ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________
__________________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2007 р.                                                           Справа № 11/42-НА

м. Житомир

Житомирський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого   судді

суддів:

при секретарі                                                              ,

за участю представників сторін:

від позивача:     Білоус Р.А., довіреність №127 від 26.04.2006 року,           Гавриловська О.М., довіреність від 26.04.2006 року,

від відповідача: Крилова Т.М., довіреність №9411/К/10-0 від 20.11.2006 року,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "ОПАД", м. Житомир

на постанову господарського суду Житомирської області

від "17" жовтня 2006 р. у справі № 11/42-НА (суддя Маріщенко Л.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "ОПАД", м. Житомир

до Державної податкової інспекції у Житомирському районі Житомирської області,                 м. Житомир

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Житомирської області від 17.10.2006 року у справі №11/42-НА відмовлено в позові Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "ОПАД" про визнання частково недійсним податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Житомирському районі №00000170/0 від 21.04.2006 року щодо визначення суми податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб у розмірі 36302,52 грн., в тому числі 12100,84 грн. основного боргу та 24201,44 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Не погоджуючись з прийнятою постановою ТОВ фірма "ОПАД" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позов з підстав, викладених у скарзі.

Вказує, що пунктом 12.3 статті 12 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" встановлено, якщо об'єкт рухомого майна продається за посередництвом юридичної особи, то така особа вважається податковим агентом платника податку стосовно оподаткування доходів, отриманих таким платником  від такого продажу. Але, даним пунктом Закону встановлено загальне правило, і воно не діє у випадку дії спеціального законодавства про оподаткування, з метою уникнення подвійного оподаткування. Якщо б продаж відбувався в загальному порядку ТОВ фірма "ОПАД" безсумнівно виступила б тут податковим агентом, але в даному випадку особа є підприємцем, платником фіксованого податку, а тому звільнена від подвійного оподаткування.

Судом першої інстанції зазначено, що ПП Концедайло Н.Б. мала сплатити ринковий збір, як обов'язкову умову здійснення діяльності за фіксованим податком, однак фірма "ОПАД" не зобов'язане при заключенні договору з Приватним підприємцем вимагати у нього будь-які документи, тим більше докази сплати ринкового збору.

Крім того, при проведенні перевірки та складанні акту відповідачем допущено порушення, які ставлять під сумнів законність оспорюваного повідомлення-рішення.

В судовому засіданні представники позивача доводи апеляційної скарги підтримали в повному обсязі.

Відповідач - Державна податкова інспекція у Житомирському районі та його представник в судовому засіданні заперечили проти доводів апеляційної скарги.

Вважає, що ТОВ фірма "ОПАД" при укладенні договору купівлі-продажу автомобіля ВАЗ-2123 "Шевроле" виступила комісіонером, при виплаті доходу від продажу автомобіля ПП Концедайло Н.Б. виступала податковим агентом останнього та повинна була нарахувати, утримати та перерахувати до бюджету податок з доходів фізичних осіб.

Просить апеляційну скаргу ТОВ фірма "ОПАД" залишити без задоволення, а постанову господарського суду Житомирської області - без змін.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що при реалізації автомобіля на підставі договору комісії, укладеного між СПД - фізичною особою Концедайло  Н.Б. (комітент) та ТОВ фірма "ОПАД" (комісіонер), не були дотримані умови здійснення підприємницької діяльності за фіксованим податком, а тому дохід, отриманий від продажу такого автомобіля підлягає оподаткуванню на загальних підставах.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши доводи апеляційної скарги, розглянувши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

07.04.2006 року на підставі направлень від 03.03.2006р. за №382, 13.03.06р. №414, від 20.03.06р. №462 від 24.03.06р. №490 виданих Житомирською ОДПІ, правонаступником якої є Державна податкова інспекція у Житомирському районі уповноваженими особами була проведена виїзна планова перевірка дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства Товариства з обмеженою відповідальністю  фірма "ОПАД" за період з 01.10.2003р. по 31.12.2005р., за наслідками якої складено акт №36/23-1/13555202/010 від 07.04.2006р. (а.с.10-40).

Перевіркою встановлено порушення, зокрема, пп.6.3.2 п.6.3 ст.6, п.3 ст.12 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" в результаті чого підприємству донараховано податок з доходів фізичних осіб в сумі 12184,83 грн. та застосовано фінансові санкції в сумі 24369,66 грн.

На підставі акту перевірки ДПІ у Житомирському районі прийняло податкове повідомлення-рішення №000001170/0 від 21.04.2006р., яким позивачу визначено податкове зобов'язання в сумі 36554,85 грн. в тому числі основний платіж 12184,95 грн. та 24369,66 грн. штрафних (фінансових) санкцій (а.с.9).

Нарахування у сумі 252 грн. 33 коп. (84,11 грн. основного платежу та 168,22 грн. штрафних санкцій) позивачем не оспорюється (а.с. 67).

На думку податкової інспекції при виконанні договору комісії ТОВ фірма "ОПАД" виступила посередником та не нарахувала, не утримала і не перерахувала до бюджету з одержаної суми доходу 93083,39 грн.. за реалізований автомобіль Концедайло Н.Б., 13 відсотків податку з доходів фізичних осіб в сумі 12100,84 грн., чим порушила п.3 ст.12 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб".

Відповідно до ст.1011 Цивільного кодексу України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Як свідчать матеріали справи 05 квітня 2004 року між ТОВ фірма "ОПАД" та суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою Концедайло Н.Б. був укладений договір комісії №273, згідно якого ТОВ фірма "ОПАД" за обумовлену плату від власного імені в інтересах та за рахунок підприємця зобов'язувалося укладати договори щодо продажу належних йому автомобілів (а.с.42-43).

