ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"13" квітня 2007 р.                                                                            Справа  № 7/98

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю фірми «СВБ»

до відповідача відкритого акціонерного товариства «Рівненський радіотехнічний завод»

про стягнення 11150 грн. збитків

та за зустрічним позовом про стягнення 8025,79 грн. боргу

Суддя  Маціщук А. В.

За участю представників сторін :

від поз.- дир.Мартинюк В.К., пред-к Мартинюк В.К./дор-я у справі/

від відп.- юр.Ткачук О.М./пост.дор.№ 81/3 від 09.01.07 р./

Позивач ТОВ фірма „СВБ” просить стягнути з відповідача 11150 грн. власних коштів, перерахованих відповідачеві як вартість штампів, які залишені на зберігання відповідачеві. Пояснює, що відповідач ухиляється від передачі штампів всупереч нормам ст.953 ЦК України і не давав відповіді на претензію, тому виконання /одержання кутників/ втратило інтерес для позивача.

Відповідач позов не визнає. Заперечує проти передачі штампів без оплати за зберігання, посилаючись на акт передачі-прийомки, де зазначено, що акт є підставою для проведення фінансових взаєморозрахунків. Подав зустрічний позов про стягнення 8025,79 грн. вартості послуги зі схову, пославшись на ст.632 ЦК України та обрахувавши плату за Методикою розрахунку плати за оренду державного майна, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України № 785, за період з 29.12.01 р. по 07.02.07 р.

Позивач ТОВ фірма „СВБ” заперечує проти зустрічного позову, вважає, що обов’язок оплати послуги зі схову не виник, поскільки кутники виготовлялись з матеріалу покупця фірми “СВБ” і за умовами договору та акту у останнього виник обов’язок оплатити за вироблення замовлення, але не за зберігання.

Вивчивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив слідуюче.

Відповідно до умов договору на проектування штампів для виготовлення кутників № 242, укладеного сторонами 29.11.01 р., ВАТ Рівненський радіотехнічний завод  зобов’язаний спроектувати та виробити штампи для виготовлення кутників у строк на протязі 30 календарних днів після надходження передплати. Ціна замовлення в сумі 11150 грн. визначена за п.4.1 договору та додатком № 1 до договору-протоколом погодження ціни. Позивач ТОВ “СВБ” зобов’язаний виконати оплату у порядку, визначеному п.3.1 договору –передплатою 70% ціни замовлення і 30% - на протязі п’яти банківських днів з моменту вироблення замовлення /а.с.8-10/.

13.12.01 р. платіжним дорученням № 1 ТОВ фірма „СВБ” перерахувала відповідачеві на визначений у договорі розрахунковий рахунок 7805 грн. і 03.04.02 р. пл.дорученням № 1 –3345 грн./а.с.13/, всього –11150 грн. Претензій щодо затримки оплати замовлення відповідач не має.

29.12.01 р. сторони склали акт передачі-приймання, яким підтверджено, що ВАТ „Рівненський радіотехнічний завод” виготовив згідно з договором № 242 від 29.11.01 р. і прийняв на відповідальне збереження штампи для виготовлення кутників за переліком /а.с.11/. За п.8.3 договору штампи, що виготовлені, є власністю замовника/позивача. У акті зазначено, що даний акт є підставою для проведення фінансових розрахунків, що відповідає умовам п.3.1 договору щодо остаточного розрахунку на протязі 5-ти банківських днів з моменту вироблення замовлення. Остаточний розрахунок позивач виконав 03.04.02 р. Таким чином, умови договору позивач фірма „СВБ” виконав повністю.

Поскільки строк передачі виготовленої продукції умовами договору не визначений, відповідно до ст.ст.526,530 та ч.2 ст.938 ЦК України обов’язок передати виготовлені штампи виник у ВАТ „Рівненський радіотехнічний завод” у семиденний строк після одержання вимоги фірми „СВБ”, викладеної у листах б/№ від 24.01.07 р. і від 06.02.07 р., одержаних відповідачем відповідно 25.01.07 р. і 07.02.07 р./а.с.14-17/. При цьому у листі від 06.02.07 р. позивач фірма “СВБ” зазначає, що штампи вартістю 11150 грн. є її власністю, тому у разі їх неповернення фірма “СВБ” просить відшкодувати сплачену вартість їх виготовлення 11150 грн. Письмової відповіді на ці листи ВАТ Рівненський радіотехнічний завод не надав.

Відповідач ВАТ „Рівненський радіотехнічний завод” відмовляється передати позивачеві штампи без оплати за зберігання, обрахувавши розмір плати за зберігання на площі 6,2 кв.м згідно з Методикою розрахунку плати за оренду державного майна, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України № 785, за період з 29.12.01 р. по 07.02.07 р. В обґрунтування своїх заперечень відповідач ВАТ „Рівненський радіотехнічний завод” стверджує, що за погодженням сторін акт є підставою для взаєморозрахунків. Така позиція ВАТ Рівненського радіотехнічного заводу суперечить нормам чинного законодавства та умовам договору.

Відповідно до ст.11 ЦК України права і обов’язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, - з договорів та інших правочинів, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов’язки.

На підставі укладеного сторонами договору між сторонами виникли відносини підряду і, крім того, договір є змішаним, поскільки згідно з актом передачі-прийомки оснастки на кутник, який підписаний керівниками і скріплений печатками двох сторін 29.12.01 р., ВАТ Рівненський радіотехнічний завод взяв на себе обов'язок здійснювати зберігання виготовлених штампів за переліком, що відповідає нормам ст.ст.180-181 ГК України та ст.ст.207,626-628,937 ЦК України. Сторони приступили до виконання такого договору, що підтверджено актом та поясненнями сторін. Умовами договору не передбачено обов’язку фірми “СВБ” сплачувати заводу плату за зберігання виготовленої продукції, і у акті не визначено, що акт є підставою для розрахунків саме за зберігання, як тлумачить таку умову відповідач ВАТ Рівненський радіотехнічний завод. Домовленість сторін господарського договору про безоплатне зберігання не суперечить нормам ст.ст.936,942, ч.1,4 ст.946 ЦК України. Зміна умов господарського договору в односторонньому порядку не допускається, тому є безпідставним у даному випадку посилання ВАТ Рівненського радіотехнічного заводу на норми ст.632 ЦК України та Методики розрахунку плати за оренду державного майна щодо встановлення ціни на аналогічні послуги.

Таким чином, плата за зберігання умовами договору не визначена і зобов’язання щодо внесення таких платежів у позивача фірми “СВБ” не виникло.

Норми ч.3 ст.947 ЦК України передбачають, що при безоплатному зберіганні поклажодавець зобов'язаний відшкодувати зберігачеві здійснені ним витрати на зберігання, якщо інше не встановлено договором або законом. З цього правила випливає, що за межами гіпотез ч.2 і ч.3 ст.947 ЦК України (якщо витрати на зберігання можна було передбачити договором і якщо зберігання здійснюється за плату), зберігач не має права на відшкодування витрат, здійснених на зберігання речі. Як зазначено вище, договором не передбачено ні плата за зберігання, ні витрати на зберігання.

В кожному випадку витрати мають бути необхідними, а їх розмір – обгрунтованим. Разом з тим, за змістом зустрічного позову, відзиву на первісну позовну заяву та норм, на які посилається ВАТ «Рівненський радіотехнічний завод», вбачається, що останній грунтує свої вимоги і заперечення на зобов'язанні фірми «СВБ»сплатити саме плату за зберігання, а не відшкодувати витрати.

За наведених обставин доводи ВАТ Рівненського радіотехнічного заводу з посиланням на ст.594 ЦК України про своє право притримати штампи до виконання фірмою «СВБ»зобов'язання внести плату за зберігання на рахунок заводу –є безпідставними, такими, що не відповідають умовам договору та обставинам справи. Суд, крім того, звертає увагу на суперечливість доводів ВАТ Рівненського радіотехнічного заводу, поскільки, як зазначено вище, ВАТ „Рівненський радіотехнічний завод” зобов’язаний був передати виготовлені штампи у семиденний строк після одержання вимоги фірми „СВБ”, викладеній у листах б/№ від 24.01.07 р. і від 06.02.07 р., які одержані відповідачем відповідно 25.01.07 р. і 07.02.07 р./а.с.14-17/, тобто –не пізніше 01.02.07 р. Право притримання на момент ухилення заводом від передачі штампів не виникло в жодному випадку, поскільки, як стверджує останній у відзиві, претензія з вимогою оплатити послуги в сумі 8025,79 грн. направлена 02.03.07 р. і відповідно до ст.530 ЦК України фірма «СВБ»повинна була виконати платежі у семиденний строк.

