АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

07.03.07
Справа  № 4/1984-26/332

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді
Кордюк Г.Т.

суддів:
Давид Л.Л.

Мурська Х.В.

розглянувши апеляційну скаргу: суб»єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1, м.Кривий Ріг Дніпропетровської області.

на рішення господарського суду  Львівської області від 30.11.2006 року

у справі №4/1984-26/332

за позовом: суб»єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1,
м.Кривий Ріг Дніпропетровської області.

до
відповідача:Буського міжгосподарського комбікормового заводу, смт.Красне
Буського району.

Про стягнення 29 193,12 грн.

За
зустрічним позовом: Буського міжгосподарського комбікормового заводу, смт.Красне
Буського району.

до відповідача: суб»єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1,
м.Кривий Ріг Дніпропетровської області.

Про визнання недійсним договору купівлі-продажу НОМЕР_1 від
17.04.2004р.

За участю представників:

від позивача  -не викликався.

від відповідача -Рибій М.Г.- представник.

Мельник М.В.- директор.

Роз”яснено  права й обов”язки, передбачені ст.22 ГПК
України. Заяв про відвід суддів не поступало, від здійснення технічної фіксації
судового процесу представники сторони відмовились. Клопотань по суті розгляду
апеляційної скарги не заявлено.

Рішенням
господарського суду Львівської області від 30.11.20006р. (суддя Деркач Ю.Б.) в
позові суб»єкту підприємницької діяльності ОСОБА_1 про стягнення з Буського
міжгосподарського комбікормового заводу 12163,80 грн. заборгованості, 17029,32
грн. пені - відмовлено.

Суд мотивував рішення
тим, що з представленого позивачем рахунку та накладної, жодним чином не
вбачається, що такі виставлені на виконання договору купівлі-продажу НОМЕР_1
від 17.04.2004р., оскільки в них відсутні посилання на договір.Отже, передачу
товару  по накладній НОМЕР_1 слід
розглядати як новий правочин, що відповідає ч.1 ст.207 ЦК України  та термін виконання якого не визначений.Оскільки
від позивача не надходило вимоги в порядку ст.530 ЦК України про виконання
зобов»язання, то не  відбулося і
прострочення боржника, а тому вимоги позивача є безпідставні.

Щодо зустрічного позову
про визнання недійсним договору купівлі-продажу НОМЕР_1, місцевим господарським
судом зроблено висновок, що провадження у справі слід припинити на підставі п.4
ст.80 ГПК України, з огляду на те, що позивач по зустрічному позову  від позовних вимог  відмовився.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач
подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду скасувати,
прийняти нове рішення про задоволення первісного позову.

Як на підставу
позивач покликається, що такий додатковий реквізит, який передбачений
Положенням про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку,
затвердженого наказом Міністерства фінансів №88 від 24.05.1995р., зокрема
«підстава для здійснення  операцій»не є
обов»язковим,  накладні оформлені
відповідно  на бланках, затверджених
наказом ДПА України №165 від 30.05.1997р., вважає, що  надання заявки покупцем, може здійснюватись
як в усній  так і в письмовій формі, за
усною заявкою продавець привозив своїм транспортом замовнику кількість товару і
на місці укладення договору купівлі-продажу
виписувалась накладна в якій
вказувалась    кількість і ціна
товару, яка зазначена в договорі.

Відповідач відзиву
на апеляційну скаргу не подав,
представник усно в судовому засіданні
доводи апеляційної скарги відхилив, покликаючись, що поставка по накладній
НОМЕР_1 від 17.04.2004р. є новий
правочин,  оскільки в ній не
зазначено, що поставка   здійснювалась
саме  по договору НОМЕР_1 від
17.04.2004р., строк виконання
зобов'язання не встановлено, а тому в силу ст.530 ЦК України, кредитор
повинен виставити вимогу до оплати, що
ним зроблено  не було.

Львівським
апеляційним господарським судом встановлено:

17.04.2004р. між
суб»єктом підприємницької діяльності ОСОБА_2 (продавець) та Буським МКЗ
(покупець) укладено договір купівлі-продажу шроту соняшника в кількості  18,430 тон
по ціні 660 грн. за тону.

