ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2007 р.
11:50
Справа №  15/547/06

м. Миколаїв

За позовом: Відкритого акціонерного товариства “Суднобудівний завод “Лиман”
/54002, м. Миколаїв, вул. Портова, 2/
До відповідача: Державна податкова інспекція у Заводському районі м. Миколаєва.
/54029, м. Миколаїв, вул. Галини Петрової, 2-а/
про: скасування податкового повідомлення-рішення № /0 від 18.11.2005р.

Суддя Васильєва Л.І.

Секретар судового засідання Дьяченко Т.В.

Представники:

Від позивача
Кириличенко О.Д., довіреність від  02.09.2005р.

Від відповідача
Єленич О.В, довіреність від 10.01.2007р.

Шевкопляс Н.Ю., довіреність від 15.01.2007р.

Позивач звернувся з позовом до господарського суду про скасування податкового повідомлення-рішення № /0 від 18.11.2005р., мотивуючи свої вимоги тим, що господарські операції по придбанню товарі (робіт, послуг) по податковим накладним № 222, № 223 від 09.02.2005 року за лютий 2005 року  на загальну суму 200000 грн. і за березень 2005 року на загальну суму 222611,46 грн. оподатковуються податковим на додану вартість за ставкою 20%, враховані податкові накладні по цим операціям відповідають вимогам  пункту 7.2.1. статті 7 Закону України “ Про податок на додану вартість”.

Відповідач позовні вимоги не визнає, в своїх запереченнях зазначає, що позивач порушив вимоги  підпункту 6.2.9. статті 6,  підпунктів 7.2.1, 7.2.6 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість”(а.с.56-57).

Дослідивши  надані сторонами докази, заслухавши доводи сторін  у судовому засіданні, суд –

встановив:

відповідач здійснив позапланову  виїзну документальну  перевірку дотримання позивачем вимог податкового законодавства  з питань правильності декларування сум ПДВ до відшкодування за березень 2005, про що склав акт від  18.11.2005 року № 840/23-700/01373890 (а.с.10-31).

За результатами перевірки відповідач направив позивачу податкове повідомлення-рішення № /0 від 18.11.2005р., відповідно якого зменшена  сума бюджетного відшкодування по податку на додану вартість за березень 2005 року на  суму 70 435грн.

Не погоджуючись з вказаним актом, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом і просить податкове повідомлення-рішення від № /0 від 18.11.2005р. скасувати.

Позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню, виходячи з наступного:

В акті перевірки від 18.11.2005 року №840/23-700/01373890(а.с.23-25) відповідач зазначає, що в березні 2005 року позивач включив до складу податкового кредиту податкові накладні на загальну суму 70 435,25 грн. податку на додану вартість по придбаним товарам(роботах, послугах), вказаних в специфікаціях суден та призначених для будівництва та ремонту морських, річкових суден та інших плавучих засобів:

за лютий 2005 року на суму 200000 грн., в тому числі ПДВ –33333,34 грн., а саме № 223 від 09.02.2005 року на загальну суму 100000 грн. в тому числі ПДВ 16666,67 грн.  та № 222 від 09.02.2005 року на загальну суму 100000 грн. в тому числі ПДВ 16666,67 грн. , що виписані ПКМП “Яхт-верф Навігаль” згідно договорів № 17/03-004 від 23.06.2004 року та № 18/07-004 від 10.08.2004 року на виконання робіт по виготовленню настройки із АМГ, рубки  для моторної яхти;

за березень 2005 року на загальну суму 222611,46 грн., в тому числі ПДВ 37101,91 грн. на придбання товарі, зазначених у специфікаціях суден і станом на дату закінчення перевірки фактично використаних для будівництва та ремонту морських, річкових суден та інших плавучих засобів, що підтверджується видатковими вимогами на основі матеріальних відомостей та згідно специфікацій до замовлень по будівництву та ремонту морських, річкових суден та інших плавучих засобів.

Вищезазначені дії позивача відповідач вважає порушення податкового законодавства, а саме підпункту 6.2.9. статті 6,  підпунктів 7.2.1, 7.2.6 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість”: вказані вище господарські операції оподатковуються  податком на додану вартість за нульовою ставкою., а не 20%, як задекларував позивач.

