ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

10 квітня 2007 р.

№ 2-1392/04

Вищий  господарський суд України у складі колегії
суддів:

головуючого, судді                    М.В.Кузьменка

судді                                        І.М.Васищака,

судді                                        В.М.Палій,

розглянувши
касаційну скаргу громадянки ОСОБА_1

на                       рішення Рівненського районного суду від
24.11.2004р. та ухвалу

Апеляційного суду
Рівненської області від 03.02.2005р.

у справі         Рівненського районного суду   №2-1392/04

за позовом
громадянки ОСОБА_1

до                      1) Товариства з обмеженою
відповідальністю фірми “Савана”;

2) Товариства з обмеженою
відповідальністю фірми “Амур”;

3) громадянки ОСОБА_2;

4) громадянина ОСОБА_3;

5) громадянина ОСОБА_4

про                    визнання недійсними рішень
зборів засновників ТОВ фірми “Савана” від

10.01.2003р. та від
30.01.2003р.

за участю представників сторін:

від
позивача: ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_1, АДРЕСА_1),

від
ТОВ фірми “Савана”: не з'явився,

від
ТОВ фірми “Амур”: не з'явився,

від
ОСОБА_2.: не з'явився,

від
ОСОБА_3: не з'явився,

від
ОСОБА_4: не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1звернулася до Рівненського
районного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю фірми
“Савана”, Товариства з обмеженою відповідальністю фірми “Амур”, громадян
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 і просила суд визнати недійсними рішення зборів
учасників ТОВ фірми “Савана” від 10.01.2003р. (протокол НОМЕР_2 про виключення
позивача з числа учасників товариства) та від 30.01.2003р. (протокол НОМЕР_3
про участь ТОВ “Савана” у створенні ТОВ “Амур” та передачу, в якості частки
статутного фонду, нежитлового приміщення по АДРЕСА_2).

Не визнаючи заявлений позов,
відповідачі посилалися на те, що діяльність позивача суперечила статутним цілям
і завданням товариства, що спричинило чисельні збитки для товариства. Крім
того, позивач -ОСОБА_1 неефективно здійснювала керівництво ТОВ фірмою “Савана”.

Рішенням Рівненського районного
суду від 24.11.2004р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Рівненської
області, у задоволені позову відмовлено за відсутністю порушень відповідачами
вимог ст.ст.48-50 Закону України “Про власність”, ст.ст.54, 61, 64 Закону
України “Про господарські товариства” при прийнятті товариством рішень від
10.01.2003р. та від 30.01.2003р.

Не погоджуючись з  вказаними рішенням та ухвалою, позивач
звернувся до Верховного Суду України з касаційною скаргою, в якій просить суд
їх скасувати, як такі, що ухвалені з порушенням норм матеріального та
процесуального права, та направити справу на новий розгляд. Зокрема, скаржник
посилається на неправильне застосування судами ст.64 Закону України “Про
господарські товариства”, яка передбачає право виключати учасника товариства за
невиконання обов'язків саме як учасника товариства, а не за неналежне виконання
трудових обов'язків. Скаржник вважає, що порушень обов'язків як учасника
товариства, визначених у ст.11 названого Закону, позивач не допустив.

Представник відповідачів надав
письмові пояснення на касаційну скаргу, в яких просить оскаржувані рішення та
ухвалу залишити без змін, а скаргу без задоволення з мотивів, викладених у
поясненнях.

Враховуючи положення пунктів 2, 5,
6 Прикінцевих положень Закону України “Про винесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо визначення підсудності справ з питань
приватизації та з корпоративних спорів”, Вищий господарський суд України своєю
ухвалою від 13.03.2007р. прийняв касаційну скаргу позивача у даній справі до
свого провадження.

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих
положень  названого Закону, після
набрання чинності цим Законом касаційні скарги (подання) на судові рішення у
справах, передбачених пунктом 2 Прикінцевих положень цього Закону, підлягають
розгляду за правилами Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів, беручи до уваги
межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної
скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм
матеріального та процесуального права
при ухваленні оскаржуваних судових актів, знаходить касаційну скаргу
такою, що підлягає  задоволенню з таких
підстав.

