ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.07 р.                                                                                 Справа № 41/112пн

м. Донецьк, вул. Артема, 157 к. 223

Суддя господарського суду Донецької області                       С.А. Гончаров                              ____

при секретарі судового засідання Вознєвій Н.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом:           Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації

“Донецькміськгаз”, м. Донецьк

до відповідача: Державної податкової адміністрації у Донецькій області

про зобов’язання прийняти рішення про скасування рішення № 22 від 24.01.2002р.

Позивач, Відкрите акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації “Донецькміськгаз”, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Державної податкової адміністрації у Донецькій області, про зобов’язання відповідача прийняти рішення про скасування рішення № 22 від 24.01.2002р., винесеного СДПІ у Донецькій області.

Ухвалою по справі від 14.03.2007р. було відкрито провадження в адміністративній справі № 41/112пн та провадження по справі відбувалось за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Заявою від 29.03.2007р. позивач змінив позовні вимоги та просить суд зобов’язати відповідача прийняти рішення про скасування рішення № 22 від 24.01.2002р., винесеного заступником начальника ДПІ у м. Донецьку.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує положеннями ст. 12 “Про державну податкову службу в Україні” та п.п. 5.2.2. ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Позивач стверджує, що звернувся до відповідача із скаргою на рішення № 22 від 24.01.2002р., яку той отримав 30.10.2006р., а тому був зобов’язаний в строк до 20.11.2006р. направити позивачу мотивоване рішення про продовження строків її розгляду або відмовити у задоволенні скарги. Однак, відповідач цього не зробив, а 29.11.2006р. направляє позивачу відповідь про відмову у задоволенні скарги, що суперечить законодавству. На думку позивача, його скарга вважається задоволеною, а тому відповідач зобов’язаний прийняти рішення про скасування рішення № 22 від 24.01.2002р.

Відповідач надав заперечення до позовної заяви, у яких послався на положення ст. 19 Конституції України та законодавчо визначений порядок оскарження рішень контролюючих органів.

Відповідач заперечив проти позовних вимог зазначивши, що позивачем порушений порядок оскарження рішень, оскільки позивач порушив строки звернення із скаргою, а також звернувся не до того органу, який приймав оскаржуване рішення.

Відповідач наполягає на закінченні адміністративного оскарження згідно до положень п.п. 5.2.4. ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», а також на тому, що діючим законодавством не визначений його обов’язок приймати рішення про скасування рішень на підставах, на яких наполягає позивач.

У судовому засіданні судом досліджені документи про повноваження особи, якою підписано позов, рішення № 22 від 24.01.2002р., заява № 05/6399 від 30.10.2006р., відповідь № 14783/10/04-113 від 29.11.2006р. ухвала Донецького апеляційного господарського суду від 13.03.2007р. по справі № 22/441а.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши надані сторонами докази суд встановив наступне :

24 січня 2002 року заступником начальника ДПІ у м. Донецьку відносно позивача було прийняте рішення № 22 про застосування заходів погашення податкового боргу платника податків за рахунок стягнення його активів.

Відповідачем у судовому засіданні пояснено, що ДПІ у м. Донецьку було реорганізовано та його правонаступником  є Спеціалізована Державна податкова Інспекція по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку. Зазначені обставини встановлені і Донецьким апеляційним господарським судом при розгляді справи № 22/441а., про що зазначено в ухвалі по цій справі від 13.03.2007р., долученої до справи позивачем.

Відповідно до ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній,  цивільній або господарській справі,  що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших  справ,  у  яких беруть  участь  ті самі особи або особа,  щодо якої встановлено ці обставини.

30.10.2006р. позивач звернувся до відповідача із заявою № 05/6399, відповідно до якої, з посиланням на незаконність рішення № 22 від 24.01.2002р. та проведення СДПІ в м. Донецьку заходів по реалізації майна ВАТ “Донецькміськгаз”, просив рішення № 22 від 24.01.2002р. скасувати.

29.11.2006р. відповідачем у відповідь на зазначену заяву було направлено на адресу позивача лист за вих. №14783/10/04-113. У цьому листі відповідач констатував положення законодавства, обставини прийняття рішення № 22 від 24.01.2002р. та виклав свою думку про те, що це рішення прийняте з урахуванням всіх вимог законодавчо-нормативної бази, діючого на момент його прийняття.

Позивач стверджує, що направлена ним 30.10.2006р. заява є його скаргою на рішення № 22 від 24.01.2002р., а оскільки відповідачем не дотриманий порядок та строки прийняття контролюючим органом рішення за такою скаргою, то існує обов’язок відповідача прийняти рішення яким скасувати рішення № 22 від 24.01.2002р.

