СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20.02.07                                                                                 Справа № 8/888ад.

Суддя  господарського суду Луганської області  Середа А.П.,  розглянувши матеріали справи за позовом

Стахановської об»єднаної державної податкової інспекції, м.Стаханов Луганської області

до Кіровського міського комунального підприємства «Виробниче управління житлово-комунального господарства», місто Кіровськ Луганської області, -

про стягнення  604895  грн.  36 коп.,

при секретарі судових засідань  Смірновій В.М.,

в присутності представників сторін:

від позивача –Зайцев М.М. –старший державний податковий інспектор, - довіреність №2 від 09.01.07 року;

від відповідача – Толчков О.М. –юрисконсульт, - довіреність №536 від 05.06.04 року, -

встановив:

суть спору: позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості з податку з доходів фізичних осіб (далі –ПДФО) у сумі 604895 грн. 36 коп., який у нього мається станом на 01.11.06 року  за період з 01.01.2003 року по 01.11.2006 року.

Згідно ст. 111 Кодексу адміністративного судочинства України (далі –КАСУ) попереднє судове засідання призначене та фактично відбулося 19.01.07 року.

Відповідач до цього засідання не прибув.

На підставі ст. 150 КАСУ розгляд справи відкладено з 02 до 20 лютого 2007 року –у зв’язку з неприбуттям  відповідача.

Представники сторін звернулися до суду з клопотанням про відмову від фіксації судового процесу технічними засобами, яке не суперечить вимогам ст. 41 та пункту 2-1 розділу УІІ «Прикінцеві та перехідні положення КАСУ, а тому його задоволено судом.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі.

Відповідач позов визнав у повному обсязі, про що також зазначив у своєму відзиві на нього (вих. №86 від 19.01.07 року).

Заслухавши представників сторін, дослідивши обставини справи та додатково надані  матеріали,  суд  дійшов  наступного.

І.1. 16.02.1999 року виконавчим комітетом Кіровської міської ради Луганської області Кіровське міське комунальне підприємство «Виробниче управління житлово-комунального господарства»(далі – КМКП «ВУЖКГ», - відповідач), ідентифікаційний код 02132295, зареєстроване в якості суб'єкта підприємницької діяльності –юридичної особи, про що зроблено запис №04051922Ю0020006, - що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи та іншими доказами, долученими до справи.

21.09.1994 року Стахановською об’єднаною державною податковою інспекцією Луганської області (далі –ОДПІ, - позивач) підприємство  взято на облік в якості платника податків.

2. Фахівцями Кіровського відділення ОДПІ 11.12.06 року проведено документальну невиїзну перевірку  дотримання вимог податкового законодавства підприємством  Кіровське міське комунальне підприємство «Виробниче управління житлово-комунального господарства», - за результатами якої того ж дня  складено довідку  №11/17/02132295, - згідно якій відповідачем стягнуто, але не перераховано до бюджету ПДФО у сумі 604895,36 грн.

Того ж дня з актом ознайомилися та отримали його примірник керівник та головний бухгалтер КМКП «ВУЖКГ», які підписали її без заяв та застережень.

3.Факт наявності  у відповідача сум стягнутого з найманих працівників –громадян, але не сплаченого до бюджету ПДФО - підтверджується:

вищезгаданою довідкою перевірки;

актом звірки сум заборгованості з ПДФО між КМКП «ВУЖКГ»та ОДПІ станом на 01.11.06 року, згідно якому відповідач визнав наявність у нього боргу з ПДФО у сумі 604895,36 грн.;

відзивом на позовну заяву (вих. №86 від 19.01.07 року) –про повне визнання  боргу.

Заслухавши  представників сторін,  оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі  з таких підстав.

ІІ.1. 1.Згідно статті 4 Закону України  від 25.06.1991 року №1251-ХІІ „Про систему оподаткування” (далі –ЗУ №1251-ХІІ) платниками податків і зборів (обов'язкових платежів) є юридичні та фізичні особи, на яких згідно з законами України покладено обов'язок сплачувати податки і збори (обов'язкові платежі).

Пунктом 4 частини 1 ст.14 цього Закону  податок з доходів фізичних осіб  віднесено до загальнодержавних податків.

