ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" травня 2007 р.
Справа № 13/62-1289

10 год. 10 хв.

м. Тернопіль

Господарський суд Тернопільської області

у складі   судді Стопника С.Г.

при секретарі судового засідання  Касюдик О.О.

Розглянув справу

за позовом: Збаразького районного комунального архітектурно-планувального бюро, вул. Грушевського, 18, м. Збараж, Тернопільська область, 47300

до: Збаразької міжрайонної державної податкової інспекції, вул. Б. Хмельницького, 1, м.Збараж, Тернопільська область, 47300

За участю представників сторін:

позивача:           Дир Я.Д. –начальник бюро

відповідача:           Стецько Н.Ю. –довіреність №8582/10 від 29.12.2006 р.

Суть справи:

про визнання незаконною відмови Збаразької міжрайонної державної податкової інспекції в перебуванні Збаразького районного комунального архітектурно-планувального бюро на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності та про зобов'язання Збаразької МДПІ поновити право перебування Збаразького районного комунального архітектурно-планувального бюро на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва і видати відповідне свідоцтво.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що позивач є комунальним підприємством, яке створено рішенням органу самоврядування, наділений стовідсотково комунальним майном і Указ Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва” на нього не поширюється.

В розпочатому судовому засіданні представникам сторін роз'яснено їх права і обов'язки, передбачені ст.ст. 49, 51 в порядку ст.130 КАС України.

В судовому засіданні 13.04.2007 р. оголошувались перерви до 20.04.2007 р. та до 04.05.2007 р. для надання можливості сторонам надати додаткові обґрунтування, заперечення та докази.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив:

- позивач звернувся до Збаразької міжрайонної державної податкової інспекції з заявою про видачу йому свідоцтва про право сплати єдиного податку у 2007 році.

Відповідач листом №8491/15 від 25.12.2006 р. відмовив позивачу у видачі свідоцтва, посилаючись на те, що дія Указу Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва” не поширюється на суб’єктів підприємницької діяльності, у статутному фонді яких частки, що належать юридичним особам –учасникам та засновникам даних суб’єктів, які не є суб’єктами малого підприємництва, перевищують 25%.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що: при утворенні в 2001 р. Збаразького районного комунального бюро, його засновником –Збаразькою районною радою статутний фонд не формувався і не надавався підприємству, відповідно і частки засновника в ньому немає, що підтверджується Статутом; з 2001 по 2006 рік він був платником єдиного податку, відповідав і відповідає усім ознакам суб’єкта малого підприємництва.

Позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи зі слідуючого:

- при створенні та під час діяльності позивача діяли обов’язкові до керівництва норми Законів України „Про підприємства в Україні” та „Про підприємництво” до набрання чинності Господарським кодексом України (01.01.2004 р.), Закон України „Про власність”, згідно яких, та Статуту позивача, останній є комунальним підприємством, створеним Збаразькою районною радою. За своєю організаційною структурою позивач є комунальним підприємством (свідоцтво про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб’єкта підприємницької діяльності –юридичної особи від 01.10.2001 р., довідка ЄДРПОУ №22-56 від 08.10.2001 р.) з формою власності - комунальна власність, оскільки заснований на власності адміністративно-територіальної одиниці.

Відповідно до Статуту Збаразького районного комунального архітектурно-планувального бюро, затвердженого рішенням Збаразької районної ради від 26 вересня 2001р. №160 та зареєстрованого Управлінням економіки Збаразької районної державної адміністрації від 01 жовтня 2001 р., позивач є юридичною особою, має самостійний баланс (п.1.5) тощо, утримується за рахунок коштів, що поступають від суб’єктів містобудування, інших замовників –як плати за виконання робіт, передбачених його діяльністю; форма господарської діяльності - госпрозрахункова (п.6.1).