У серпні 2004 року позивач
звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсним рішення
зборів учасників ТОВ фірми “Савана” від 10.01.2003р. (протокол НОМЕР_2),
обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що вказаним рішенням його було виключено
зі складу учасників ТОВ фірми "Савана" за використання позивачем
посади директора, заступника директора товариства в своїх корисливих цілях,
зловживання службовим становищем, порушення трудового законодавства та вирішено
виплатити належну йому вартість частини майна товариства, що пропорційна його
частці в статутному фонді у розмірі 25% в грошовому виразі, після затвердження
звіту за 2003 рік і в строк до 12 місяців з дня виходу. Крім цього, цим же
рішенням частки у статутному фонді було розподілено наступним чином: ОСОБА_2.
-33,33%, що становить 9375,0 грн.; ОСОБА_4 -33,34%, що становить 9375,0 грн.;
ОСОБА_3 -33,33%, що становить 9375,0 грн. Вищевказане рішення зборів учасників
позивач вважає незаконним та таким, що порушує
його майнові права, оскільки він з 1998 року являється одним із
учасників товариства, брав пряму та безпосередню участь у розбудові товариства,
створенні його матеріально-технічної бази, робота позивача була скерована на
розвиток товариства і розширення його діяльності.

Також позивач просить визнати
недійсним рішення зборів учасників товариства "Савана" від
30.01.2003р. (протокол НОМЕР_3), яким вирішено прийняти участь ТОВ фірми
"Савана" у створенні ТОВ фірми "Амур" та передати в якості
частки статутного фонду нежитлове
приміщення по АДРЕСА_2, яке належить ТОВ фірмі "Савана" на
праві власності, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вказане рішення було
прийнято з порушенням вимог ст.60 Закону України "Про господарські
товариства", оскільки позивач не був присутній на цих зборах, та ст.ст.48,
50 Закону України "Про власність", тому що цими зборами вирішено долю
власності позивача без його згоди.

Судами двох інстанцій встановлено,
що позивач був засновником та учасником ТОВ фірми "Савана", з часткою
в статутному фонді товариства 25%, що в грошовому виразі дорівнювало 7031,25
грн. Вищим органом управління товариства є збори учасників. Виконавчий орган
-одноособовий -директор.

Відповідно до пункту 6.4. Статуту
директором фірми може бути сам засновник або призначена ним згідно контракту
(угоди) особа. Директор керує всією господарською діяльністю фірми (товариства)
і організовує її роботу. Директор несе відповідальність за результати роботи
товариства перед Засновниками.

Позивача було призначено на посаду
директора товариства з 18 березня 1998 року.

16 лютого 2002 року на зборах
засновників товариства, іншими учасниками товариства позивачу було висловлено
недовіру та постановлено рішення про його звільнення з посади директора за
використання ним цієї посади в своїх корисливих цілях, зловживання службовим
становищем. Наказом НОМЕР_5 позивача із займаної посади звільнено згідно
поданої ним заяви та переведено на посаду заступника директора. Наказом
№НОМЕР_4 позивача звільнено з посади заступника директора на підставі п.1 ст.36
КЗпП України за згодою сторін.

10.01.2003р. рішенням зборів
учасників ТОВ фірми “Савана” позивача -ОСОБА_1 було виключено із складу
учасників товариства за самоусунення від роботи на фірмі та проведення
капітального ремонту, привласнення майна фірми, тобто за перешкоджання
досягненню цілей товариства та вирішено виплатити належну їй частку статутного
фонду в кінці фінансового року.

Відповідно до ст.64 Закону України
"Про господарські товариства" учасника товариства з обмеженою
відповідальністю, який систематично не виконує або неналежним чином виконує
обов'язки, або перешкоджає своїми діями досягненню цілей товариства, може бути
виключено з товариства на основі рішення, за яке проголосували учасники, що
володіють у сукупності більш як 50 відсотками загальної кількості голосів
учасників товариства. При цьому цей учасник (його представник) у голосуванні
участі не бере.

Згідно ст.11 названого Закону
учасники товариства зобов'язані:
додержуватися установчих документів товариства і виконувати рішення
загальних зборів та інших органів управління товариства;  виконувати свої зобов'язання перед товариством,
в тому числі і пов'язані з майновою участю, а також вносити вклади (оплачувати
акції) у розмірі, порядку та засобами, передбаченими установчими документами;
не розголошувати комерційну таємницю та конфіденційну інформацію про діяльність
товариства; нести інші обов'язки, якщо це передбачено цим Законом, іншим
законодавством України та установчими документами.

