ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2007 р.
№ 39/18

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:
Ходаківська І.П.

судді
Данилова Т.Б., Савенко Г.В.

розглянувши  матеріали касаційної скарги

ДП “Донецька залізниця”

у справі

господарського суду Донецької області

на рішення

господарського суду Донецької області від 17.11.2006 року

за позовом

ДП “Донецька залізниця”

до

ТОВ “ЦЗФ” “Узлівська”

про

стягнення штрафу за невиконання плану перевезень у сумі 873,60 грн.

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2006 року, Державне підприємство „Донецька залізниця”, звернулось до господарського суду з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю “Центральна збагачувальна фабрика “Узлівська” про стягнення штрафу у сумі 873,60 грн. за невиконання  плану перевезення по залізницях призначення у травні 2006 р.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилався на договір №26005 від 29.11.2005р., план перевезень на травень 2006 року, декадні заявки, телеграми про зміну плану перевезень по залізницях призначення, облікову картку № 543, письмові відмови, довіреність, акт розбіжностей до облікової картки виконання плану перевезень, коментар до облікової картки, претензію № 56/Д від 16.06.2006 року.

Рішенням господарського суду Донецької області від 17.11.2006 року у задоволенні позовних вимог відмовлено з посиланням на підпункт "г" пункту 107 Статуту залізниць України, оскільки загальний план перевезень у тонах за травень 2006 року виконано та зекономлено 40 вагонів за рахунок ущільненого навантаження.

В апеляційному порядку справи не розглядалась.

У касаційній скарзі ДП “Донецька залізниця” посилається на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, пунктів 106 та 107 Статуту залізниць України та просить рішення господарського суду Донецької області від 17.11.2006 року скасувати, а позов задовольнити у повному обсязі.

У запереченні на касаційну скаргу відповідач ЦОФ "Узлівська" проти скарги заперечує, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю –доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи скарги, судова колегія вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Постановляючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що за травень 2006 року відповідачем із запланованих 1510 вагонів на перевезення 101000 тон вантажу фактично завантажено 1470 вагонів на перевезення 101037 тон вантажу, таким чином відповідачем шляхом ущільненого завантаження вагонів використано на 40 вагонів менше запланованої кількості з одночасним завантаженням в них на 37тн. вугілля більше від запланованої кількості.

Судом встановлено, що відповідно до змісту облікової картки №543 за травень 2006р., перевезення вантажу планувалось в тонах та вагонах. Оскільки за результатами місячного плану перевезення відповідачем був

перевиконаний план, господарський суд дійшов висновку, що відповідач з урахуванням вимог підпункту "г" пункту 107 Статуту залізниць України звільнений від сплати штрафу за невиконання плану по залізницях призначення.

Однак, такий висновок господарського суду Донецької області є винесеним без достатнього аналізу законодавства, зокрема, Статуту залізниць України.

Так, п. 5 ст. 307 Господарського кодексу України встановлює, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Пункт 105 Статуту залізниць України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 з наступними змінами, встановив, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Пункт 106 Статуту залізниць України встановлює відповідальність Залізниці та вантажовідправника у вигляді штрафу за незабезпечення  залізницею вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень та за невикористання вантажовідправником поданих вагонів і контейнерів чи відмову від вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, за незабезпечення завантаження маршруту , за надолуження невиконання плану попереднього місяця,  за невиконання плану перевезень по залізницях призначення.

Пункт 5 Статуту залізниць України встановлює, що на підставі цього Статуту Мінтранс затверджує Правила перевезення вантажів та інші нормативні документи. Нормативні документи, що визначають, зокрема, порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Наказом Міністерства транспорту України від 09.12.2002 № 873, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.12.2002 за № 1030/7318, затверджені Правила планування перевезень вантажів, які визначили порядок планування перевезень вантажів залізницями у всіх видах сполучень, а також обліку виконання планів; перевезення вантажів залізницями здійснюється на підставі договорів про організацію перевезень за місячними планами, за пред'явленням, за окремими замовленнями відправників ( вантажовласників або за їх дорученням –експедиторських організацій).

Пункт 2.2 Правил планування перевезень вантажів встановлює, що згідно з договором про організацію перевезень не пізніше 12 днів до початку наступного місяця відправник надає залізниці відправлення місячне замовлення на перевезення вантажів, оформлене на відповідних бланках. Замовлення оформляється окремо для кожної номенклатури вантажу для кожної  станції відправлення із зазначенням залізниць, станцій призначення та вантажоодержувачів.

Таким чином, планування перевезень вантажів по залізницях і станціях призначення є необхідною складовою  планування перевезення вантажів.

На підставі узгодженого залізницею місячного плану перевезень відправник за два дні до початку декади подає начальнику станції декадну заявку з розподілом подачі вагонів на кожний день.

Судом першої інстанції встановлено,  що в травні 2006 року відповідачем було заплановано до перевезення 101000 тон вугілля по станції Трудова Донецької залізниці у 1510 вагонах. Залізниця прийняла замовлення та затвердила план перевезення за № 543 на травень 2006 року.

У відповідності з пунктом 2.6 Правил планування відповідач подав заявку на першу декаду травня 2006 на виділення 487 вагонів на перевезення 32575 тон вантажу.