Висновок акту перевірки не відповідає чинному податковому законодавству і фактичним обставинам:

підпункт 7.2.1 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість” встановлює вимоги, яким повинна відповідати податкова накладна, а саме вона повинна містити:

порядковий номер податкової накладної;

дату виписування податкової накладної;

повну   або   скорочену  назву,  зазначену  у  статутних документах  юридичної  особи  або  прізвище,  ім'я  та по батькові фізичної  особи,  зареєстрованої  як  платник  податку  на  додану вартість;

податковий номер платника податку (продавця та покупця);

місце розташування юридичної особи  або  місце  податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість;

опис   (номенклатуру)   товарів   (робіт,  послуг)  та  їх кількість (обсяг, об'єм);

повну   або   скорочену  назву,  зазначену  у  статутних документах  отримувача;

ціну поставки без врахування податку;

ставку  податку  та  відповідну  суму  податку у цифровому значенні;

загальну  суму коштів,  що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Як свідчить акт перевірки, пояснення представників сторін у судовому засіданні, податкові накладні, на підставі яких включені  спірні суми до податкового кредиту,  відповідають  вищезазначеним вимогам.

Підпункт 7.2.6  статті 7          Закону України “Про податок на додану вартість” передбачає, що у разі відмови з боку постачальника товарів  (послуг)  надати податкову  накладну  або  при  порушенні ним порядку її заповнення отримувач таких товарів (послуг) має право  додати  до  податкової декларації за звітний податковий період заяву зі скаргою на такого постачальника,  яка є підставою для включення сум цього податку до складу  податкового  кредиту.  До  заяви  додаються копії товарних чеків або інших  розрахункових  документів,  що  засвідчують  факт сплати податку внаслідок придбання таких товарів (послуг).

Зазначена норма передбачає, по перше, звернення платника податків до податкового органу в разі порушення постачальником порядку заповнення податкової накладної. Як встановлено судом,  використані позивачем податкові накладні при визначенні податкового кредиту, відповідають вимогам підпункту 7.2.1 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість”. По друге - підпункт 7.2.6  статті 7          Закону України “Про податок на додану вартість”  передбачає право, а не обов’язок платника податку звертатись до податкового органу в разі надання постачальником податкових накладних, оформлених з порушенням встановлених норм.

Отже, доводи відповідача, що позивач допустив порушення підпунктів 7.2.1 і 7.2.6 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість” є безпідставними.

Посилання відповідача на підпункт 6.2.9 статті 6 Закону України “Про податок на додану вартість” є також помилковим:

Підпункт 6.2.9 статті 6 Закону України “Про податок на додану вартість”  передбачав, що  за нульовою ставкою оподатковуються операції  з   продажу   товарів   (робіт,  послуг),  зазначених  у специфікаціях  суден  і  призначених  для  будівництва  та ремонту морських, річкових суден та інших плавучих засобів.

Зазначена  норма введена  з 01.01.2005 року на підставі  Закону України “Про  внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо державної підтримки суднобудівної промисловості України” і  втратила чинність  30.03.2005 року відповідно Закону України   “Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2005 рік" та деяких інших законодавчих актів України”, тобто проіснувала менше трьох місяців.

Відповідно до статті 1 Закону України “Про  внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо державної підтримки суднобудівної промисловості України” Кабінет міністрів України був зобов’язаний встановити

перелік суднобудівних підприємств,  для яких запроваджуються зазначені заходи, за

наслідками   їх   діяльності  за  попередній  період.

З моменту набрання чинності   підпункту  6.2.9 статті 6 Закону України “Про податок на додану вартість” і до втрати його чинності  вказаний перелік Кабінетом Міністрів  України не був визначений, тобто не визначено коло суб’єктів підприємницької діяльності суднобудівної промисловості, на яких поширюється дія підпункту  6.2.9 статті 6 Закону України “Про податок на додану вартість”.

Крім того, слід підкреслити, що підпункт  6.2.9 статті 6 Закону України “Про податок на додану вартість” стосується не всіх операції  з   продажу   товарів   (робіт,  послуг),   призначених  для  будівництва  та ремонту морських, річкових суден та інших плавучих засобів, а лише тих, які зазначені в специфікаціях суден.

Як свідчить акт перевірки  і додаток  до нього, в них взагалі  відсутнє посилання на  конкретні специфікації суден., тобто специфікації, що стосуються конкретного судна.

У судовому засіданні представник відповідача, який здійснював перевірку і приймав участь у складанні акту перевірки, не зміг пояснити, у яких саме специфікаціях(технічних, фарбувальних, тощо) зазначені товари, роботи послуги, вартість яких вказана в податкових накладних і на  будівництві чи ремонті яких  конкретних суден були використані придбані матеріали, роботи, послуги.