По накладній НОМЕР_1
від 17.04.2004р. по довіреності НОМЕР_2 (через представника ОСОБА_3) відповідач
отримав продукцію на суму 12163,80 грн.

Пунктом 3.1 договору
встановлено, що оплата  товару передбачає
відстрочку платежу 7 банківських днів.

Пунктом 6.2 договору
за несвоєчасну і неповну  оплату  передбачена пеня в розмірі 5% не
перерахованої суми  за кожний місяць
прострочки.

17.04.2004р. позивачем
виставлено рахунок 1/17.

Оплата згідно
рахунку, за поставку товару 17.04.2004р., відповідачем не  проведена.

07.09.2006р. продавцем
-СПД ОСОБА_2  та СПД ОСОБА_1 укладено
договір НОМЕР_3 відповідно до п.1 якого, первісний кредитор відступає новому
кредитору (суб»єкту підприємницької діяльності фізичній особі ОСОБА_1)  право вимоги на одержання від Буського
міжгосподарського комбікормового заводу суму заборгованості 29193,12 грн. (в
т.ч. 12163,80 грн. боргу та 17029,82 грн. пені), за розрахунками за поставлений
жмих соняшника згідно договору купівлі-продажу НОМЕР_1 від 17.04.2004р.

Про заміну кредитора  у зобов»язанні боржник був повідомлений
належним чином, про що свідчить опис вкладення у цінний лист від 7.09.2006р.
(а.с.14,15).

Заслухавши пояснення представників
відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї,
перевіривши матеріали справи та правильність застосування місцевим судом норм
матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає до задоволення частково,
виходячи з наступного:

Відповідно до ст.526
ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності
таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог,
що звичайно ставляться.

Обов»язок належного
виконання зобов»язання встановлений ст.193 ГК України.

Відповідно до
ст.512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою
внаслідок:

1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги);

До нового кредитора
переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або
законом (ст.514 ЦК України).

Відповідно до ч.1
ст.516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди
боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається із умов
договору про заміну кредитора  (НОМЕР_3
від 7.09.2006р.), первісний кредитор уступив право вимоги новому кредитору
(суб»єкт підприємницької діяльності ОСОБА_1) вимогу на одержання від Буського
міжгосподарського комбікормового заводу
суму заборгованості 29193,12 грн. за розрахунками за поставлений жмих
соняшника згідно договору купівлі-продажу НОМЕР_1 від 17.04.2004р.

Умови  укладеного між сторонами договору
НОМЕР_1  свідчать, що між  сторонами існують зобов»язання, які виникли
із договору купівлі-продажу.

Накладна НОМЕР_1
оформлена відповідно на бланку, затвердженого наказом ДПА України від  30.05.1997р. №165 в редакції наказу №469 від
8.10.1998р., в якому додатковий реквізит «підстава здійснення  операції»не зазначено.

У вищезазначеній накладній найменування
продукції, кількість, ціна відповідають тим ознакам продукції, які визначені
сторонами в договорі, поставка відбулась в
межах дії договору НОМЕР_4. А тому висновок місцевого господарського
суду, що поставка по накладних  свідчить
про укладення між сторонами  нового
правочину, зроблено з порушенням норм матеріального права при неповному
з»ясуванні всіх обставин справи, що призвело до прийняття  невірного рішення в частині відмови у
первісному позові.

Відповідно до ст.655 ЦК
України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього
певну грошову суму.

Оплата отриманого
товару  встановлена ст. 692 ЦК
України,   відповідно до ч.1 якої
покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Щодо вимог про стягнення
17029,32грн. пені за прострочку платежу, то в цій частині вимог, позов належить
залишити без розгляду на підставі п.5 ст.81 ГПК України, виходячи з наступного:

Відповідно до ч.6 ст.232
ГК України, нарахування штрафних санкцій
припиняється через шість місяців від дня, коли зобов»язання може бути
виконано.

Крім того, норми Закону
України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов»язань»
№543/96 ВР від 22.11.1996р. передбачають
обмеження розміру пені, що підлягає стягненню не більше подвійної
облікової ставки НБУ.Даний висновок суду узгоджується із практикою Верховного
Суду України (постанова від 28.03.2006р. у справі №48/299).

