СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

24 квітня 2007 року

Справа № 2-11/18761-2006А

м. Севастополь

Севастопольський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді
,

суддів
,

,

секретар судового засідання

позивача: ОСОБА_4,  за довіреністю,

відповідачів:

Володькин С.А.,  за довіреністю - Державна податкова інспекція
у місті Ялта,

Холодов П.С.,

Даніліна І.П., Свистун О.М. -
не з'явились,

розглянувши апеляційну скаргу
Фізичної особи - підприємця  ОСОБА_1 на
постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Цикуренко А.С.) від 22 лютого 2007 року по
справі № 2-11/18761-2006А

за позовом           Фізичної особи - підприємця  ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

до          Державної
податкової інспекції у місті Ялта Автономної Республіки Крим (вул. Васильєва,
16, Ялта, 98600)

Головного державного податкового
інспектора Холодова Павло Сергійовича (вул. Р. Люксембург,
29,Сімферополь,95000)

Старшого державного податкового
інспектора Свистуна Олександра Миколайовича
(вул. Р. Люксембург, 29,Сімферополь,95000)

Виконуючого обов'язки начальника Державної
податкової інспекції у місті Ялта Автономної Республіки Крим Даніліної Ірини
Павлівни (вул. Васильєва, 16,Ялта,98600)

про визнання дій протиправними та
визнання нечинними акту перевірки та рішення

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом

до Державної податкової
інспекції у місті Ялта про визнання нечинними акту перевірки та рішення про
застосування штрафних (фінансових) санкцій,

до
головного державного податкового інспектора Холодова П.С. і  старшого державного  податкового інспектора Свистуна О.М.  про визнання дій протиправними та вчинення
порушень частин 1 і 3 статті 11-2 Закону України „Про державну податкову
службу”, частини 2 статті 23 Закону України „Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”,
частини 2 статті 19 Конституції України,

до виконуючого обов'язки начальника
Державної податкової інспекції у місті Ялта Автономної Республіки Крим Даніліної
І.П. про визнання дій протиправними та вчинення порушень пункту 4 частини 6
статті 11-1 Закону України „Про державну податкову службу”, статті 19 Закону
України „Про звернення громадян”.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
інспектора Холодов П.С. і   Свистун О.М.
здійснили позапланову перевірку об'єкта торгівлі, що належить позивачу, без
встановлених законом підстав та з порушенням встановленого законом
порядку;  знайдені у магазині кошти у
сумі 4.384грн. знаходилися у холодильній камері, що не є місцем проведення
розрахункових операцій; ці кошти не були виручкою магазина; відповідь на скаргу
позивача була надана Даніліною І.П.  з
порушенням встановленого Законом України „Про звернення громадян” строку та не
була призначена позапланова перевірка, а прийнято рішення про застосування
штрафних санкцій.

При розгляді справи судом першої
інстанції було встановлено, що  9 жовтня
2006 року посадовцями податкового органу Холодовим  П.С. і
Свистун О.М. була здійснена перевірка магазина позивача, якою
встановлено невідповідність готівки сумі коштів, вказаній в денному звіті
реєстратора розрахункових операцій на 4.384грн., та порушення режиму
попереднього програмування товарів.  На
підставі вказаного акту 26 жовтня 2006 року керівником  відповідача
прийнято рішення про застосування до позивача штрафних (фінансових)
санкцій у сумі 22.005грн. Факт здійснення встановлених актом перевірки порушень
підтверджений актом опису грошей та Х-звітом.

Постановою місцевого господарського
суду у позові про визнання нечинним рішення Державної податкової інспекції у
місті Ялта про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій
відмовлено, у частині позовних вимог до Державної податкової інспекції у місті
Ялта про визнання недійсним акту перевірки та до відповідачів Даніліної І.П.,
Холодова П.С., Свистуна О.М. провадження у справі закрито.

Постанова суду мотивована тим, що
податковою інспекцією рішення про застосування до позивача штрафних
(фінансових) санкцій прийнято на підставі правомірно здійсненої перевірки і за
порушення, яке позивач здійснив.

Не погодившись з судовим рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить судове рішення  скасувати, позов задовольнити. Скарга
обґрунтована тим, що судом першої інстанції постанова прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

До 10 квітня 2007 року заперечень
на апеляційну скаргу не надійшло.

