ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2007 р.
№ 4/1635-11/221(4/2789-20/411)

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Т. Дроботової –головуючого

Н. Волковицької
Л. Рогач

за участю представників:

Позивача
не з'явився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином

Відповідачів

Шелемея В.В. до. від 01.03.07р

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю “Фреш”

на постанову

від 13.12.2006року Львівського апеляційного господарського суду

у справі

№ 4/1635-11/221-4/2789-20/411 господарського суду Львівської області

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю “Орімі Трейд ЛТД”

до

про

Товариства з обмеженою відповідальністю “Фреш”

стягнення 99600,00грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Орімі Трейд ЛТД” звернулось до господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Фреш” про стягнення 99600,00грн.

Рішенням господарського суду Львівської області від 20.12.2005 року у справі № 4/2789-20/411 задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Орімі Трейд Лтд" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фреш" про стягнення 99 600,00 грн.

Постановою від 09 березня 2006 року Львівський апеляційний

господарський суд за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фреш" рішення господарського суду Львівської області від 20.12.2005 року скасував в частині стягнення пені в сумі 4 211,38 грн., в решті - залишив без змін.

Постановою від 04 липня 2006року Вищого господарського суду України рішення та постанова у справі скасовані, а справу направлено на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

При новому розгляді рішенням від 24.10.2006року господарського суду Львівської області позовні вимоги задоволені в повному обсязі.

Мотивуючи рішення суд виходив з того, що спірні правовідносини виникли на підставі договору купівлі –продажу № 129/р, а наявність заборгованості підтверджується актом звірення за період з 1.07.05р. по 30.09.05р.

За апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Фреш” постановою від 13.12.2006 року Львівський апеляційний

господарський суд рішення господарського суду залишив без змін з тих же підстав.

Товариства з обмеженою відповідальністю “Фреш” подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу на постанову Львівського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення та постанову у справі скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи касаційну скаргу доводами про  порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь  судді –доповідача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові у даній справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає  задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до вимог статей 108, 1117 Господарського процесуального кодексу України,  касаційна інстанція рішення місцевих господарських судів та постанови апеляційних господарських судів переглядає за касаційною скаргою (поданням) та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи позивач  звернувся до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Фреш” про стягнення 99600,00грн. заборгованості, у зв’язку з неналежним виконанням умов договору № 129/р від 17 липня 2002року.

В уточненні позовних вимог ТОВ “Орімі Трейд ЛТД” просило  стягнути з відповідача заборгованість в сумі 95388,грн. яка виникла в наслідок несплати переданого по накладним № 5-006620 від 2 серпня 2005року, № 5-007154 від 16 серпня 2005року, № 5-007464 від 25 серпня 2005року товару та отриманого за довіреностями ЯКЖ № 605112 від 2 серпня 2005року, ЯКЖ № 605126 від 17 серпня 2005року, ЯКЖ № 120866 від 13 вересня 2005року.

Приймаючи рішення суди виходили з того, що  відповідач свої зобов’язання в повному обсязі не виконав,  тому на підставі п.2.1 договору № 129/р сума заборгованості підлягає стягненню

Однак касаційна інстанція не може погодитись з таким висновком виходячи з наступного.

Відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України, рішення суду має бути  мотивованим та містити, зокрема, обставини справи, встановлені господарським судом; причини виникнення спору; докази, на підставі яких прийнято рішення, доводи, за якими господарський суд відхилив клопотання і докази сторін; законодавство, яким господарський суд керувався, приймаючи рішення.

Наведені вимоги при вирішенні спору в повній мірі не виконані.

Так, суди не вжили заходів для встановлення дійсного характеру позовних вимог з урахуванням того, що в позові і уточненні до нього заявлені дві різні підстави позову: стягнення заборгованості на підставі договору № 129/р від 17.07.05р. та стягнення заборгованості за накладними №  5-006620 від 2 серпня 2005року, № 5-007154 від 16 серпня 2005року, № 5-007464 від 25 серпня 2005року.

Таким чином, фактично вимоги позивача з урахуванням уточнення  позовних вимог судами не розглянуті.

Крім того, відповідно статті  11112 Господарського процесуального кодексу України, вказівки що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Однак господарськими судами вказівки постанови Вищого господарського суду України від 04 липня 2006року  не виконані.

Так, в постанові зазначено, що судами не були прийняті до уваги приписи, зокрема статті 530 Цивільного кодексу України, згідно з якою якщо у зобов’язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Застосовуючи до даних правовідносин частину 1 статті 530 цього Кодексу, судам необхідно було встановити чи визначений сторонами строк виконання зобов’язання та коли він настає і чи виконані зобов’язання у цей строк.

У разі, якщо строк виконання боржником  обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч.2 ст.530).

Зазначений припис вимагає від судів визначення дати вимоги, від якої починається відлік семиденного строку, у який боржник повинен виконати зобов’язання.

У своєму клопотанні про зміну та уточнення до позовної заяви                  (а.с. 74) позивач доводить, що відповідач не розрахувався за товар, поставлений по накладних №  5-006620 від 2 серпня 2005року, № 5-007154 від 16 серпня 2005року, № 5-007464 від 25 серпня 2005року, в зв’язку з чим йому була направлена претензія 10.11.2005 та 31.08.2006р.

Отже, судам необхідно було надати оцінку цим  обставинам з урахуванням приписів статті 530 Цивільного кодексу України та встановити дату, з якої боржник вважається таким, що прострочив.

Дата, з якої настає зобов’язання боржника, є також суттєвою для вирішення питання про застосування статті  625 Цивільного кодексу України, оскільки прострочка виконання зобов’язання починається лише з моменту, коли таке зобов’язання повинно бути виконане.

При цьому слід мати на увазі, що стаття 34 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Зокрема згідно статті 9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність” підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарський операцій.

Отже, акт звірення, на який як на доказ здійснення господарських операцій посилаються суди як першої так і апеляційної інстанції потребує правової оцінки.

Касаційна інстанція також звертає увагу на те, що відповідно до статті 54 Господарського процесуального кодексу України, позовна заява повинна містити ціну позову, тому приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд зобов’язаний надати оцінку сумі позовних вимог, тобто перевірити правильність розрахунків на які впливають, як строки виконання зобов’язання, так і вміст документів первинного обліку (накладні, платіжні доручення, тощо).

Оскільки передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні та постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення та постанова у справі підлягають скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до господарського першої інстанції.

При новому розгляді справи суду необхідно всебічно та повно з’ясувати обставини справи в їх сукупності та вирішити спір відповідно до закону.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Рішення від 24.10.2006року господарського суду Львівської області та постанову від 13.12.2006року Львівського апеляційного господарського суду скасувати.

Справу  №  4/1635-11/221-4/2789-20/411 направити на новий розгляд до господарського суду Львівської області.

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Фреш” задовольнити частково.

Головуючий                                                                         Т.Дроботова

Судді                                                                                    Н. Волковицька

Л.Рогач