №40 від 24.11.2003 року.

Заслухавши пояснення представників сторін, врахувавши думку прокурора, дослідивши доводи апеляційних скарги, розглянувши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Працівниками Могилів-Подільської об'єднаної державної податкової інспекції проведено позапланову документальну перевірку дотримання вимог податкового  законодавства Відкритого акціонерного товариства "Могилів-Подільський приладобудівний завод”  за період з 01.07.2002р. по 31.12.2004р., за наслідками якої складено акт №150/23-111/00225638  від 02.12.2005 року (а.с.11-22, т.1).

На підставі вказаного акту 12.12.2005 року Могилів-Подільською об‘єднаною податковою інспекцією прийняті податкові повідомлення-рішення  №/0  про  донарахування  ПДВ в сумі 119027,09 грн. (в т.ч. основний платіж - 79351,39 грн. (із них - 61540,72 грн. за червень 2003 року та 17810,67 грн. за  листопад 2003 року і штрафні  санкції на суму 39675,70 грн.) (а.с.9, т.1) та №/0 про зменшення бюджетного відшкодування з ПДВ на суму 560216 грн. (не відшкодовано - 179568,72 грн. і відшкодовано - 380647,28 грн., (із них 80560 грн. за червень 2003 року та 479656 грн. за  листопад 2003 року) і застосовано штрафні санкції в розмірі 190323,64 грн. (а.с.8 т.1).

Підставою визначення податкового зобов‘язання вказаного у спірних податкових повідомленнях-рішеннях, як випливає з акту перевірки, стало безпідставне включення ВАТ "Могилів-Подільський приладобудівний завод” до податкового кредиту суми ПДВ в розмірі 141806,72 грн. за товаро-матеріальні цінності (далі - ТМЦ) ( в т.ч. і за вольфрам-ренієвий дріт) придбані у ПВКП "Спецпромторг” згідно договору купівлі-продажу №20/6/03 від 20.06.2003р. на суму 887916,12 грн., в т.ч. ПДВ 147986,00 грн. Дані цінності оприбутковано ВАТ "Могилів-Подільський приладобудівний завод” по накладній №56-А від 27.06.2003р., а також отримано податкову накладну від ПВКП "Спецпромторг” №64-А від 27.06.2003р. В свою чергу, ПВКП "Спецпромторг” придбало ці ТМЦ у ТОВ  "Спецпромконструкція” м. Макіївка  згідно податкової накладної №25 від 20.06.2003р. ТОВ "Спецпромконструкція”  не є виробником вольфрам-ренієвого дроту, а придбало його у ПП "Ельба-Либідь” м. Київ.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28.02.2005р. визнано недійсними установчі документи ПП "Ельба-Либідь”, а саме статут ПП "Ельба-Либідь" з моменту його перереєстрації, а саме з 20.11.2002 року; свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ з 20.11.2002р. та первинні бухгалтерські документи. ДПІ у Оболонському районі м. Києва анульовано Свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість актом №1070-15-105 від 27.04.2005 року (а.с.89-90, т.4). Тому, на думку податкової інспекції ВАТ "Могилів-Подільський приладобудівний завод” не має права на податковий кредит відповідно до пп. 7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість”, оскільки відсутнє джерело відшкодування податку (а.с.89-90, т.4).

Підставою для зменшення бюджетного відшкодування на 479656,00 грн. та донарахування ПДВ на суму 17810,67 грн. у листопаді 2003 року, як випливає з акту перевірки, стало безпідставне включення до податкового кредиту суми ПДВ в розмірі 497466,67 грн. за ТМЦ (в т.ч. і за вольфрам-ренієвий дріт) придбаним у ТОВ "Мактехресурси" м. Макіївка згідно договору купівлі-продажу б/н від 15.04.2003р. Дані цінності оприбутковано на заводі по накладній №40 від 24.11.2003р., а також отримано податкову накладну від ТОВ "Мактехресурси”  №40 від 24.11.2003р.