Таким чином, ВАТ «Рівненський радіотехнічний завод»неправомірно відмовився виконати зобов'язання щодо передачі фірмі «СВБ»виготовлених штампів.

24.01.07 р. фірма «СВБ»і підприємець Халімовський К.Б. уклали договір купівлі-продажу, за умовами п.2-3 якого продавець фірма «СВБ»зобов'язана не пізніше 10 календарних днів з моменту підписання договору пред'явити покупцю штампи за переліком, який відповідає переліку у договорі № 242 від 29.11.01 р., для огляду та передати у власність. Покупець за умовами цього договору зобов'язаний сплатити фірмі «СВБ»11150 грн.

Внаслідок невиконання ВАТ «Рівненський радіотехнічний завод»зобов'язання передати фірмі «СВБ»виготовлені штампи у семиденний строк після пред'явлення вимоги, остання була позбавлена можливості виконати свої зобов'язання за договором купівлі-продажу і, відповідно, втратила право одержати оплату. Внаслідок такого прострочення заводу виконання ним зобов'язання втратило інтерес для фірми «СВБ».

Відповідно до ст.193 ГК України та ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином. Відповідно до норм ст.ст.610-612,623 ЦК України ст.ст.193,224 ГК України якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він має право відмовитись від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. При цьому боржник не вправі заперечувати проти вимоги про стягнення збитків, посилаючись, що вони не настали б або їх розмір був би меншим, якби кредитор не відмовився від зобов'язання. Норми ч.5 ст.226 ГК України передбачають, що у разі невиконання зобов'язання про передачу індивідуально визначеної речі (речей, визначених родовими ознаками) управнена сторона на свій вибір має право вимагати відібрання речі у зобов'язаної сторони або вимагати відшкодування останньою збитків з метою поновлення майнового стану. За змістом вищенаведених норм Цивільного і Господарського кодексів України до збитків належать втрати у зв'язку з настанням умов, за яких використання майном стало неможливим. Відповідач ВАТ «Рівненський радіотехнічний завод» порушив зобов'язання щодо передачі фірмі «СВБ»виготовлених штампів у семиденний строк після пред'явлення вимоги і таке ухилення від виконання передачі є неправомірним, про що зазначено вище. Такими діями ВАТ Рівненський радіотехнічний завод створив умови, за яких стало неможливим позивачеві використовувати і розпоряджатись виготовленими штампами. Позивачем фірмою “СВБ” вартість замовлення оплачена повністю в сумі 11150 грн., тому ця сума є реальними збитками/втратою позивача та об’єктивним результатом правопорушення відповідача.

Оцінивши докази в їх сукупності за ст.43 ГПК України, суд дійшов висновку про правомірність позовної вимоги товариства з обмеженою відповідальністю фірми «СВБ»про відшкодування 11150 грн. збитків та про відсутність правових підстав для стягнення 8025,79 грн. боргу за зустрічним позовом відкритого акціонерного товариства «Рівненський радіотехнічний завод».

Керуючись  ст.ст.49,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Задоволити позов товариства з обмеженою відповідальністю фірми «СВБ». Стягнути з відповідача відкритого акціонерного товариства «Рівненський радіотехнічний завод»на користь товариства з обмеженою відповідальністю фірми «СВБ»11150 грн. збитків, 111,5 грн. витрат на державне мито і 118 грн. витрат на оплату за інформаційно-технічну послугу по забезпеченню судового процесу. Видати наказ після набраня рішенням законної сили.

Відмовити відкритому акціонерному товариству «Рівненський радіотехнічний завод»у задоволенні зустрічного позову про стягнення 8025,79 грн. боргу.

Суддя                                                           Маціщук А. В.

підписано "11" травня 2007 р.