ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2007 р.
№ 7/143

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Т.Б. Дроботової –головуючого,
Н.О. Волковицької,
Л.І. Рогач

за участю представників:
прокуратури

Головатюк Л.Д.

позивача
Попадинець Л.П.

відповідача
Шутко Я.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційне подання
Військового прокурора Івано-Франківського гарнізону

на постанову
Львівського апеляційного господарського суду від 03.05.2006 року

у справі
№ 7/143 господарського суду Івано-Франківської області

за позовом
Закритого акціонерного товариства “Меркурій Холдинг групп”

до
Державного підприємства “Івано-Франківський ліспромкомбінат” Міністерства оборони України

про
стягнення 150 000грн. заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 16.09-22.09.2005р. у справі № 7/143 (суддя Кишинський М.І.) було задоволено позов Закритого акціонерного товариства “Меркурій Холдинг групп” до Державного підприємства “ІваноФранківський ліспромкомбінат” Міністерства оборони України про стягнення 150000грн. заборгованості за векселями, про що видано наказ від 05.10.2005р.

07.11.2005р. позивач подав клопотання про зміну способу виконання рішення шляхом звернення його на майно боржника на підставі статті 121 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на відсутність коштів на рахунках боржника.

Боржник у відзиві на заяву про зміну способу виконання рішення повідомив про знаходження майна у податковій заставі, що унеможливлює звернення стягнення на майно.

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 01.03.2006 року (суддя Кишинський М.І.) заяву про зміну способу виконання рішення було задоволено; звернуто стягнення в сумі 150000грн. заборгованості, 1500грн. держмита та 118грн. витрат за надання інформаційно-технічного забезпечення судового процесу на майно відповідача, про що видано наказ від 10.03.06р.

Ухвалу суду про зміну способу виконання рішення мотивовано невиконанням виконавчою службою наказу господарського суду про звернення стягнення на грошові кошти відповідача з огляду на їх відсутність; наявністю дозволу власника на реалізацію майна та відсутністю щодо нього зареєстрованих обтяжень.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 3 травня 2006р. (головуючий Скрутовський П.Д., судді –Онишкевич В.В., Слука М.Г.) ухвалу місцевого господарського суду було залишено без змін в зв’язку з прийняттям її правомірно та за передбачених законом підстав.

Спростовуючи доводи апеляційної скарги, апеляційна інстанція зазначила, що майно, на яке звернуто стягнення. не є цілісним майновим комплексом відповідно до експертного висновку, а порядок його відчуження врегульовано Постановою Кабінету Міністрів від 28.12.2000р. №1919, що не передбачає строку дії дозволів на реалізацію майна, що не задіяне у виробничій діяльності та є непридатним для подальшого використання.

Не погоджуючись з ухвалою та постановою, до касаційної інстанції з касаційним поданням звернувся військовий прокурор Івано-Франківського гарнізону, в якому просить скасувати постанову та ухвалу попередніх інстанцій та припинити провадження у справі; в судовому засіданні прокурор змінив вимоги, зазначені в касаційному поданні, та вказав, що за наслідками розгляду касаційного подання оскаржувані судові акти належить скасувати, а справу направити на новий розгляд.

При цьому прокурор покликається на необхідність захисту порушених інтересів держави в особі Державного підприємства “Івано-Франківський ліспромкомбінат” Міністерства оборони України, майно якого є загальнодержавною власністю, суперечністю оскаржуваних судових актів нормам матеріального та процесуального права, помилкове застосування судами при прийнятті рішень Положення про порядок відчуження та реалізації військового майна Збройних Сил України, затвердженого  Постановою Кабінету Міністрів від 28.12.2000р. №1919, яке визначає порядок відчуження та реалізації майна військових частин, які утримуються за рахунок державного бюджету, та незастосування Положення про порядок відчуження основних засобів, що є державною власністю”, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 30.07.1999р. № 1477 та Положення про порядок продажу на аукціоні, за конкурсом основних засобів, що є державною власністю, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 22.09.2000р. № 1976; вказує, що господарські суди не прийняли до уваги статті 1 та 2 Закону України “Про введення мораторію на примусову реалізацію майна” та перебування майна відповідача під податковою заставою.