ВАТ "Могилів-Подільський приладобудівний завод” включив суму ПДВ 497466,67 грн. по придбанню ТМЦ, отриманих  по ланцюгу від ТОВ "Мактехресурси" - ТОВ "Велес" - ТОВ "Мазтарх", яке  починаючи з липня 2003 року не подає звітності та не знаходиться за місцем реєстрації (згідно листа ГВПМ ДПІ у Святошинському районі м. Києва за №1123/7/26-0831 від 06.04.2004р.). Тому, на думку податкової інспекції ВАТ "Могилів-Подільський приладобудівний завод" не мав права на податковий кредит відповідно до пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" №168/97-ВР від 03.04.1997р., так як відсутнє джерело відшкодування.

Даною перевіркою не проведено зменшення суми валових витрат на вартість ТМЦ (в т.ч. і за вольфрам-ренієвий дріт) придбаним у ПВКП "Спецпромторг" м. Могилів-Подільський та  у ТОВ  "Мактехресурси" м. Макіївка.

Крім того, по ланцюгу від ПП "Ельба-Либідь" м. Київ до ВАТ "Могилів-Подільський приладобудівний завод" м. Могилів-Подільський та від ТОВ "Мазтарх"                 м. Київ до ВАТ "Могилів-Подільський приладобудівний завод"  м. Могилів-Подільський є три угоди. При цьому кожною стороною відповідно до пп.3.1.1 п.3.1 ст.3 Закону України "Про податок на додану вартість" при продажу ТМЦ було нараховано податкові зобов‘язання з ПДВ, включено до декларації з ПДВ і сплачено до бюджету.

Посилання відповідача на не підтвердження по зивачем права на податковий кредит з огляду на визнання рішенням суду недійсними установчих документів контрагента позивача вже після здійснення господарсь ких операцій, за якими ними були видані податкові на кладні є помилковим.

Так, позивачем на підтвердження обгрунтованості віднесення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість були надані податкові накладні, які не мали суттєвих недоліків та порядок заповнення яких відповідав вимогам встановленим чинним законодавством.

Відповідно до пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" (в редакції до 25 березня 2005 року), по датковий кредит звітного пе ріоду складається із сум по датків, сплачених (нарахова них) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких нале жить до складу валових ви трат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематері альних активів, що підляга ють амортизації.

Суми податку на додану вартість, сплачені (нараховані) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням (спорудженням) основних фондів, що підлягають  амортизації, включаються до складу податкового кредиту такого звітного періоду, незалежно від  строків  введення в експлуатацію основних фондів, а також  від  того, чи мав платник податку оподатковувані обороти протягом  такого  звітного періоду.

Не дозволяється включен ня до податкового кредиту, згідно з пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону, будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтвер джені податковими наклад ними чи митними деклараці ями, а при імпорті робіт (по слуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківсь ким документом, який засвід чує перерахування коштів у оплату вартості таких робіт (послуг) (редакція до 25 бе резня 2005 року).

На момент здійснення господарських операцій продавець був в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України та мав свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість.

Визнання недійсними уста новчих документів юридичної особи та подальше анулюван ня свідоцтва платника подат ку на додану вартість саме по собі не тягнуло за собою недійсність всіх угод, укладе них з моменту державної ре єстрації такої особи і до мо менту виключення з держав ного реєстру, та не позбавля ло правового значення вида них за такими господарськи ми операціями податкових на кладних.

Крім того, згідно абзацу четвертого п.9.6 ст.9 Закону України "Про податок на додану вартість" свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість діє до дати його анулювання, яке відбувається, якщо зареєстрована як платник податку особа припиняє діяльність згідно з рішенням про ліквідацію такого платника податку. До анулювання реєстрації юридична особа має право та зобов'язана, у випадках встановлених законодавством, видавати податкові накладні на загальних підставах.

Стосовно права на податковий кредит за вольфрам-ренієвий дріт марки ВР-20, придбаний у ПВКП "Спецпромторг" (податкова накладна №64-А від 27.06.2003р. на суму 848415,00 грн. в т.ч. ПДВ 141402,5 грн. та у ТОВ "Мактехресурси" (податкова накладна №40 від 24.11.2003р. на суму 2985301,20 грн. в т.ч. ПДВ - 497550,20 грн.) має встановлення  законності діяльності продавця цих товарів - платника податку.

Так, п.18 Порядку заповнення податкової  накладної, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України  від 30.05.1997р. за №165 визначено, що всі складені примірники податкової накладної підписуються особою, уповноваженою платником ПДВ  здійснювати продаж товарів та скріплюються печаткою такого платника податку - продавця.

