ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

Справа№

Господарський суд Львівської області у складі головуючого судді Станька Л.Л.,  при секретарі Щигельській О.І., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою: ЗАТ „Опрема-Львів ПС”, м.Новояворівськ

до відповідача:  Яворівської міської ради Львівської області, м.Яворів

про визнання нечинним рішення сесії Яворівської міської ради №207 від 10.10.06р.

За участю представників сторін:

Від позивача: Басюк Г.Т. –представник, Філіпович С.Г. - представник

Від відповідача: Яремчук Я.І. –представник

На розгляд господарського суду Львівської області поступив позов ЗАТ „Опрема-Львів ПС”, м.Новояворівськ до Яворівської міської ради Львівської області, м.Яворів про визнання нечинним рішення сесії Яворівської міської ради №207 від 10.10.06р.

З”ясовано:

Як викладено в позовній заяві, що: Яворівською міською радою 10 жовтня 2006 року прийнято рішення №207, яким скасовано рішення виконавчого комітету Яворівської міської ради №675 від 30.11.1992 року. Прийняте рішення позивачем вважається незаконним з наступних причин:

підставою прийняття Яворівською міською радою спірного рішення було те, що торгово-виробниче орендне підприємство «Умілець», як зазначено у тексті рішення: припинило свою діяльність, межі земельної ділянки в натурі не встановлювались, проект відводу земельної ділянки не виготовлявся і Яворівською міською радою не затверджувався, план земельної ділянки не відповідає дійсності, державний акт на право постійного користування не виготовлявся. Наведені в рішенні твердження, на думку позивача,  є безпідставними, оскільки рішенням №675 від 30.11.92 року виконавчий комітет Яворівської міської ради народних депутатів надав торгово-виробничому орендному підприємству «Умілець»у постійне користування земельну ділянку площею 5800 кв.м за адресою: м. Яворів, вул. Левада, 5 для обслуговування та впорядкування магазину та складських приміщень. Цією земельною ділянкою на даний час володіє ЗАТ «Опрема-Львів ПС», як правонаступник в користуванні від ТзОВ ТВП «Умілець», так як майно ТВОП «Умілець»було викуплено трудовим колективом ТзОВ ТВП «Умілець». Таким чином, усі права та обов'язки перейшли до ЗАТ «Опрема-Львів ПС», у тому числі і користування спірною земельною ділянкою на підставі абз.3 ст. 30 Земельного кодексу України в редакції 1990 року, що діяла до 01 січня 2002 року.

У 2001 році Товариство з обмеженою відповідальністю ТВП «Умілець»шляхом реорганізації   -   злиттям   трьох   підприємств,    а   саме   Товариства   з   обмеженою відповідальністю „Торгово-виробниче підприємство „Умілець”, Українсько-канадського спільного підприємства „Уклін ЛТД” у формі товариства з обмеженою відповідальністю та товариства з обмеженою відповідальністю „Опрема-Львів ПС” перетворилося в закрите акціонерне товариство „Опрема-Львів ПС”, яке стало їх правонаступником.

Тому, право користування земельною ділянкою правомірно перейшло від ТВОП «Умілець»до ЗАТ «Опрема-Львів ПС», яке є законним землекористувачем.

Тобто, ЗАТ «Опрема-Львів ПС», як правонаступник ТВОП «Умілець», є належним позивачем.

В Яворівської міської ради не було підстав приймати Рішення №207, так як пройшло більше 10 років від 30.11.1992 року до 10.10.2006 року. ЗАТ «Опрема-Львів ПС»є добросовісним користувачем, яке і на даний час користується земельною ділянкою, справно сплачує до бюджету плату за землю, що підтверджується наданою суду довідкою державної податкової інспекції у Яворівському районі.

Щодо не встановлення меж земельної ділянки в натурі, то позивачем вказується, що винесення меж земельної ділянки в натурі підтверджується актом виносу в натуру меж земельної ділянки для магазину «Будматеріали»в м.Яворові, де зазначено, що межі ділянки винесені в натуру, закріплені дерев 'яними кілками довжиною 80 см на місцевості і передані замовнику у відповідності до генплану, 39/90 -ГП.

Не відповідає дійсності і твердження відповідача, що підставою до скасування рішення виконавчого комітету Яворівської міської ради №675 від 30.11.1992 року є відсутність проекту відводу земельної ділянки. Комісією, що була створена на основі розпорядження райвиконкому від 19.12.1989 року №306 складено акт вибору земельної ділянки під будівництво магазину «Будматеріали»з складським приміщенням в м.Яворові. Ця ділянка, відповідно до акту виносу в натуру меж земельної ділянки для магазину «Будматеріали»в м.Яворові, занесена в генплан і відповідає дійсності, що підтверджується відповідною схемою.

Відсутність державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, на що посилається міська рада у неправомірно прийнятому рішенні, не є підставою для припинення права постійного користування і прийняття рішення.

