ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2007 р.                                                                          Справа № 6/222-07

Суддя господарського суду

при секретарі судового засідання  , розглянувши матеріали справи

за позовом:Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів,м. Вінниця

до:СВГ "Фермерпродуктсервіс", с. Михайлівка, Бершадського району, Вінницької області

про стягнення 4280 грн.

Представники :

позивача :      Л.Філіпова ( дор. від  28.04.07)

відповідача :    не з’явився

Місце розгляду справи  : приміщення суду к.1107

ВСТАНОВИВ:

Подано позов  про  стягнення 4280 грн.    штрафних санкцій   до Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів    за не створення  1 робочого місця для інвалідів у 2005 р.

Відповідач   відзиву на позов не надав, представника у судове засідання не направив, тому справа розглянута за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази  та заслухавши представника позивача, суд встановив, що   згідно звіту  відповідача про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2005 рік, у 2005 році на підприємстві працювали 20 осіб , з них 1  інвалід. Відповідно до Інструкції із статистики чисельності працівників, зайнятих у народному господарстві, затвердженої наказом Мінстату України від 07.07.1995 р. № 171 чисельність працюючих інвалідів штатних працівників обчислюється  шляхом підсумовування середньо облікової чисельності працівників за всі місяці роботи підприємства, що минули за період з початку року до звітного місяця включно та діленням  одержаної суми на кількість місяців за період з початку року. Таким чином  на думку позивача чисельність інвалідів –штатних працівників, які були зайняті на підприємстві у 2005р. становить 0чол.    Відповідно до звіту середньорічна заробітна плата  на підприємстві за 2005 р. становила  суму 4280 грн.

Статтею 19 Закону  України від 21.03.1991 р. “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” (зі змінами , далі –Закон)  встановлено, що  для підприємств   (об'єднань),   установ   і організацій  незалежно  від  форми  власності   і   господарювання встановлюється    норматив    робочих   місць   для   забезпечення працевлаштування  інвалідів  у  розмірі  чотирьох  відсотків   від загальної чисельності   працюючих,   а   якщо  працює  від  15  до 25 чоловік  -  у  кількості  одного  робочого  місця, якщо інше не  передбачено законом.

Статтею 20 Закону     встановлено, що підприємства (об'єднання), установи і організації незалежно від форми власності і господарювання, де кількість працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим частиною першою статті 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду України соціального захисту інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві (в об'єднанні), в установі, організації за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом.

Судом встановлено, що середньооблікова чисельність працівників на підприємстві у звітному періоді складала  20 чоловік, відповідно  норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів повинен був становити у 2005 р. 1 інвалід.

Із звіту вбачається, що у 2005 р. підприємством був працевлаштований 1 інвалід, який працював 4 місяці.

Законом не передбачено обов’язку підприємства сплачувати штрафні свнкції в залежності від тривалості перебування інваліда на відповідній посаді, оскільки роботодавець не може примусити інваліда працювати повний робочий рік. В іншому випадку це призвело б до порушення трудового законодавства та конституційних прав та свобод.

Відповідно до Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1995 р. №314, робоче місце інваліда вважається створеним, якщо воно введено в дію шляхом працевлаштування на ньому інваліда.

Відповідач створив одне робоче місце для інваліда, тому відсутня його вина і причинний зв’язок щодо забезпечення нормативу робочих місць, відповідно відсутні і підстави для його відповідальності.

Застосування принципу вини як умови відповідальності пов’язане з необхідністю доведення порушення зобов’язання, а тому за відсутності доказів підтвердження вини відповідача в не працевлаштуванні інвалідів , згідно нормативу, до нього не можуть застосовуватися зазначені вище штрафні санкції, а тому в позові слід відмовити.

Керуючись  ст.ст.49,51,87,94,99,160,161,162,163,186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

В позові  відмовити.

Відповідно до ст. 186 КАС України постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. При цьому апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження , якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до суду апеляційної інстанції через суд , який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя