ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  РІВНЕНСЬКОЇ  ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

"27" березня 2007 р.                                                                  Справа №  20/60

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Василишина А.Р. за участю секретаря судового засідання помічника судді Сокола Ф.Г.

за участю представників сторін:

позивача: керуючий –Столярець С.В.; Сидоренко М.Д. (дов. б/н від 22.01.2007р.);

відповідача: начальник –Закутянська В.В.;

третьої особи: Букайло О.О. (дов. № 09-314 від 07.07.2006р.).

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Комунального підприємства „Будинкоуправління”

до відповідача Державної податкової інспекції у Дубровицькому районі

третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Виконавчий комітет Дубровицької міської ради

про зобов’язання видати позивачу свідоцтво платника єдиного податку.

Статті  27, 29, 49, 51, 127 Кодексу адміністративного судочинства України роз’яснені.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство „Будинкоуправління” (надалі –Позивач) звернулося в господарський суд з позовом до Державної податкової інспекції у Дубровицькому районі (надалі –Відповідач) про зобов’язання видати позивачу свідоцтво платника єдиного податку. Ухвалою господарського суду по даній справі від 13 березня 2007 року (а.с. 49) за ініціативою суду залучено третю особу на стороні Позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору –Виконавчий комітет Дубровицької міської ради (надалі –Третя особа).

Свої позовні вимоги Позивач обґрунтовує тим, що листом від 27 грудня 2006 року       (а.с. 23) Відповідач неправомірно відмовив у видачі свідоцтва платника єдиного податку, посилаючись на статтю 7 Указу Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва”, оскільки у статутному фонді комунального підприємства частка, що належить учасником та засновником перевищує 25 (двадцять п’ять) відсотків.

Позивач посилається на те, що заява на спрощену систему оподаткування обліку та звітності подана до Відповідача вчасно. В заяві вказана сума виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), майна, основних фондів за рік яка не перевищує  максимальної. Середньооблікова чисельність працюючих на дату подання заяви не перевищує 50 осіб. Підприємство засноване на комунальній власності. У статутних документах відсутнє саме поняття статутного фонду.

Відповідач проти позову заперечує (а.с. 33-35). Посилається  на формальне застосування пункту 4 статті 7  Указу Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва”, відповідно до якого не є платниками єдиного податку підприємства, у статутному фонді яких частки, що належать юридичним особам-учасникам та засновникам даних підприємств, перевищують 25 (двадцять п’ять) відсотків.

Представник Третьої особи в судовому засіданні підтримав вимоги Позивача.  Представник третьої особи вказав, що Третя особа в статутний фонд коштів не вносила.

Давши оцінку поясненням сторін, доказам у справі господарський суд Рівненської області прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статут Позивача (а.с. 6-14; надалі –Статут) зареєстрований рішенням Третьої особи від 24 листопада 1999 року за № 248 (а.с. 53).

Згідно пунктів 1.1, 1.3 Статуту –Позивач заснований на міській комунальній власності; власником Позивача є Дубровицька міська рада. Відповідно до пункту 3.1 Статуту: управління Позивачем здійснюється на підставі сполучення самоврядування трудового колективу і прав власника по господарському використанню свого майна.

Згідно частини 4 статті 78 Господарського Кодексу України: статутний фонд комунального унітарного підприємства утворюється органом, до сфери управління якого воно входить, до реєстрації його як суб’єкта господарювання. Мінімальний розмір статутного фонду комунального унітарного підприємства встановлюється відповідною місцевою радою.

Статтею 1 Указу Президента від 3 липня 1998 року № 797/98 „Про спрощену систему оподаткування обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва” встановлено, що: спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для юридичних осіб – суб’єктів підприємницької діяльності будь-якої організаційно-правової форми та форми власності, в яких за рік середньооблікова чисельність працюючих не перевищує 50 осіб і обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 1 млн. гривень.

Водночас абзацом 3 частини 1 статті 7 Указу Президента „Про спрощену систему оподаткування обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва” визначено, що: Дія цього Указу не поширюється на суб’єктів підприємницької діяльності, у статутному фонді яких частки, що належать юридичним особам –учасникам та засновникам даних суб’єктів, які не є суб’єктами малого підприємництва, перевищують 25 відсотків.

Системний аналіз положень Цивільного Кодексу України, Господарського Кодексу України та інших нормативних актів дає підстави вважати, що статутним фондом є грошові кошти, цінні папери, інше майно, внесені учасниками, засновником шляхом придбання її акцій, часток.

В Статуті відсутні будь-які посилання на статутний фонд, його розмір, частку засновників, учасників.

По суті, Відповідач зробив висновок про перевищення 25 відсотків частки статутного фонду, що належить учасникам, засновнику на підставі припущень, а не доказів.

По суті, Позивач має усі підстави перебування на спрощеній системі оподаткування та звітності. В той же час статутного фонду у Позивача немає, що взагалі не було досліджено Відповідачем, а тому до Позивача не може застосовуватися положення абзацу 3 частини 1 статті 7 Указу Президента „Про спрощену систему оподаткування обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва”.

Таким чином, Відповідач, не дослідивши обставин щодо частки статутного фонду, неправомірно відмовив Позивачу у видачі свідоцтва платника єдиного податку.

Судовий збір у відповідності до статтей 87, 98 і Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України покладаються на Відповідача.

Керуючись статтями 87, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов задоволити.

2. Зобов’язати Державну податкову інспекцію у Дубровицькому  районі видати Комунальному підприємству „Будинкоуправління” свідоцтво платника єдиного податку з 1 січня 2007 року згідно наданої заяви.

3. Присудити Комунальному підприємству „Будинкоуправління” з Державного бюджету 3 (три) грн. 40 коп. витрат по державному миту (судовому збору).

4. Постанову направити сторонам у справі.

5. Виконавчий лист видати після набрання постановою законної сили.

6. Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного господарського суду через суд першої інстанції, який ухвалив постанову. Заява про апеляційне оскарження подається протягом 10 днів з дня складення постанови в повному обсязі. Апеляційна скарга подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження..

Повний текст постанови оформлено та підписано 02.04.2007р.

Суддя