Фактично у першій декаді травня 2006 відповідач навантажив 556 вагонів на перевезення 38288 тон вантажу, що призвело до перевиконання плану перевезень за першу декаду на 5713 тон у 69 вагонах. Даний факт підтверджується підписами представників позивача та відповідача в обліковій картці № 543, по якій враховувалось виконання плану перевезення. Разом з тим, відповідачем не виконаний план перевезень по залізницях призначення, а саме на Одеську залізницю не завантажено 2 заплановані вагони, однак, штраф позивачем не нараховувався у зв'язку з економією відповідачем 16 вагонів.

Згідно декадної заявки на другу декаду травня 2006 відповідач замовив 487 вагонів на перевезення 32575 тон вантажу.

З облікової картки № 543 вбачається, що у другій декаді відповідач завантажив 464 вагона на перевезення 31891 тон вантажу, тобто невиконання плану перевезень склало 684 тони, однак, штраф за невиконання плану перевезень в тонах позивачем за другу декаду не нараховувався з огляду на перевиконання плану перевезень в тонах у першій декаді 2006 року.

Крім того, відповідачем у другій декаді травня 2006 року були внесені зміни у напрямках перевезення вантажів, про що свідчать подані телеграми та облікова картка № 543, тобто не був виконаний план перевезення по залізницям призначення, а саме: по Південній залізниці недовантаження склало 1 вагон, по Донецькій залізниці недовантажено 48 вагонів, по Одеській залізниці недовантажено 2  вагони, по Південно-Західній залізниці недовантажено 2 вагони. У зв'язку з невиконанням відповідачем у другій декаді травня 2006 плану перевезень  по залізницях призначення позивач  нарахував штраф в сумі 187,20 грн.

Декадною заявкою на третю декаду травня 2006 року відповідач замовив на перевезення 30821 тон вантажу у 490 вагонах.

Фактично у третій декаді відповідач завантажив 450 вагонів на перевезення 30858 тон вантажу, тобто відповідач використав  на 30 вагонів менше запланованої кількості вагонів шляхом їх ущільненого завантаження, що підтверджується даними облікової картки № 543. Однак, у третій декаді травня 2006 року відповідач також змінював план перевезення по залізницях призначення, внаслідок чого недовантаження по залізницях призначення склало  на Придніпровську залізницю 80 вагонів, на Південно-Західну залізницю – 4 вагони. За невиконання у третій декаді травня 2006 року плану перевезення по залізницях призначення позивач нарахував відповідачу штраф в сумі 686,40 грн.

За підсумками травня 2006 року із запланованих 1510 вагонів на перевезення 101000 тон вантажу відповідачем завантажено 1470 вагонів на перевезення 101037 тон вантажу, таким чином, відповідач шляхом ущільненого завантаження вагонів використав на 40 вагонів менше запланованої кількості, завантаживши в них на 37 тон вугілля більше від запланованої кількості.

Рішенням суду першої інстанції встановлено, що у зв'язку з невиконанням відповідачем у травні 2006 року плану перевезень по залізницях призначення позивач нарахував штраф в загальній сумі 873,60 грн. Виконання плану перевезення відображено в обліковій картці № 543 за травень 2006 року, яка з боку відповідача підписана з актом розбіжностей щодо підсумку нарахування штрафу.

Останній абзац пункту 106 Статуту залізниць України встановлює, що за невиконання плану перевезень по залізницях призначення вантажовідправник сплачує штраф за вагон (контейнер) у розмірі однієї добової ставки за користування вагоном (контейнером).

Штраф за невиконання плану перевезень по залізницях призначення є самостійним видом штрафу, який не залежить від виконання чи невиконання плану перевезень в тонах, однак , судом першої інстанції зроблено невірний висновок про те, що виконання плану перевезень у тонах та економія вагонів за рахунок ущільненого навантаження звільняють вантажовідправника від відповідальності за невиконання плану перевезень по залізницях призначення.

Підпункт “г” пункту 107 Статуту залізниць України звільняє вантажовідправника від відповідальності за невиконання плану перевезень у разі виконання плану в тонах вантажів, перевезення яких планується в тонах і вагонах, однак виконання плану в тонах і вагонах жодним чином не звільняє вантажовідправника від відповідальності за невиконання плану перевезень фактично завантажених вагонів по дорогах призначення.

При такому положенні, підстав для висновків щодо звільнення від стягнення з відповідача штрафу, у визначеному Статутом залізниць України порядку, не було, а тому, враховуючи, що судом дана неправильна правова оцінка обставин справи, які не потребують додаткового дослідження, судова колегія вважає можливим не передавати справу на новий судовий розгляд, а постановити рішення, яким позов задовольнити.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1118, 1119, 11110, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу  ДП “Донецька залізниця” задовольнити повністю .

Рішення господарського суду Донецької області від 17.11.2006 року скасувати і прийняти нове рішення.

Стягнути з ТОВ " ЦЗФ "Узлівська” на користь ДП "Донецька залізниця" 873,60 грн. штрафу за невиконання плану перевезень по залізницях призначення, 102 грн. державного мита, 118 грн. за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, 51 грн. державного мита з касаційної скарги.

Доручити господарському суду Донецької області видати наказ.

Головуючий                                                                                  Ходаківська І.П.

Судді                                                                                              Данилова Т.Б.

Савенко Г.В.