У судовому засіданні з 17 до 24
квітня 2007 року оголошувалася перерва, представник позивача підтримав доводи
апеляційної скарги, представник податкової інспекції та відповідач Свистун О.М.
з доводами апеляційної скарги не погодилися з тих підстав, що позивач допустив
порушення, за яке залучений до відповідальності. Інші відповідачі не
скористалися правом на участь у судовому засіданні.

Згідно зі статтями 69, 70, 77 і
частини 2 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний
господарський суд не прийняв  як доказ
пояснення ОСОБА_2 (а.с. 105-108 т.1) та відмовив позивачу у допиті ОСОБА_2 як
свідка, тому що письмові пояснення не є показаннями свідка, крім того позивач
не обґрунтував неможливість надання такого доказу суду першої інстанції, у
справі відсутні клопотання позивача (у тому числі у протоколі судового
засідання) про допит ОСОБА_2 як свідка.

На підставі статей 184, 195, 196,
198 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний господарський
суд, витребував від сторін додаткові письмові докази (а.с. 53-65 т.2),
перевірив матеріали справи та доводи апеляційної скарги,  встановив
наступне.

26 жовтня 2006 року виконуючим
обов'язки керівника Державної податкової інспекції у місті Ялта Автономної
Республіки Крим Даніліною І.П. на підставі акту перевірки Державної податкової
адміністрації  в Автономній Республіці
Крим НОМЕР_1 прийнято рішення НОМЕР_2 про застосування до позивача штрафних
санкцій у сумі 22.005грн., яке отримано позивачем 31 жовтня 2006 року  (а.с. 13, 69).

З акту перевірки Державної
податкової адміністрації в Автономній Республіці Крим, складеного 9 жовтня 2006
року на бланку 001002 та зареєстрованого в Державній податковій інспекції у
місті Ялта НОМЕР_1, слідує, що 9 жовтня 2006 року з 15.43 годин до 16.45 годин
посадовці податкової адміністрації Холодов П.С. і Свистун О.М. на підставі
посвідчень №1985 від 9 жовтня 2006 року перевірили магазин АДРЕСА_2, що
належить позивачу (а.с. 11-12 чи 71-72).

Акт перевірки та опис готівкових
коштів складені у присутності продавця ОСОБА_3, яка відмовилася від підпису,
але отримала один екземпляр акту (а.с. 11-12, 68-69, 89).

Акт перевірки складений у двох
примірниках, які є однаковими, один екземпляр акту залишений позивачу (а.с.
11-12), інший -скерований до Державної податкової інспекції у місті Ялта де
зареєстрований ОСОБА_5 (а.с. 71-72).

При перевірці був реалізований
товар: 1 пляшка вина „Каберне” за 16грн., 1 пачка сигарет „Парламент” за 7грн.,
1л соку за 6грн., запальничка   за 1грн.,
усього на 31грн.. Операція проведена через реєстратор розрахункових операцій,
про що вказано у акті перевірки і що сторони не оспорюють і про це свідчить
виданий від позивача фіскальний чек (а.с.67).

Перевіркою були встановлені
порушення:

1)          невідповідність готівки (4.764грн.)
на місці проведення розрахункових операцій сумі коштів (380грн.), вказаній в
денному звіті реєстратора розрахункових операцій,

2)          порушення режиму попереднього
програмування товарів -товар запрограмований за групами, а не за найменуванням.

За вказані порушення застосовані штрафні санкції у сумі 21.920грн. (5 х
(4.764-380)) та 85грн. (а.с. 13).

Невідповідність.

Позивач не оспорює того факту, що у
магазині знаходилося 4.764грн., але вважає, що 4.384грн. (сума невідповідності)
знаходилися не у місці  проведення
розрахункових операцій.  Ці кошти були у
холодильній камері, яка знаходилася у торговельному залі, однак ця камера не є
місцем розрахункових операцій, таким місцем є ящик у реєстратора розрахункових
операцій, в якому було 380грн. Кошти у сумі 4.384грн. були залишені для
розрахунків позивача з контрагентами.

Відповідач Свистун О.М. також
пояснив апеляційному господарському суду, що кошти у сумі 4.764грн. знаходилися
у холодильній камері під прилавком у торговельному залі магазина.

З опису готівкових грошових коштів,
складеного перевіряючими  при продавці
ОСОБА_3 (яка відмовилася від підпису), вбачається що у магазині була готівка на
суму 4.764грн. різними купюрами по 200, 100, 50, 20, 10, 5, 2 і 1 грн.(а.с.
68).