Відповідно до частини першої статті 29 Земельного кодексу України припинення права користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача проводиться за його заявою на підставі рішення відповідної ради. Заяви про добровільну відмову землекористувач до Яворівської міської ради не подавав. Не було і прийнято, відповідно, рішення про вилучення земельної ділянки землекористувача. Землекористувач і надалі користується земельною ділянкою, що була надана йому на підставі рішення виконавчого комітету Яворівської міської ради №67 5 від 30.11.1992 року.

Крім, того, вилучення земель у разі відмови землекористувача дати згоду на таке вилучення здійснюється у судовому порядку, а не рішенням відповідної ради. Далі позивачем зазначається, що з моменту прийняття рішення виконавчого комітету Яворівської міської ради №675 від 30.11.1992 року до моменту прийняття рішення №207 від 10.10.2006 року прийшло більше 10 років і,  таким чином, минув і термін позовної давності відповідно до статті 258 ЦК України.

Не відповідають перелічені у неправомірно прийнятому рішенні підстави, визначені  ст.141 Земельного кодексу України, згідно яких може бути припинено право користування земельною ділянкою.

Відповідачем позов заперечено, проте, письмового пояснення не подано.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та оцінивши докази у їх сукупності, господарський суд відзначає наступне:

згідно ч.1 ст.10  Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”, ради  є  органом  місцевого  самоврядування,  що  представляють  відповідні  територіальні  громади,  та  здійснюють  від  їх  імені та  в  їх  інтересах  функції  і  повноваження  місцевого  самоврядування.   Орган  місцевого  самоврядування   та  їх  посадові  особи  відповідно  до  ч.3 ст.24  названого  Закону діють лише на  підставі, в межах  та  у  спосіб,  передбачені Конституцією  і  законами  України  та  керуються  у  своїй  діяльності  Конституцією  і  законами  України.

Відповідно до  п.10  ст.59  Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”, акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності  Конституції або Законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Є певні вимоги до рішень органів місцевого самоврядування. Зокрема, вони мають відповідати Конституції і законам України. Згідно ст.19 Конституції органи державної влади та місцевого самоврядування , їх посадові особи зобов”язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.  Їх діяльність має бути максимально повно і точно визначена, врегульована, регламентована з тим, щоб упередити можливість з будь-яких причин завдати шкоди особі, суспільству чи державі.

Згідно з ч.2 ст.6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно  до  ч.2 ст. 71  КАС  України  в адміністративних  справах  про  протиправність  рішень  суб”єкта  владних  повноважень,  обов”язок  доказування  правомірності  свого  рішення    покладається  на  відповідача,  якщо  він заперечує  проти  позову.

Всупереч  відзначеному, відповідач  не  подав  суду  належного  доказу  в  підтвердження  правомірності  своїх  дій.  З  іншого  боку,  позивач  представив  суду  документи  в  підтвердження  дійсності  свого  наміру  використовувати  спірну  земельну  ділянку  за  призначенням,  попередньо  погодженим  з  відповідачем.

Відповідно  до  п.1 ч.2 ст.162 КАС  України,  у  разі  задоволення  адміністративного  позову  суд  може  прийняти  постанову  про  визнання  протиправними  рішення  суб”єкта  владних  повноважень  чи  окремих  його  положень,  дій  чи  бездіяльності  і  про  скасування  або  визнання  нечинним  рішення  чи  окремих  його  положень.  Згідно з  ч.2 ст. 162 КАС  України, суд  може  прийняти  іншу  постанову,  яка б  гарантувала  дотримання  і  захист  прав, свобод, інтересів  людини  і  громадянина,  інших  суб”єктів  у  сфері  публічно-правових  відносин  від  порушень  з  боку  владних  повноважень.

В спірному рішенні вказано, що торгово-виробниче орендне підприємство «Умілець»припинило свою діяльність і це є підставою для прийняття рішення №207.

Здійснення чи не здійснення діяльності ТВОП «Умілець»не є правочином стосовно власності на нерухоме майно на спірній земельній ділянці.

Юридичне поняття «припинило свою діяльність»є економічним поняттям. Проведення діяльності суб'єктом підприємницької діяльності має економічні, фінансові результати.

Нерухоме майно, що було, на час прийняття рішення №675 від 30.11.1992 р., розташоване на спірній земельній ділянці належало торгово-виробничому орендному підприємству «Умілець».

Для нього ж і була надана земельна ділянка в постійне користування. Тобто, без визначення часу чи події до якої є користування землею.

Нерухоме майно - є зазначене в рішенні №675 як - «для обслуговування і впорядкування магазину та складських приміщень». Тобто, орган влади - виконавчий комітет знав про наявність нерухомого майна, (магазину, складських приміщень) і визнав (в рішенні №675) його наявність.

Земельним кодексом України, статтею 30 «Перехід права на земельну ділянку при переході права на будівлю, споруду», передбачено, що - при передачі підприємством (таким потім стало ТзОВ «Умілець»далі ЗАТ «Опрема-Львів ПС») установам і організаціям будівель та споруд (магазину, складських приміщень) разом з цими об'єктами до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій знаходяться зазначені будівлі та споруди».