Згідно п.7 Статуту підприємство розпоряджається майном –основними фондами та оборотними коштами, а також іншими цінностями, перелік і вартість яких відображені в самостійному балансі підприємства, на праві оперативного управління, що узгоджується із положеннями ст. 10 Закону України "Про підприємства в Україні", який діяв на момент створення підприємства.

Для можливості виконання статутних завдань, підприємства і наділяються майном (основні, оборотні засоби), що є необхідною умовою для створення (заснування) підприємства і в т.ч. державного (комунального), що в даному випадку підтверджується довідкою позивача №228 від 12.04.2007 р. та довідкою Збаразького районного бюро технічної інвентаризації № 111 від 04.05.2007 р. Однак це не означає, що для усіх видів підприємств обов’язковою умовою є включення у статути чи положення розміру (в грошовому вигляді) статутного фонду.

Закон України „Про підприємства в Україні” такої фіксації в установчих документах державних (комунальних) підприємств не вимагав, як і не встановлював конкретний розмір (суму) закріплюваного майна, однак це не означало, що у державного (комунального) підприємства статутного фонду немає. Необхідність закріплення статутного фонду у грошовому вираженні в установчих документах була викликана певними обставинами для певних організаційних структур і закріплювалась в законодавстві, як то в Законі України „Про господарські товариства”. На думку суду, такими обставинами були: встановлений законом мінімальний розмір статутного фонду (що до державних (комунальних) підприємств не відносилось); створення підприємства двома і більше власниками (засновниками) та при змішаній формі власності (що у випадку позивача місця не мало) тощо.

Відсутність фіксації статутного фонду в установчих документах зовсім не означає, що його об’єми, суму, вид не можна визначити взагалі, оскільки відповідно до Положення про організацію бухгалтерського обліку і звітності в Україні, затвердженого Постановою Кабміну України №250 від 03.04.1993 р. (яке втратило чинність згідно Постанови Кабінету Кабміну №419), Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов’язань і господарських операцій підприємств і організацій та Інструкції про його застосування, затверджених наказом Мінфіну України від 30.11.1999 р. №291, зареєстрованого Мін’юсті України 21.12.1999 р. за № 892/4185 з послідуючими змінами і доповненнями, статутний фонд і фактична заборгованість учасників за вкладами до статутного фонду обліковується і відображається розгорнуто за окремими статтями активу і пасиву балансу.

Оскільки у позивача є самостійний баланс, на час створення відображати у Статуті статутний фонд необхідності та обов’язковості не було, тому твердження позивача про відсутність у нього статутного фонду взагалі суд розцінює критично.

Таким чином, позивач є комунальним підприємством, заснованим на стовідсотковій власності органу адміністративно-територіальної одиниці, тобто органу місцевого самоврядування, який не являється суб’єктом малого підприємництва. Тому дія Указу Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва” з огляду на правила ст.7 на позивача не поширюється. Більше того, на думку суду позивач не відноситься до підприємницької структури, оскільки не відповідав і не відповідає вимогам ст.3 Господарського кодексу України, принципам підприємництва, які були закріплені в ст.5 Закону України „Про підприємництво”, що діяв до 01.01.2004 р., так як не вільний у виборі видів діяльності.

Посилання позивача на знаходження його на спрощеній системі оподаткування у 2001-2006 роках., як доказ в підтвердження позовних вимог, суд вважає безпідставними, оскільки помилкове застосування чи не застосування тривалий час закону не породжує суб’єктивного права у позивача.

На підставі вищенаведеного, суд дійшов висновку про безпідставність та недоведеність позовних вимог і таких, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 86, 160-163, п. 6 розділу Прикінцеві та перехідні положення  КАС України,  суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          В позові відмовити.

Постанова  суду першої інстанції  набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. На постанову суду сторони мають право подати заяву про апеляційне її оскарження протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі 10 травня 2007 р.  до адміністративного суду апеляційної інстанції –Львівського апеляційного адміністративного суду, через суд першої інстанції, а протягом 20 днів після подання заяви подати апеляційну скаргу.

Суддя                                                                                С.Г. Стопник