Відповідно до пункту 13 статті 3 та
статті 17 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій
у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” (в редакції Закону України
№1776 від  1 червня 2000 року, зі змінами
на час проведення перевірки, далі Закон України №1776) відповідальність у
вигляді штрафних санкцій  передбачена за
незабезпечення суб'єктом підприємницької діяльності, який  здійснює
розрахункові операції в готівковій формі при продажу товарів у сфері
торгівлі, відповідності сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків
сумі коштів, яка зазначена в денному звіті реєстратора розрахункових операцій.

При цьому під містом проведення
розрахункових операцій цей Закон розуміє місце, де здійснюються розрахунки із
покупцем за продані товари та зберігаються отримані за реалізовані товари
готівкові кошти.

Як встановлено, кошти у сумі
4.764грн. знаходилися торговому залі магазина, тобто у місці проведення
розрахунків та зберігання готівки за продані товари. Холодильна камера є не
місцем, а є предметом, у якому знаходилися ці кошти. Вказаний Закон не
встановлює будь-яких вимог чи приписів до предмету, у якому зберігаються кошти,
і тому апеляційний господарський суд вважає, що для вирішення спору не має
значення, у якому предметі знаходилися кошти -ящику чи холодильній камері.

У зв'язку з чим доводи позивача про
знаходження 4.764грн. не у місці проведення розрахункових операцій є
неспроможними.

Також не можуть бути прийняти до уваги
посилання позивача на те, що вказані кошти були залишені для розрахунків з
контрагентами і це є підставою для звільнення від обов'язку проводити цю
готівку через реєстратор розрахункових операцій.

Як встановлено Порядком реєстрації,
опломбування та застосування реєстраторів розрахункових операцій за товари
(послуги), затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від
1 грудня 2000 року №614, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5
лютого 2001 року за №107/5298, унесення готівки у місці проведення розрахунків
повинно реєструватись через реєстратор розрахунковий операцій  з використанням операцій "службове
внесення”, яка використовується для реєстрації суми готівки, що зберігається на
місці проведення розрахунків на момент реєстрації першої розрахункової
операції.

Такі вимоги законодавства позивач
не виконав. А тому, апеляційний господарський суд вважає правомірним висновок
податкового органу про знаходження на місці проведення розрахункових операцій
коштів у сумах 380грн. і 4.384грн.

Посилання позивача на те, що
щоденно він мав  виручку від продажу
товарів  у сумі 500-600грн., що
підтверджують фіскальні чеки (а.с. 20-22) не спростує вказаних у акті перевірки
обставин знаходження у магазині 4.384грн., тому що фіскальні чеки є непрямим
доказом про щоденну виручку, а про знаходження у час перевірки коштів у сумі
4.384грн. свідчать певні докази, у тому числі акт опису готівки, пояснення
відповідачів, та що сам позивач не оспорює. Крім того, Книга обліку
розрахункових операцій позивача, хоч прошита, але сторінки у неї не
пронумеровані (а.с. 64-65 т.2).

Порушення
режиму програмування.

Як встановлено актом перевірки
позивач закодував реалізуємий товар не за найменуванням, а за группами. Це
підтверджується фіскальним чеком позивача НОМЕР_4 о 15.43 годин, у якому
вказано, що продані вино-горілчані і супутні товари (а.с. 67).

Відповідно до пункту 11 статті 3
Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування і послуг” суб'єкти підприємницької діяльності
при продажу товарів у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг
зобов'язані проводити   розрахункові   операції
через   реєстратори
розрахункових   операцій   з
використанням  режиму  попереднього програмування найменування,  цін товарів
(послуг)  та  обліку
їх кількості.

Як слідує з вказаної вище норми,
вона прийнята  для забезпечення контролю
за реалізацією суб'єктами підприємницької діяльності товарів, а програмування
товарів по загальним ознакам не може забезпечити такий контроль.

За порушення вказаного вище
обов'язку частиною 6 статті 17 того ж Закону передбачена відповідальність у
вигляді фінансових санкцій  в розмірі
п'яті неоподатковуваних мінімумів доходів громадян -  85 грн.