На час прийняття спірного рішення №207 від 10.10.2006 року діяв чинний Земельний кодекс України і п.5 статті 120 «Перехід права на земельну ділянку при переході права на будівлю і споруду»визначає, що «при переході права власності на будівлю або споруду до громадян або юридичних осіб (ТзОВ «Умілець»далі ЗАТ «Опрема-Львів ПС»), які не можуть мати у власності земельні ділянки, (ТзОВ «Умілець»не мав у власності спірну земельну ділянку) до них переходить право користування земельною ділянкою на якій розташована будівля чи споруда (магазин, складські приміщення).

Крім того, п.2 ст.377 чинного на 10.10.2006 р. ЦК України, «Право на земельну ділянку при придбанні житлового будинку, будівлі або споруди, що розміщені на ній»визначає: якщо житловий будинок, будівля або споруда (магазин, складські приміщення) розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача (ТзОВ «Умілець», ЗАТ «Опрема-Львів ПС») переходить право користування тією частиною земельної ділянки на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Підтверджує право користування земельною ділянкою при переході права власності на нерухоме майно - магазин, складські приміщення (зазначені в рішенні №675 від 30.11.92 р.). Тобто, цілком на законних підставах з правом власності на нерухоме майно по закону переходило і право користування земельною ділянкою.

Щодо переходу права власності на нерухоме майно, то          на час прийняття 30.11.92р. рішення №675 на земельній ділянці знаходилось майно, що було у власності - торгово-виробничого орендного підприємства «Умілець», (нерухоме майно - магазин та складські приміщення). Це нерухоме майно, ще як незавершене будівництво, стало власністю ТзОВ «Умілець»шляхом  викупу  частини  майна при  приватизації  «Укрторгбудматеріали» та шляхом викупу за кошти членів торгово-виробничого орендного підприємства «Умілець»(акт від 08.10.93 р.).

Як результат приймання в експлуатацію магазину «Будівельні матеріали»виникло право власності у ТзОВ «Умілець»на нерухоме майно розташоване в м. Яворові, вул.Левада, 5, що посвідчує «Акт прийому в експлуатацію державною приймальною комісією закінченого будівництвом (реконструкцією) об”єкта»від 06.09.1994 р.

Це було зроблено на підставі Державних будівельних норм (ДБН) - прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів. Основні положення ДБН А.3.1 - 3 -94.

В акті вказано, що будівництво почалось 09.1990 року, тобто земля відводилась до вересня 1990 року, а надалась у користування 30.11.92р., тоді як і встановились межі земельної ділянки в натурі.

Це нерухоме майно було зареєстровано Львівським БТІ. Реєстраційне посвідчення від 17.11.94 р. за торгово-виробничим підприємством «Умілець». Хоч це не є правочином.

У 2001 р., коли створювалось ЗАТ «Опрема-Львів ПС», це майно було внесено ТзОВ «Умілець»в статутний фонд ЗАТ «Опрема-Львів ПС», що посвідчується актом №12 приймання передачі основних засобів як внеску до статутного фонду ЗАТ «Опрема-Львів ПС»в зв'язку з реорганізацією (злиттям) підприємств від 16.01.2001 р.

Яворівською міською радою додано до справи лист від 15.03.07р. №556 „а” з якого вбачається, що відповідачем не було зауважень щодо розміру земельної ділянки і її розташування площею 0,58га і було запропоновано листом від 18.05.06р. №485 укласти з позивачем договір оренди на цю земельну ділянку в м.Яворові по вул.Левада,5.

Однак, після винесених рішень, розмір земельної ділянки зменшується до 3180,33 кв м ніби-то через результати інвентаризації. При цьому, відповідачем не враховано, що згідно ст.ст.116,120,122,124 Земельного кодексу України, при винесенні рішень про землекористування чи позбавлення землекористування, набуття права на землю має бути дотриманий порядок, визначений Земельним кодексом, куди входять обгрунтування розміру земельної ділянки, її призначення та місце розташування.

Відповідачем заявлено клопотання від 15.03.07р. №556 про витребування оригіналів документів. Оскільки оригінали документів були оглянені в засіданні суду, достовірність їх копій не викликає сумніву, то в цьому клопотанні слід відмовити.

Виходячи із  вищенаведеного,  суд  прийшов  до  висновку,  що  позовні  вимоги  про визнання  протиправним  і  скасування  рішення № 207 від 10.10.06 р. Яворівської міської ради є  обгрунтованими,  відповідачем належними  доказами  не  спростовані, і  підлягають  задоволенню.

Керуючись ст.ст.122-124,127,130,135,143,151-154,160,161,163,167 КАС України, суд, -                                                       постановив:

1.Позов задоволити повністю.

2.Визнати нечинним рішення сесії Яворівської міської ради №207 від 10.10.06р.

3.Захід до забезпечення позову, застосований ухвалою господарського суду Львівської області від 26.12.06р щодо заборони Яворівській міській раді вчиняти будь-які дії щодо спірної земельної ділянки, що знаходиться за адресою: Львівська область, м.Яворів, вул..Левада, 5 та забезпечити схоронність та недоторканість спірної земельної ділянки до вирішення спору по суті –скасувати.

4.Строк і порядок набрання постановою законної сили та її оскарження здійснюються згідно вимог ст.ст.186 та 254 КАСУ.

Суддя