Відповідачем не визначалось, які товари роботи, послуги, вартість яких вказана у податкових накладних, перелічених у додатку до акту перевірки, стосуються  інших видів діяльності позивача, крім суднобудівної і ремонту суден. Як свідчить статистичний звіт про основні показники діяльності підприємства за 2005 рік(а.с.32-35)  питома вага будування та ремонту суден в загальному обсягу реалізованої продукції складає  35%, найбільша питома вага  в загальному обсязі  виробництва –це виробництво металевих конструкцій, крім того є виробництво металевих виробів, дерев’яних будівель та столярних виробів.

Отже, позивач правомірно у відповідності з підпунктом 7.4.1. статті 7 Закону  України “Про податок на додану вартість” сформував податковий кредит березня 2005 року і  включив до податкового кредиту  70 435 грн. податку на додану вартість.

Відповідно частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у  справах  щодо  оскарження рішень,  дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на   підставі,   у  межах  повноважень  та  у  спосіб,  що

передбачені Конституцією ( 254к/96-ВР ) та законами України;

2) з  використанням  повноваження  з   метою,   з   якою   це

повноваження надано;

3) обґрунтовано,  тобто з урахуванням усіх обставин, що мають

значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи

несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між

будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів

особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з  урахуванням  права  особи на участь у процесі прийняття

рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на вищезазначене,  суд вважає, що при прийнятті оспорюваного податкового повідомлення-рішення відповідач не врахував усіх обставин, що мають значення, діяв нерозсудливо, оскільки висновки акту перевірки не відповідають фактичним обставинам, встановлених судом.

Частина 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень,  дій чи  бездіяльності  суб'єкта  владних  повноважень  обов'язок  щодо доказування правомірності  свого  рішення,  дії  чи  бездіяльності покладається    на   відповідача,   якщо   він   заперечує   проти адміністративного позову.

Відповідачем не доказано правомірність оспорюваного податкового повідомлення-рішення, судом встановлена невідповідність його чинному податковому законодавству.

За таких обставин позов підлягає задоволенню.

Приймаючи до уваги,  що відповідно  до пункту 2  частини 3 Прикінцевих та перехідних положень  Кодексу адміністративного судочинства України  сплата судового збору складає 3,40 грн., а позивач сплатив  85 грн., надмірно сплачене мито підлягає поверненню позивачу.

Кодексом адміністративного судочинства України не передбачено оплата вартості послуг по інформаційно-технічному забезпеченню судового процесу, позивачу необхідно повернути сплачені ним ДП “Судовий інформаційний центр” кошти у сумі 118 грн.

Керуючись ст.ст. 87, 94, 160, 162-163, 167, 254, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, - суд

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення–рішення № /0 від 18.11.2005р.

Стягнути з Державного бюджету України через Головне управління державного казначейства України у Миколаївській області /54055, м. Миколаїв, пр-т. Леніна, 141 В, / на користь Відкритого акціонерного товариства “Суднобудівний завод “Лиман” /54002, м. Миколаїв, вул. Портова, 2, код 01373890/ судовий збір в сумі 3,40 грн. (три гривні 40 коп.).

Повернути з Державного бюджету України через Головне управління державного казначейства України у Миколаївській області /54055, м. Миколаїв, пр-т. Леніна, 141 В, / на користь Відкритого акціонерного товариства “Суднобудівний завод “Лиман” /54002, м. Миколаїв, вул. Портова, 2, код 01373890/ надмірно сплачене державне мито у сумі 81, 60 грн. (вісімдесят одна гривна 60 коп.), перераховане платіжним дорученням № 2383 від 21.11.2006р.

Повернути з Державного підприємства “Судовий інформаційний центр” /03057, м. Київ, проспект Перемоги, 44, р/рахунок 0001 у ВАТ «Банк Універсальний»,  м. Львів,  МФО 325707, / на користь Відкритого акціонерного товариства “Суднобудівний завод “Лиман” /54002, м. Миколаїв, вул. Портова, 2, код 01373890/ 118 грн. (сто вісімнадцять гривень) витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, перераховане платіжним дорученням № 2384 від 21.11.2006р.

Постанова у відповідності зі ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Сторони, які беруть участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанову повністю або частково у порядку і строки встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Виконавчий лист у відповідності зі ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України видається за заявою позивача після набрання законної сили рішенням господарського суду.

Суддя
Л.I.Васильєва