2.Вирішуючи цей спір, суд приймає до уваги те, що порядок нарахування, стягнення та перерахування до бюджету податку з доходів фізичних осіб в період, впродовж  якого у відповідача  виник борг зі сплати до бюджету цього виду податку, регулювався двома нормативними актами:

Декретом  Кабінету Міністрів України від 26.12.92 року №13/92 «Про прибутковий податок з громадян»(далі –Декрет КМУ №13/92)

та Законом України від 22.05.03 року №889-ІУ „Про податок з доходів фізичних осіб” (далі –ЗУ №889-ІУ) (набрав чинності з 01.01.04 року), -

враховуючи те, що принципових відмінностей у нарахуванні, стягненні та сплаті до бюджету податку з доходів фізичних осіб ці два нормативні акти не містять, а також те, що основний період заборгованості  припадає на час після 01.01.04 року, - суд у подальшому викладі цієї постанови буде посилатися на Закон №889-ІУ).

Як сказано у п. 2.1 ст. 2 ЗУ №889-ІУ, - платниками цього податку є резиденти, які отримують як доходи з джерелом їх походження з території України, так і іноземні доходи;

нерезиденти, які отримують доходи з джерелом їх походження з території України (пункт 2.1 ст. 2 ЗУ №889-ІУ).

3.Відповідно до п. 8.1 ст. 8 цього Закону оподаткування доходів, нарахованих (виплачених) платнику податку, здійснюється податковим агентом.

4.Пунктом 1.15 ст. 1. ЗУ №889-ІУ визначено, що податковим агентом  є юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ) або фізична особа чи нерезидент або його представництво, які, незалежно від їх організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками, зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати цей податок до бюджету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік та подавати податкову звітність податковим органам відповідно до закону, а також нести відповідальність за порушення норм цього Закону.

Звідси виходить, що відповідач по справі є податковим агентом у розумінні ЗУ №889-ІУ.

Податковий агент, який нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід на користь платника податку, утримує податок від суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену у відповідних пунктах статті 7 цього Закону (підпункт 8.1.1 п.8.1 ст.8 ЗУ №889-ІУ).

5.Податок підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки не мають права приймати платіжні документи  на виплату доходу, які не передбачають сплати (перерахування) цього податку до бюджету (підпункт 8.1.2  пункту 8.1 ст.8 ЗУ №889-ІУ).

Наявними у справі доказами доведено, що Відповідачем порушено вимоги пунктів 16.1 та 16.2 ст.16 ЗУ №889-ІУ, якими передбачено, що  даний податок, отриманий з резидентів та нерезидентів, підлягає зарахуванню до бюджету.

6.Особою, відповідальною за нарахування, утримання та  сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є працедавець (самозайнята особа), який виплачує такі доходи на користь платника податку (такої самозайнятої особи) (пункт 17.1 ст.17 ЗУ №889-ІУ).

Відповідно до пункту 19.2 ст.19 того ж Закону особи, які відповідно до нього мають статус податкових агентів, зобов'язані:

своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, який виплачується на користь платника податку та оподатковується до або після такої виплати та за її рахунок.

7.Фінансово  відповідальними за порушення норм цього Закону є такі особи:

а)при порушенні правил нарахування, утримання та сплати до бюджету податку з доходів платника податку, що здійснюються особами, визначеними цим Законом податковими агентами, - такі особи (пункт 2.2 ЗУ №889-ІУ).

8.Особами, відповідальними за погашення сум податкового зобов'язання або податкового боргу з цього податку є:

а)при нарахуванні податку особою, на яку покладається відповідальність за таке нарахування, утримання та сплату (перерахування) податку до бюджету згідно з нормами цього Закону, - така особа - податковий агент (підпункт 20.3.1 пункту 20.3 ст.20 ЗУ №889-ІУ).

9.Матеріалами справи належним чином доведено, що відповідач припустився порушення  вимог підпункту 6.3.1 п.6.3 ст.6; підпункту 6.5.1 п.6.5 ст.6; п 7.1 ст.7;  підпунктів 8.1.1 та 8.1.2 п.8.1 ст.8; пунктів 16.1-16.2 ст.16; пункту 17.1 ст.17; п.19.2 ст.19 названого Закону, - а тому Стахановською ОДПІ цілком правомірно  щодо нього поставлено вимогу про сплату боргу  з податку з доходів фізичних осіб.

10. ЗУ №889-ІУ прямо не передбачає  можливості примусового стягнення боргу з ПДФО.

11.Спірна сума згідно пункту 3.2 ст. 3 Закону України від 21.12.2000 року №2181-ІІІ “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та іншими цільовими фондами”  (далі –ЗУ №2181) є бюджетним фондом, що прямо витікає із змісту  підпункту 3.2.1 названого Закону, де сказано:

у будь-яких випадках, коли платник податків згідно із законами з питань оподаткування  уповноважений утримувати податок..., яким оподатковуються інші особи, у тому числі податки на доходи фізичних осіб, ...сума таких податків ... вважається бюджетним фондом, який належить державі або територіальній громаді та створюється від  їх імені.