Як вбачається із договору,
його умови, а саме п.6.2 передбачає відповідальність за несвоєчасне виконання
грошового зобов»язання у вигляді пені в розмірі 5% не перерахованої суми за
кожен місяць прострочки.За своєю правовою природою встановлена в договорі
відповідальність є пеня, яка обчислюється у відсотках від суми  несвоєчасно виконаного грошового
зобов»язання  за кожен місяць прострочки
виконання (ч.3 ст.549 ЦК України), а не в твердій сумі ( штраф ч.2 ст.549 ЦК
України).

На вимогу ухвали
суду від 15.02.2007р. позивач не подав обґрунтованого розрахунку пені, а саме
не зазначив за який період стягується пеня та не зазначив подвійної облікової
ставки, яка діяла в спірний період.В розрахунку, направленому на адресу суду
2.03.2007р., позивач  зазначив
нарахування за шість місяців, однак не вказав за які саме шість місяців
нараховано пеню, а саме з якого числа і якого місяця і  по яке число відповідного місяця, та не
зазначив облікової ставки НБУ, яка діяла в спірний період.

А тому, суд не може
перевірити правильність і обґрунтованість нарахування  позивачем штрафних санкцій або зробити це
самостійно.

Господарський суд у
розгляді справи не зобов»язаний здійснювати «перерахунок»замість позивача,  розрахованих останнім  сум штрафних санкцій, річних, тощо.

Однак, з огляду на вимоги частини першої
ст.47 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами
обговорення усіх обставин справи та
частини першої ст.43 ГПК України стосовно всебічного, повного і
об»єктивного розгляду   в судовому
процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд повинен перевірити
обґрунтованість і правильність здійснення позивачем нарахування таких сум, і в
разі, якщо їх обчислення помилкове-зобов»язати позивача здійснити перерахунок
відповідно до закону чи договору.(п.18 інформаційного листа ВГС України
№01-8/344 від 11.04.2005р.). «Про деякі питання практики
застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у
доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році»( із змінами і
доповненнями).

Рішення місцевого
господарського суду  в частині припинення
провадження  справі по зустрічному позову
прийнято з дотриманням норм процесуального права, з огляду на те, що матеріали
справи містять заяву  Буського
міжгосподарського  комбікормового заводу
про відмову від зустрічного позову і наслідки такої відмови судом  стороні роз»яснено (п.4 ст.80 ,ст.78 ГПК
України).

Судові витрати за
розгляд позову та апеляційної скарги
покладають на сторони  пропорційно
задоволеним вимогам.

Керуючись
ст.ст.99,101,103-105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу суб»єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1,
м.Кривий Ріг Дніпропетровської області задоволити частково.

2. Рішення господарського суду  Львівської області від 30.11.2006 року

у справі №4/1984-26/332 в частині відмови в позові суб»єкту
підприємницької діяльності ОСОБА_1, м.Кривий Ріг Дніпропетровської області -
скасувати.

3.Прийняти в цій частині вимог нове рішення.

Позов суб»єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1, м.Кривий Ріг Дніпропетровської області задоволити частково.

Стягнути з Буського
міжгосподарського комбікормового заводу, смт.Красне Буського району   на користь
суб»єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1, м.Кривий Ріг Дніпропетровської
області 12163,80 грн. боргу, 121,6  грн.
держмита, 118 грн. інформаційно-технічних витрат.

Позов суб»єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1, м.Кривий Ріг Дніпропетровської області про
стягнення  з Буського міжгосподарського
комбікормового заводу, смт.Красне Буського району   17029,32 грн. пені залишити без розгляду.

В стягненні 170,29  грн. держмита відмовити.

4.В іншій частині рішення суду залишити без змін.

5.Стягнути з  Буського
міжгосподарського комбікормового заводу, смт.Красне Буського району    на користь
суб»єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1, м.Кривий Ріг
Дніпропетровської області  72,98 грн.
держмита за розгляд апеляційної скарги.

6.Доручити місцевому господарському суду видати відповідні накази.

7.Матеріали справи повернути в господарський суд Львівської
області.

Головуючий-суддя
Кордюк Г.Т.

Суддя
Давид Л.Л.

Суддя
Мурська Х.В.