ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
м. Луганськ, вул. Коцюбинського, 2
____________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

06.02.2007 року                                                Справа № 2/442ад

Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого                                  Журавльової Л.І.

суддів                                        Бородіної Л.І.

Перлова Д.Ю.

При секретарі                            Шабадаш Д.С.

За участю представників

сторін:

від позивача:                         повноважний представник у судове

засідання не прибув;

від відповідача:                     Безуглов С.В., юрисконсульт, довіреність

№03/5-633 від 25.12.06;

розглянувши  матеріали

апеляційної скарги:          Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

на постанову

господарського суду               Луганської області

від           14.12.06

у справі           №2/442ад (суддя Седляр О.О.)

за позовом            Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до відповідача          Державного підприємства

„Луганськвугілля” в особі відокремленого

підрозділу „Шахта „Лутугінська”,

м.Луганськ

про                                          стягнення 229134 грн. 40 коп.

В С Т А Н О В И В:

Луганське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до господарського суду Луганської області з позовом до Державного підприємства „Луганськвугілля” в особі відокремленого підрозділу „Шахта” „Лутугінська” про стягнення з відповідача 229134 грн. 40 коп. несплачених штрафних санкцій за незайняті інвалідами робочі місця у 2003 році.

Господарський суд Луганської області постановою від 14.12.06 у справі №2/442ад (суддя Седляр О.О.) у задоволенні позовних вимог відмовив.

Постанова господарського суду Луганської області мотивована наступним.

З наявного в матеріалах справи звіту відповідача про зайнятість та працевлаштування інвалідів за формою №10-П1 (поштова-річна), затвердженою наказом Мінпраці України від 29.12.04 № 338,  за 2003 рік (а.с.12) вбачається, що середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу – 1733 особи, фонд оплати праці штатних                         працівників – 12960 тис. грн., на підприємстві відповідача у 2003 році працевлаштовано 29 інвалідів. За розрахунком позивача відповідач повинен був працевлаштувати у 2003 році 69 інвалідів та перерахувати штрафні санкції за нестворені робочі місця для працевлаштування інвалідів за 2003 рік у сумі  229134 грн. 40 коп.

Матеріали справи свідчать про не виконання відповідачем обов’язку, передбаченого нормами чинного законодавства щодо соціальної захищеності інвалідів в Україні, по забезпеченню певної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів. Відповідачем не вжито передбачені чинним законодавством заходи по забезпеченню працевлаштування інвалідів: у 2003 році підприємством не розроблялись заходи по створенню робочих місць для інвалідів, підприємство не інформувало центр зайнятості, місцевий орган соціального захисту населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення (пристосування) робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Статтею 250 Господарського кодексу України встановлено, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб’єкта господарювання  протягом 6-ти місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше, чим через один рік з дня порушення.

З матеріалів справи вбачається, що факт порушення підприємством нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів був виявлений позивачем 02.02.04 (надання звіту форми 10ПІ за 2003 рік), у той час, як позовна заява була подана позивачем 31.08.06.

З огляду на вищевикладене позивачем у справі недотримано строк для застосування штрафних санкцій та ненадані обґрунтовані причини порушення цих строків.

Луганське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів не погодилось з постановою господарського суду Луганської області  від 14.12.06 у справі №2/442ад, звернулось до Луганського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою від 09.01.07 №03-01/1, якою просить скасувати постанову господарського суду Луганської області і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача.

В обґрунтування апеляційних вимог заявник зазначає, що застосування судом ст. 250 ГК України є неправомірним. Штрафні санкції за нестворення робочих місць не є адміністративно-господарським штрафом. Статтею 241 ГК України зазначено, що адміністративно-господарський штраф - це грошова сума, що сплачується суб'єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності.

Відповідно статті 3 ГК України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Скаржник зазначає, що працевлаштування інвалідів відповідно до чинного законодавства не є діяльністю у сфері суспільного виробництва, яка спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Луганське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів вважає, що відповідачем  Державним підприємством „Луганськвугілля” в особі відокремленого підрозділу „Шахта „Лутугінська” не виконано норми Закону України „Про основи соціального захисту інвалідів в Україні” від 21.03.91, а саме: статтей 19, 20 і тому повинно нести відповідальність згідно чинного законодавства.

Державне підприємство „Луганськвугілля” в особі відокремленого підрозділу „Шахта „Лутугінська” запереченням на апеляційну скаргу №03/220 від 24.01.07, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення господарського суду залишити без змін.

Відповідач зазначає, що штрафні санкції, передбачені ст.20 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” відносяться до категорії адміністративно-господарських санкцій, тому відносини між позивачем та відповідачем по справі ґрунтуються на адміністративному підпорядкуванні, однієї сторони другій стороні.