У підпункті 3.2.2 п. 3.2 ст. 3 цього Закону, далі, сказано, що на кошти бюджетного фонду, визначеного підпунктом 3.2.1 цього пункту, не може бути накладено стягнення за причинами, відмінними від стягнення такого податку, збору (обов'язкового платежу).

12.Оскільки заявник та позивач звернулися з позовом до суду саме з приводу примусового стягнення цього боргу, то суд, враховуючи, що  податковий борг у судовому порядку не може бути стягнений у інший спосіб, ніж передбачено підпунктом 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 ЗУ №2181-ІІІ, при вирішенні цього спору керується саме ним.

Відповідно до п.п.3.1.1 п. 3.1 ст. 3 Закону України від 21.12.2000 року №2181-ІІІ “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та іншими цільовими фондами”  (далі –ЗУ №2181), активи платника  податків можуть бути  примусово стягнені в рахунок погашення його податкового боргу  виключно за рішенням суду.

Активами платника податків за змістом п.1.7 статті 1 ЗУ №2181 є кошти, матеріальні та нематеріальні цінності, що належать юридичній або фізичній особі на праві власності або повного господарського відання.

ІІІ. При вирішенні цього спору  судом звернуто увагу на те, що період заборгованості складає з 01.01.03 року по 01.11.06 року, - тобто перевищує три роки.

З огляду на цю обставину суд  вважає, що сума податкового боргу підлягає стягненню за весь  вказаний період, виходячи з наступного.

1.Як сказано у статті 2 Цивільного кодексу УРСР (далі –ЦК УРСР) (ст.1 Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01.01.04 року (далі –ЦКУ)), він не регулює відносини у сфері оподаткування, а тому рот вирішенні цього спору неприпустимо керуватися вимогами ст. 71 ЦК УРСР (ст.257 ЦКУ) –про загальний трирічний термін позовної давності.

2.Як Декрет КМУ №13-92, так і Закон України №889-ІУ не містять норми про врегулювання відносин, пов’язаних з визначенням, нарахуванням та стягненням ПДФО, терміном позовної давності.

Такої норми  щодо обмеження терміну стягнення у судовому порядку сум ПДФО, не сплачених до бюджету, не містить також і ЗУ №2181-ІІІ.

За таких обставин сума боргу підлягає  стягненню у повному обсязі.

Відповідач позовні вимоги не спростував.

Приймаючи до уваги те, що матеріалами справи підтверджено наявність у відповідача податкового боргу з ПДФО, а також факт його ухилення від його сплати, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення у повному обсязі.

Відповідно до частини 4 ст.94 КАС України суд не стягує з Відповідача судові витрати.

Судом прийнято до уваги те, що позивач згідно ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України від 21.01.93 року №7/93 “Про державне мито”  при зверненні до суду з позовом звільнений від сплати державного мита.

На підставі викладеного, ст.9 ЗУ від 25.06.1991 №1251-ХІІ „Про систему оподаткування”; ст.ст.6,7,8,16,17,20 ЗУ від 22.05.2003 року №889-ІУ „Про податок з доходів фізичних осіб”;  п.1.7 ст.1; п.п. 3.1.1. п. 3.1 ст. 3 Закону України  від 20.12.2000 року №2181-ІІІ “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, керуючись ст.ст. 94, 158-163 та 167 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

1.Позов задовольнити у повному обсязі.

2.Стягнути з Кіровського міського комунального підприємства «Виробниче управління житлово-комунального господарства», ідентифікаційний код 02132295, яке знаходиться за адресою: місто Кіровськ, вул. Ціолковського,22 Луганської області, - на користь місцевого бюджету міста Кіровська Луганської області на р/рахунок №0023, банк отримувача -  УДК у Луганській області, МФО 804013, код одержувача - 24046946 - заборгованість з податку з доходів фізичних осіб у сумі 604895 (шістсот чотири  тисячі вісімсот дев’яносто п’ять) грн. 36 коп.

Відповідно до частини 4 ст. 167 КАСУ за згодою представників сторін у судовому засіданні 20.02.2007 року оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови.

Постанова набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо такої заяви не буде подано.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення  постанови у повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу - з  дня  складення  в  повному обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанову у повному обсязі складено та підписано 26.02.2007 року.

Суддя                                                                                                А.П.Середа