Позивач у відзиві на касаційне подання заперечив його доводи та вказав, що прокурором не доведено порушених прав та інтересів держави; при розгляді справи судами першої та апеляційної інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідач відзив на касаційне подання не подав, усно в судовому засіданні заперечив його доводи, вказавши, що відсутнє порушення його прав внаслідок зміни способу виконання рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників, присутніх у судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях, колегія суддів вважає, що касаційне  подання не підлягає задоволенню  з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1117  Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі фактичних встановлених обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до частини 1 статті 29 Господарського процесуального кодексу України прокурор може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів держави або громадянина, для чого може подати касаційне подання.

За статтею 361 Закону України “Про прокуратуру” підставою представництва інтересів держави у суді є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах з державою.

Прокурор у кожному окремому випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту.

Як вбачається з матеріалів справи, прокурор реалізував свою можливість представляти інтереси держави шляхом звернення з касаційним поданням, в якому зазначив про порушення даним спором матеріальних інтересів держави.

Також з матеріалів справи вбачається, що стадією, на якій прокурор вступив до участі у справі, є стадія виконання судового рішення, що набрало чинності у встановленому законом порядку, та вирішило спір між сторонами.

Сторонами у даному спорі до моменту прийняття рішення були Закрите акціонерне товариство “Меркурій Холдинг групп” та Державне підприємство “Івано-Франківський ліспромкомбінат” Міністерства оборони України; інші особи до винесення рішення у справі судом до участі в ній не залучались.

Відповідно до статті  121 Господарського процесуального кодексу України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення, або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, за поданням прокурора чи його заступника або за своєю  ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Зміна способу і порядку виконання рішення означає прийняття господарським судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання раніше встановленими порядком та способами, зокрема, в зв’язку з відсутністю у боржника грошових коштів, достатніх для покриття заборгованості.

При цьому судом не вирішуються питання, пов’язані з порядком реалізації майна боржника, його ціни тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судами та не оспорюється сторонами, звернутий до виконання наказ господарського суду у справі № 7/143 залишився невиконаним державною виконавчою службою в зв’язку з відсутністю коштів у боржника, що є підставою для зміни способу та порядку виконання судового рішення.

Касаційне подання не містить будь-яких доводів про порушення судом застосування приписів статті 1211 Господарського процесуального кодексу України. Наведені прокурором у касаційному поданні обставини стосуються дій державного виконавця у виконавчому провадженні на виконання ухвали господарського суду.

Касаційна інстанція погоджується з доводами касаційного подання щодо відсутності у спірного майна статусу військового та помилковості застосування до порядку його відчуження Постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2000р. № 1919 “Про порядок відчуження та реалізації військового майна Збройних сил України”, проте помилково застосована норма права не спричинила прийняття неправомірного рішення у справі, оскільки наведені прокурором нормативні акти (Положення про порядок відчуження основних засобів, що є державною власністю”, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 30.07.1999р. № 1477 та Положення про порядок продажу на аукціоні, за конкурсом основних засобів, що є державною власністю, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 22.09.2000р. № 1976) не стосуються примусової реалізації майна.

Також у касаційному поданні не спростовано висновку судів відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 11-рп/2003 від 10.06.2003р. про те, що спірне майно не забезпечує ведення виробничої діяльності підприємством відповідача.

Таким чином, перевіривши у відповідності до частини 2 статті 111 5  Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, прийнята апеляційним судом постанова відповідає вимогам статті 105 Господарського процесуального кодексу України та Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 29.12.76 р. "Про судове рішення" зі змінами та доповненнями, підстави для її скасування в порядку частини 2 статті 11110 Господарського процесуального кодексу України відсутні.

Керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 1 частини 1 статті 1119 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційне подання Військового прокурора Івано-Франківського гарнізону залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 03.05.2006р. у справі № 7/143 господарського суду Івано-Франківської області та ухвалу господарського суду Івано-Франківської області від 01.03.2006р. залишити без змін.

Головуючий                                                                                  Т. Дроботова

Судді :                                                                                            Н. Волковицька

Л. Рогач