Стосовно доводів позивача про
порушення процедури проведення перевірки апеляційний господарський суд
встановив наступне:

Перевірка була здійснена
посадовцями державної податкової адміністрації в Автономній Республіці Крим за
планом, що був стверджений відповідним наказом (а.с.54 т.2), перевіряючи
Свістун О.М. та Холодов П.С. мали направлення на перевірку (а.с. 112 т.1, 53
т.2).

Відповідно до статей 15-16 Закону
України №1776 податкові органи мають право здійснювати планові (не частіше
одного разу за наслідками звітного календарного року) та позапланові (виключно
на підставі постанови слідчого, органу дізнання або відповідно до рішення суду)
перевірки суб'єктів підприємницької діяльності за дотриманням порядку
проведення розрахунків за товари (послуги), інших вимог цього Закону.

Стаття 11-1 Закону України „Про
державну податкову службу в Україні” (у редакції Закону України №3813-III від
24 грудня 1993 року зі змінами на час проведення перевірки, далі Закон України
№3813-III) передбачає у залежності від мети перевірок їх різні види.

Так, частини 1-6 вказаної статті
регулюють питання здійснення виїзних перевірок
щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати ним
податків та зборів (обов'язкових платежів), такі перевірки можуть бути як
плановими, так позаплановими; для проведення виїзної, позапланової перевірки
частина 6 статті 11-1 передбачає підстави, а частина 8 цієї статті встановлює,
що для проведення позапланової виїзної перевірки необхідне  рішення суду.

Але у справжній справі не
проводилася перевірка щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та
сплати податків та зборів (обов'язкових платежів), а тому посилання позивача на
відсутність підстав, передбачених частиною 6 статті 11-1 вказаного Закону є
неспроможними.

По вказаній справі була проведена планова
перевірка в межах повноважень податкових органів, визначених Законом України
"Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг", що не є  перевіркою своєчасності, достовірності,
повноти нарахування та сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).

У частині 4  статті 16 Закону України №1776-Ш вказано, що
планові (та позапланові) перевірки здійснюються в порядку, встановленому
законодавством.  Однак ні Законом України
№3813-Ш, ні іншими законами чи підзаконними нормативними актами,
зареєстрованими в Міністерстві юстиції України, порядок проведення планових
перевірок дотримання Закону України "Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг"
не визначений. А тому, доводи позивача про порушення податковим органом порядку
проведення перевірки не ґрунтуються на приписах законодавства України.

Апеляційний господарський суд
вважає, що суд першої інстанції правильно дійшов до висновку про припинення
провадження у справі за позовними вимогами до відповідачів Холодова П.С.,
Свистуна О.М. Даніліної І.П. та
Державної податкової інспекції у місті Ялта про визнання нечинним акту
перевірки та роз'яснив позивачу про його право звернутися з позовом до посадових
осіб у місцевий суд загальної юрисдикції. Тому що  відповідно до пункту 6 Прикінцевих та
перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України господарські
суди до початку діяльності апеляційних адміністративних судів вирішують
адміністративні справи, які раніше були підвідомчі господарським судам, а  позови
до фізичних осіб, у тому числі про оскарження дій посадових осіб
відповідно до статей 1 і 12 Господарського процесуального кодексу України не
були підвідомчі господарським судам України. Також акт перевірки не є актом
ненормативного характеру, а тому відповідно до статті 12 Господарського
процесуального кодексу України такий спір також не підвідомчий господарським
судам України.

Однак місцевому господарському
суду  належало провадження у справі за
вказаними позивними вимогами закрити за ухвалою суду,  що встановлено статтею 158 Кодексу
адміністративного судочинства України. Прийняття за таким питанням постанови є
порушенням норм процесуального права, але таке порушення не привело до
прийняття неправильного судового рішення чи питання, а саме така умова
(прийняття неправильного рішення) відповідно до пункту 4 статті 202 Кодексу
адміністративного судочинства України є підставою для скасування судового
рішення.

На підставі вказаного, апеляційний
господарський суд вважає, що апеляційна скарга не обґрунтована і задоволенню не
підлягає, безумовних підстав для скасування постанови суду першої інстанції не
має.

Керуючись статтями 195, 198, 202,
205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову господарського суду
Автономної Республіки Крим від 22 лютого 2007 року у справі № 2-11/18761-2006А
залишити без змін.

Ухвала  набирає законну силу з моменту
проголошення.

Ухвала може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з
моменту проголошення.

Головуючий суддя

Судді