Наведені твердження позивача не узгоджуються з вимогами законодавства та спростовуються матеріалами справи з огляду на наступне.

Так, обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилається на положення п.п. 5.2.2. ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами». Ця норма встановлює процедуру апеляційного узгодження податкових зобов’язань платника податків, встановлює порядок апеляційного оскарження рішень контролюючих органів, строки початку та закінчення процедури такого апеляційного оскарження.

Відповідно до зазначеного п. 5.2.2., у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган невірно визначив суму податкового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству з питань оподаткування або виходить за межі його компетенції, встановленої законом, такий платник податків має право звернутися до контролюючого органу із скаргою про перегляд цього рішення, яка подається у письмовій формі та може супроводжуватися документами, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати.

Скарга повинна бути подана контролюючому органу протягом десяти календарних днів, наступних за днем отримання платником податків податкового повідомлення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Контролюючий орган зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом двадцяти календарних днів від дня отримання скарги платника податків на його адресу поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. У разі коли контролюючий орган надсилає платнику податків рішення про повне або часткове незадоволення його скарги, такий платник податків має право звернутися протягом десяти календарних днів, наступних за днем отримання відповіді, з повторною скаргою до контролюючого органу вищого рівня, а при повторному повному або частковому незадоволенні скарги - до контролюючого органу вищого рівня із дотриманням зазначеного десятиденного строку для кожного випадку оскарження та зазначеного двадцятиденного строку для відповіді на нього.

Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом двадцятиденного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника контролюючого органу (або його заступника), така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків. Скарга вважається також повністю задоволеною на користь платника податків, якщо рішення керівника контролюючого органу (або його заступника) про продовження строків її розгляду не було надіслано платнику податків до закінчення двадцятиденного строку, зазначеного в абзаці першому цього підпункту.

Таким чином, наведені норми закону визначають правові наслідки порушення контролюючим органом строків розгляду скарг платників податків, серед яких відсутні наслідки у вигляді обов’язку прийняття рішення про скасування прийнятих ним рішень. Не визначено це за обов’язок податкових органів і іншими актами діючого законодавства України.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд зазначає, що у випадку, коли вчинення певних дій органом державної влади, іншим суб’єктом владних повноважень не передбачено законодавством то і вимоги щодо зобов’язання вчинити такі дії є безпідставними та необґрунтованими.

Також безпідставні посилання позивача на неналежне виконання податковим органом своїх обов’язків, як таких, що повинні були проведені в межах процедури апеляційного оскарження.

По-перше, відповідно до абз. 8 пп. 5.2.2. ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», процедура адміністративного оскарження здійснюється тим контролюючим органом, який надіслав платнику податків податкове повідомлення, відповідно до своєї компетенції, визначеної цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено представниками сторін в ході розгляду справи, позивач не звертався із скаргою до контролюючого органу, який прийняв спірне рішення, а саме до ДПІ у м. Донецьку або його правонаступника – СДПІ по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку.

По-друге, відповідно до пп. 5.2.4. наведеної ст. 5 закону, процедура адміністративного оскарження закінчується, зокрема, останнім днем строку, передбаченого підпунктом 5.2.2 цього пункту для подання заяви про перегляд рішення контролюючого органу, у разі коли така заява не була подана у зазначений строк.

Матеріалами справи підтверджується, що заява № 05/6399 не була подана у встановлений законом строк. Вона була надана більш ніж через чотири роки після закінчення такого строку, що обумовлює, у будь-якому випадку, закінчення адміністративного оскарження рішення № 22 відповідно до вимог закону.

Таким чином, відповідач у спірних правовідносинах не діяв та не міг діяти в межах процедури адміністративного оскарження, не мав та не міг мати повноважень таке оскарження проводити. Зазначене обумовлює безпідставність посилань позивача, в якості обґрунтування своїх позовних вимог, на положення пп. 5.2. ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» та порушення її вимог, яких припустився відповідач.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог позивача, з огляду на що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст. 19 Конституції України, ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», ст.ст.2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59,  69-71, 72, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158, 162, 163, 167, 185-186, 254, пунктами 2-1, 6 розділу 7 “Прикінцеві та перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України, - суд,

П О С Т А Н О В И В

У задоволенні позовних вимог Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації “Донецькміськгаз” до Державної податкової адміністрації у Донецькій області про зобов’язання прийняти рішення про скасування рішення № 22 від 24.01.2002р., винесеного заступником начальника ДПІ у м. Донецьку – відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                                                Гончаров С.А.