Законом України "Про податок на додану вартість" не передбачено необхідність мати інші, крім податкової накладної документи для віднесення сум податку до податкового кредиту. Закон не передбачає залежність права на податковий кредит у покупця від того, чи сплачений продавцем товарів ПДВ до бюджету, оскільки продавець за Законом зобов’язаний включити до свого податкового зобов’язання ПДВ по всіх виписаних  ним податкових накладних. В справі містяться  світлокопії документів ПВКП "Спецпромторг" та ТОВ "Мактехресурси", що на момент перевірки вони є платниками ПДВ, виписані ними податкові накладні щодо продажу товарів, про які йдеться в акті перевірки, включили до своїх податкових зобов’язань в податкових декларацій з ПДВ за відповідні періоди і вказані обставини визнаються відповідачем.

Враховуючи той факт, що ВАТ "Могилів-Подільський приладобудівний завод” придбано товари безпосередньо у ПВКП "Спецпромторг”, статус платника ПДВ якого підтверджується Свідоцтвом №02171693 від 20.02.2002р. ( індивідуальний податковий  номер платника ПДВ - 01)  і це свідоцтво на сьогоднішній день є чинним, то і видані податкові накладні ПВКП "Спецпромторг" відповідають вимогам п.7.2 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість".

Аналогічно не скасовано статус платника ПДВ шляхом анулювання Свідоцтва платника ПДВ і у ТОВ "Мактехресурси" - безпосереднього продавця товарів по податковій накладній №40 від 24.11.2003р.

Тому позивачем правомірно включено до податкового кредиту у червні 2003 року ПДВ в сумі 141402,50 грн. за дріт, придбаний у ПВКП "Спецпромторг" по податковій накладній № 64-А від 27.06.2003р., та у листопаді 2003 року ПДВ в сумі 497550,20 грн. за дріт, придбаний у ТОВ "Матехресурси" згідно з податковою накладною №40 від 24.11.2003р.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Могилів-Подільська ОДПІ безпідставно провела зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість ВАТ "Могилів-Подільський приладобудівний завод" за червень 2003 року на 80560 грн. та за листопад 2003 року 479656 грн., а всього на 560216 грн., та безпідставно застосувала штрафні (фінансові) санкції у розмірі 190323,64 грн. з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1.8 статті 1 Закону України "Про податок на додану вартість" (далі - Закон) бюджетне відшкодування - це сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

Згідно з підпунктом 7.7.5 пункту 7.7 статті цього Закону суми податку на додану вартість зараховуються до Державного бюджету України та використовуються у першу чергу для бюджетного відшкодування податку на додану вартість згідно з цим Законом.

Висновок, що відшкодуванню підлягають лише суми, які були сплачені до бюджету, випливає із самої суті поняття податку, його основної функції - формування доходів Державного бюджету України (п.19 ст.1, ст.9 Бюджетного кодексу України), а також з поняття платника податку на додану вартість, як особи, яка зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку.

Законодавче визначення бюджетного відшкодування як суми, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету в зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом, пов'язане із сплаченими платником сумами податку. Таке відповідає загальному поняттю відшкодування як компенсації понесених витрат, заподіяних майнових збитків.

Аналіз пункту 1.3 статті 1 підпунктів 7.4.1-7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" (в редакції, чинній до набрання чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законів України" від 03.06.2005 року №2642-ІV) дозволяє зробити висновок, що термін "сплата податків" вживається в розумінні сплати податку покупцем у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг).

Так, пункт 1.3 статті 1 Закону , даючи визначення платника податку як особи, яка зобов'язана утримати та внести до бюджету податок, при цьому визначає, що податок сплачується покупцем або особою, яка вводить (пересилає) товари на митну територію України.

Колегія суддів вважає, що вимога пункту 1.8 статті 1 Закону щодо надмірної сплати податку як необхідної умови бюджетного відшкодування, стосується платника, який згідно із Законом поніс фактичні витрати по сплаті податку.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що позивач - ВАТ "Могилів-Подільський приладобудівний завод" при придбанні товарно-матеріальних цінностей у ПВКП "Спецпромторг" та у ТОВ "Мактехресурси" не сплатив податок на додану вартість у ціні товару.