Відповідно до пункту 7
Засновницького договору учасники товариства зобов'язані: додержуватися
установчих документів товариства і виконувати рішення загальних зборів та інших
органів управління товариством; виконувати свої зобов'язання перед товариством,
в тому числі пов'язані з майновою участю, а також вносити вклади (оплачувати
акції) у розмірі, порядку та засобами, передбаченими установчими документами;
не розголошувати комерційну таємницю та конфіденційну інформацію про діяльність
товариства; нести інші обов'язки, якщо це передбачено Законом "Про
господарські товариства", іншим законодавством України та установчими
документами.

Разом з тим, матеріали справи не
містять доказів того, що позивач -ОСОБА_1 порушила покладені на неї згідно
Засновницького договору та Закону України "Про господарські
товариства" обов'язки, оскільки факт неналежного виконання ОСОБА_1
обов'язків директора товариства, навіть за умови висловлення їй недовіри та
звільнення з посади директора,  не являється
свідченням  невиконання нею обов'язків
учасника Товариства, а може прийматися до уваги лише при вирішенні питання щодо
встановлення факту порушення трудової дисципліни, неналежного виконання
позивачем трудових обов'язків спочатку директора товариства, а потім заступника
директора, а також  при вирішення питання
щодо відповідальності позивача, як директора, перед засновниками за результати
роботи товариства.

Проте, суди двох інстанцій
наведеного не врахували та дійшли передчасного висновку про правомірність
виключення позивача з товариства, врахувавши лише докази, які свідчать про
неналежне виконання позивачем обов'язків саме як директора товариства, а не
його учасника (засновника).

Враховуючи наведе, не можна визнати
й обґрунтованим висновок суддів щодо відсутності порушень відповідачами  майнових прав позивача при прийнятті рішення
від 30.01.2003р. (протокол НОМЕР_3). Заявлена позивачем вимога про визнання
вказаного рішення недійсним, фактично залишилася без розгляду судами двох
інстанцій.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що  судові акти у даній справі
підлягають скасуванню, як такі, що ухвалені за неповним з'ясуванням всіх
обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення даного спору по суті
заявлених вимог, а справа передачі господарському суду Рівненської області на
новий розгляд, оскільки 15.12.2006р. Верховною Радою України прийнято Закон
України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення
підсудності справ з питань приватизації та з корпоративних спорів” (набрав
чинності 29.12.2006р.), відповідно до якого господарським судам підвідомчі
справи у спорах,  що  виникають
з корпоративних відносин у спорах між господарським  товариством
та  його  учасником
(засновником, акціонером),  у  тому
числі  учасником,  який вибув,
а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських
товариств, що пов'язані  із створенням,  діяльністю,
управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових
спорів. Відповідно до ч.5 ст.16 ГПК України, з врахуванням змін згідно
названого Закону, справи   у  спорах
між  господарським  товариством
та  його учасником  (засновником, акціонером), у тому числі
учасником, який вибув,   а   також
між  учасниками  (засновниками,  акціонерами) господарського товариства, що
пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням    та
припиненням   діяльності   цього
товариства, розглядаються
господарським  судом за
місцезнаходженням господарського
товариства  згідно  з
Єдиним  державним  реєстром юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців.

Заявлене позивачем клопотання про
проведення судово-почеркознавчої експертизи колегія суддів відхиляє з огляду на
межі касаційної інстанції, визначені ст.1117 ГПК України, і
зазначає, що викладені у ньому доводи мають бути враховані судом першої
інстанції під час нового розгляду даної справи.

Окрім того, під час нового
розгляду, суду першої інстанції слід з'ясувати чи перебуває ТОВ фірма
"Савана" в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб
- підприємців, враховуючи наявну в матеріалах справи заяву товариства про
визнання його банкротом (а.с.172-173).

Керуючись ст.ст. 1115,
1117, 1119 -11111 Господарського
процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

1. Касаційну скаргу громадянки
ОСОБА_1 задовольнити.

2. Рішення  Рівненського районного суду від 24.11.2004р.
та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області
від 03.02.2005р. у справі №2-1392/04
скасувати.

3. Справу направити до
господарського суду Рівненської області на новий розгляд.

Головуючий, суддя
М.В.Кузьменко

Суддя
І.М.Васищак

Суддя
В.М.Палій