ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.07                                                                                        Справа №  22/27/07

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю “Прохімснаб плюс”, м.Дніпропетровськ
до Запорізького Державного підприємства “Кремнійполімер”, м. Запоріжжя

Суддя

Ю.О. Скиданова

Представники:

від позивача:
Гиря О.М.  представник на підставі довіреності № 92-юр від 07.02.2007 р.

від відповідача:

не зявився

Заявлені вимоги про стягнення з Запорізького Державного підприємства “Кремнійполімер” на користь товариства з обмеженою відповідальністю “Прохімснаб плюс” 16225,90 грн. основного боргу та 11248,93 грн. пені на підставі Договору № М-301205/2 поставки від 30.12.2005 р.

Ухвалою суду від 13.12.2006 р. порушено провадження у справі, судове засідання призначено на 25.01.2007 р.

Ухвалою голови господарського суду Запорізької області від 25.01.2007 р. розгляд справи перенесено на 08.02.2007 р.

Враховуючи клопотання представника позивача розгляд справи здійснюється без застосування засобів технічної фіксації судового процесу.

23.01.2007 р. до господарського суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву № 173/15 від 17.01.2007 р., в якому відповідач визнає суму основного боргу у розмірі 16225,90 грн. та пеню у розмірі 1047,84 грн., в іншій частині позову просить суд відмовити.

Відповідач свого представника у судове засідання не направив, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Оскільки нез'явлення сторони у справі не є перешкодою для розгляду справи по суті, відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України спір розглядається за наявними у справі матеріалами. 08.02.2007 р. в судовому засіданні в порядку ст. 85 ГПК України суддею оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив, що 30.12.2005 р. між товариством з обмеженою відповідальністю “Промхімснаб плюс” (Постачальник) та Запорізьким державним підприємством “Кремнійполімер” (Покупець) укладено договір № М-301205/2 поставки (в подальшому Договір), за умовами якого, Постачальник зобов’язується продати, а Покупець прийняти та оплатити хімічну сировину (в подальшому-Товар), у строки та в порядку, передбачених даним договором /п. 1.1. Договору/.

Відповідно до п. 1.2. Договору асортимент, ціна та умови оплати кожного виду сировини зазначаються в специфікаціях, які є невід’ємною частиною даного договору.

Згідно з п. 2.3. Договору Покупець здійснює оплату за Товар у строки, передбачені в специфікаціях для кожного виду хімічної сировини, які є невід’ємною частиною даного договору, шляхом перерахування грошових коштів з розрахункового рахунку Покупця на розрахунковий рахунок Постачальника, відповідно до реквізитів, зазначених у розділі № 12.

П. 2 специфікації № 1 від 30.12.2005 р. до Договору передбачено, що Покупець зобов’язуються прийняти та оплатити зазначену в даній специфікації хімічну сировину не пізніше 14-і (чотирнадцяті) календарних днів з моменту поставки Товару.

Позивач виконав свої зобов’язання по Договору, поставивши відповідачу продукцію на загальну суму 16225,90 грн., що підтверджується накладними № 1343 від 08.06.2006 р. на суму 8679,94 грн., № 1686 від 11.07.2006 р. на суму 7545,96 грн. та довіреностями серія ЯЛР № 314669 від 07.06.2006 р., серія ЯЛР № 314804 від 10.07.2006 р. (копії в матеріалах справи).

За своєю правовою природою правовідносини сторін є господарськими.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку. Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 193 ГК України, зокрема пунктами 1, 7 встановлено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Аналогічний припис містить цивільний кодекс України, ст. 526 якого передбачає, що зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Документальних доказів погашення заборгованості у сумі 16225,90 грн. відповідач суду не надав. За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 16225,90 грн. основного боргу слід визнати документально підтвердженими, нормативно обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Порушення зобов’язань є підставою  для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання.

Вимоги щодо стягнення пені позивач обґрунтовує Розділом 7 Договору, відповідно до якого за невиконання або неналежне виконання своїх зобов’язань по даному договору сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України. Покупець за порушення строків оплати за поставлений Товар, передбачених п. 2.3 даного договору, виплачує Постачальнику за кожний день прострочення платежу штрафні санкції у розмірі 0,5% від суми недоплаченого Товару.

Відповідно до розрахунку позивача сума пені за період часу з 22.06.2006 р. по 21.11.2006 р. складає 11248,93 грн. Вказаний розрахунок здійснено позивачем без урахування вимог Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань”.

Ст. 3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” відповідно до якого розмір пені за прострочення платежу, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Фактично сума пені, з урахуванням вимог зазначеного закону, за період з 22.06.2006 р. по 21.11.2006 р. складає 1047,84 грн.

Таким чином, вимога позивача про стягнення 11248,93 грн.. пені підлягає задоволенню частково в сумі 1047,84 грн.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст. 175, 193, 230-231 Господарського кодексу України, ст. 526, Цивільного кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Запорізького державного підприємства “Кремнійполімер (69009, м. Запоріжжя, вул. Теплична, 7, р/р 1 в АБ “Металург”, МФО 313582, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю “Прохімснаб плюс” (49006, м. Дніпропетровськ, пр-к. Джинчарадзе, б. 4, кв. 53, р/р4001 в ВАТ “КБ Причорномор’я”, МФО 306759, ) 16225 (шістнадцять тисяч двісті двадцять п’ять) грн. 90 коп. основного боргу, 1047 (одна тисяча сорок сім) грн.. 84 коп. пені, 172 (сто сімдесят дві) грн. 74 коп. державного мита та 74 (сімдесят чотири) грн. 19 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Видати наказ.

В іншій частині позову –відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підпису.

Рішення оформлено і підписано відповідно до вимог ст. 84 ГПК України 02 квітня 2007 року.

Суддя                                                                                          Ю.О. Скиданова

Суддя   Скиданова Ю.О.