Отже, у позивача відсутній факт надмірної сплати податку на додану вартість, з яким Закон пов'язує виникнення права платника податку на отримання бюджетного відшкодування у визначених ним випадках.

Абзацом 5 пункту 9 Інструкції про порядок застосування штрафних (фінансових) санкцій органами державної податкової служби, затвердженої Наказом Державної податкової адміністрації України №110 від 17.03.2001 року визначено, що у разі,  якщо в результаті перевірки зменшується сума податку на додану вартість, заявлена до відшкодування, яка не була відшкодована з бюджету, штрафні санкції не застосовуються.

Підпункт 5.1 п.5 Порядок відшкодування податку на додану вартість,  затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації та Державного казначейства України №20/72 від 02.07.1997 року якщо за наслідками перевірки виявляється факт завищення суми бюджетного відшкодування, заявленого в податковій декларації з податку на додану вартість,  то сума такого завищення вважається сумою податкового зобов'язання, прихованою від оподаткування. Якщо внаслідок такого завищення  отримано  бюджетне  відшкодування,  то платник податку визнається таким, що ухиляється від оподаткування, і до нього застосовуються санкції відповідно до законодавства.

Враховуючи, що згідно податкового повідомлення-рішення №002412301/0 від 12.12.2005 року сума завищення бюджетного відшкодування становила 560216 грн., а отримано бюджетне відшкодування (відшкодовано) 380647,28 грн., то відповідач правомірно застосував до позивача штрафні (фінансові) санкції у розмірі                190323,64 грн.

Відповідно до підпункту 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" у разі коли контролюючий орган самостійно донараховує суму податкового зобов'язання  платника податків за підставами, викладеними у підпункті "б" підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, такий платник податків зобов'язаний сплатити штраф у розмірі десяти відсотків  від суми недоплати  (заниження  суми податкового зобов'язання) за кожний з податкових періодів, установлених для такого податку, збору (обов'язкового платежу), починаючи з податкового періоду, на який припадає така недоплата, та закінчуючи податковим періодом, на який припадає отримання таким платником податків податкового повідомлення від контролюючого органу, але не більше п'ятдесяти відсотків такої суми та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових періодів, що минули.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції неправомірно скасував податкове повідомлення-рішення Могилів-Подільської ОДПІ №00024/2301/0 від 12.12.2005 року  про зменшення позивачу бюджетного відшкодування на суму              560216 грн. та застосування до нього штрафних санкцій у розмірі 19323,64 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги заступника прокурора Вінницької області та Могилів-Подільська ОДПІ підлягають частковому задоволенню, а постанова господарського суду Вінницької області від 16.05.2006 року - скасуванню в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №/0 від 12.12.2005р. та відповідній зміні в частині стягнення судових витрат.

Керуючись ст.ст.160,195,196,198,202,207,212,254, п.п.6-7 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Заступника прокурора Вінницької області, м. Вінниця та Могилів-Подільської об'єднаної державної податкової інспекції, м. Могилів-Подільський Вінницької області задовольнити частково.

2. Постанову господарського суду Вінницької області від 16.05.2006р. у справі №11/56-06 скасувати в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №/0 від 12.12.2005р. та змінити в частині стягнення судових витрат.

Резолютивну частину постанови викласти в такій редакції:

"Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Могилів-Подільської об‘єднаної державної податкової інспекції №/0 від 12.12.2005 року.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь відкритого акціонерного товариства  "Могилів-Подільський приладобудівний завод”  (вул. Володимирська, 9,                  м. Могилів-Поділський, Вінницька область, код 00225638, п/р. 13, Могилів-Подільському  БВ –7 Вінницького ЦВ ПІБ, МФО 302571) 300 грн. витрат за проведення судово-бухгалтерської експертизи та 1 грн. 70 коп. витрат зі сплати судового збору. "

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційну скаргу може бути подано безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом одного місяця з дня складення постанови в повному обсязі.

4. Справу №11/56-06 повернути до господарського суду Вінницької області.

Головуючий   суддя                                                              Майор Г.І.

судді:

Горшкова Н.Ф.

Філіпова Т.Л.

Віддрук. 6 прим.

1 - до справи

2,3 - сторонам

4,5 - прокурорам

6 - в наряд