На виконання договору комісії ТОВ фірма "ОПАД" 05 квітня 2004 року уклала з фізичною особою Кравчуком Я.Г. договір №274 купівлі-продажу автомобіля (а.с.50).

Дохід від реалізації (продажу) автомобіля ВАЗ-2123 склав 93083,39 грн. і за виключенням комісійної винагороди за виконання доручення у розмірі 1417,51 грн. перерахований на розрахунковий рахунок СПД Концедайло Н.Б. платіжним дорученням №495 від 08.04.2004 року.

Таким чином, реалізація (продаж) автомобіля проводилась відповідно до умов договору комісії ТОВ фірма "ОПАД", а не суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою  Концедайло Н.Б.

Відповідно до пункту 1 статті 14 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" №13-92 від 26.12.1992р. (зі змінами та доповненнями) всі громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи, мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів, держаних від цієї діяльності, за фіксованим розміром податку шляхом придбання патенту за умови, якщо:

- кількість осіб, які перебувають у трудових відносинах з таким громадянином - платником податку, включаючи членів його сім'ї, які беруть участь у підприємницькій діяльності, не перевищує п'яти;

- валовий доход такого громадянина від самостійного здійснення підприємницької діяльності або з використанням найманої праці за останні 12 календарних  місяців,  що  передують місяцю придбання патенту,  не  перевищує  семи  тисяч  неоподатковуваних  мінімумів доходів громадян;

- громадянин здійснює підприємницьку діяльність з продажу товарів і надання  супутніх такому продажу послуг на ринках та є платником ринкового збору згідно з законодавством. Доходи такого громадянина, одержані від здійснення інших видів підприємницької діяльності, оподатковуються у загальному порядку.

З аналізу наведеної норми вбачається, що продаж товару за фіксованим податком повинен здійснюватись безпосередньо підприємцем на ринку зі сплатою ринкового збору.

Отже, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що продаж громадянином, який здійснює підприємницьку діяльність товару та сплата ринкового збору є обов'язковими умовами здійснення підприємницької діяльності за фіксованим розміром податку.

Згідно зі ст.4 Декрету "Про місцеві податки і збори" №56-93 від 20.05.1993р. ринковий збір - це плата за торгові місця на ринках і в павільйонах, на критих і відкритих столах, площадках для торгівлі з автомашин, візків, мотоциклів, ручних візків, що справляється з юридичних осіб і громадян, які реалізують сільськогосподарську і промислову продукцію та інші товари. Ринковий збір справляється за кожний день торгівлі.

Згідно пп.9.12.2 п.9.12. ст.9 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" №889-ІУ від 22.05.2003р. якщо фізична особа - суб'єкт підприємницької діяльності або фізична особа, яка сплачує ринковий збір, отримує інші доходи, ніж визначені у підпункті 9.12.1 цього пункту, то такі доходи оподатковуються за загальними правилами, встановленими цим Законом для платників податку, що не є такими суб'єктами підприємницької діяльності.

Пунктом 12.3 статті 12 зазначеного Закону встановлено, якщо об'єкт рухомого майна продається за посередництвом юридичної особи або представництва нерезидента, то така особа вважається податковим агентом платника податку стосовно оподаткування доходів, отриманих таким платником податку від такого продажу.

Згідно п.1.15 ст.1 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" податковий агент - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ) або фізична особа чи представництво нерезидента - юридичної особи, які незалежно від їх організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати цей податок до бюджету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік та подавати податкову звітність податковим органам відповідно до закону, а також нести відповідальність за порушення  норм  цього Закону.

За змістом пп.8.1.1 п.8.1 ст.8 цього Закону податковий агент, який нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід на користь платника податку, утримує податок від суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену у відповідних пунктах статті 7 цього Закону.

Слід зазначити, що посередник - це повірений за договором доручення, зобов'язаний вчинити від імені та за рахунок  другої сторони (довірителя) певні юридичні дії, або ж комісіонер за договором комісії, зобов'язаний за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента, що передбачено статтями 1000 і 1011 ЦК України.

Аналіз наведених норм свідчить, що податковим агентом по операціях з об'єктами рухомого майна є юридичні особи, які здійснюють посередницькі функції по угодах з рухомим майном.

З огляду на викладене, ТОВ фірма "ОПАД" при укладенні договору купівлі-продажу автомобіля ВАЗ - 2123 "Шевроле" було комісіонером, при виплаті доходу від продажу автомобіля суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи                Концедайло Н.Б. виступило податковим агентом останнього та повинно було нарахувати, отримати та перерахувати до бюджету податок з доходів фізичних осіб.

Окремі порушення, допущені податковим органом при складанні акту перевірки, не вплинули на правомірність прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення.

З урахуванням наведеного, господарський суд першої інстанції обгрунтовано відмовив в позові Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "ОПАД" про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Житомирському районі №00000170/0 від 21.04.2006 року.

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу спростовуються вищевказаним, матеріалами справи та не грунтуються на вимогах чинного законодавства.

Згідно ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає  апеляційну  скаргу  без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням  норм  матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла до висновку, що постанова господарського суду Житомирської області від 17.10.2006 року у справі №11/42-НА є законною і обгрунтованою, відповідає матеріалам справи та чинному законодавству, а підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254, п.п.6,7 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський апеляційний господарський суд ,-

УХВАЛИВ:

1. Постанову господарського суду Житомирської області від 17.10.2006 року залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "ОПАД" - без задоволення.

2. Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційну скаргу може бути подано протягом одного місяця безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції.

3. Справу №11/42-НА повернути до господарського суду Житомирської області.

Головуючий суддя

судді:

Віддрук. 4 прим.

1 - до справи

2,3 - сторонам

4 - в наряд