Зміни до ст.20 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” від 21.03.91 №875-ХІІ внесені  Законом від 06.10.05 №2960 і набули чинності з першого січня 2006 року. Закон зворотної сили не має, тому на відносини 2003-2004 років поширюється дія ст. 250 Господарського кодексу України, який вступив в дію с першого січня 2004 року.

Статтею 250 господарського кодексу України встановлено, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб”єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше, чим через один рік з  дня порушення.

Факт порушення відповідачем працевлаштування інвалідів був виявлений позивачем 02.02.04 (надання звіту за 2003 рік), а позовна заява була подана до суду 31.08.06.

З огляду на викладене позивачем не дотримано строк  для стягнення адміністративно-господарських санкцій.

Розпорядженням голови Луганського апеляційного господарського суду від 11.01.07 у справі №2/442ад для розгляду апеляційної скарги Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову господарського суду Луганської області від 14.12.06 у справі №2/442ад призначено судову колегію у складі: Журавльової  Л.І. –судді –головуючого, суддів - Бородіної Л.І., Перлова Д.Ю.

Ухвалою  Луганського апеляційного господарського суду від 25.01.07 у справі №2/442ад  порушено апеляційне провадження за апеляційною скаргою, справа призначена до розгляду на 06.02.07.

Сторони у справі належним чином повідомлені про час, дату і місце розгляду  апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом при винесенні постанови норм матеріального та процесуального права, судова колегія Луганського апеляційного господарського суду   дійшла висновку, що апеляційна скарга Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишається без задоволення, а  постанова від 14.12.06 у справі  №2/442ад без змін з  наступних підстав.

Статтею 19 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” встановлено для підприємств (об'єднань), установ і організацій нормативи робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Згідно з ч. 1 ст. 18 цього Закону працевлаштування інвалідів здійснюється органами Міністерства праці України, Міністерства соціального захисту населення України, місцевими Радами народних депутатів, громадськими організаціями інвалідів (далі - органи працевлаштування інвалідів).

У відповідності з пунктом 1  Положення про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2002 року №1434, у складі Мінпраці діє Фонд соціального захисту інвалідів.

Пунктом 3 цього Положення передбачено, що одним з основних завдань Фонду є здійснення контролю за додержанням підприємствами, установами і організаціями всіх форм власності і господарювання нормативів робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Відповідно до підпункту 3 пункту 4 та підпункту 3 пункту 5 зазначеного Положення Фонду надано право здійснювати контроль за своєчасним перерахуванням підприємствами сум штрафних санкцій за недодержання ними нормативів робочих місць для працевлаштування інвалідів та проводити перевірки підприємств щодо додержання ними нормативів робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону підприємства, де кількість працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві за кожне робоче місце, яке не зайняте інвалідом.

Відповідно до частин другої та третьої статті 18 Закону підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертної комісії. Підприємства (об'єднання), установи і організації (незалежно від форм власності і господарювання), які використовують працю інвалідів, зобов'язані створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про охорону праці" підприємства, які використовують працю інвалідів, зобов'язані створювати для них умови праці з урахуванням рекомендацій медико-соціальної експертної комісії та індивідуальних програм реабілітації, вживати додаткові заходи безпеки праці, які відповідають специфічним особливостям цієї категорії працівників.

Пунктом 2 „Положення про робоче місце інваліда і порядок працевлаштування інвалідів”, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1995 року №314, регламентовано, що робочим місцем інваліда може бути як звичайне робоче місце, так і спеціалізоване робоче місце інваліда.

Пунктом 3 Положення вказано, що “робоче місце інваліда вважається створеним, якщо воно відповідає встановленим вимогам робочого місця для інвалідів відповідної нозології, атестоване спеціальною комісією підприємства за участю представників МСЕК, органів Держнаглядохоронпраці, громадських організацій інвалідів, і введено в дію шляхом працевлаштування на ньому інваліда”. У пункті 14 цього Положення визначено, що підприємства створюють для інвалідів умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації. А в пункті 32 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 1992 року №83, зазначено: “Медико-соціальні експертні комісії видають особам, визнаним інвалідами, довідки МСЕК та індивідуальні реабілітаційні програми і в триденний строк надсилають копії цих документів Управлінню праці та соціального захисту населення районної, районної в м. Києві та м. Севастополі державної адміністрації та відповідному відділу, управлінню міської, районної у місті ради, на території якого проживає інвалід. Копія програми надсилається також підприємству, установі, організації, яка зобов'язана надавати соціальну допомогу і здійснювати реабілітацію інваліда”.

Чинним законодавством встановлені вимоги до створення робочих місць для інвалідів, порядку їх працевлаштування, визначена відповідальність підприємств за недотримання цих вимог.

З наявного в матеріалах справи звіту відповідача про зайнятість та працевлаштування інвалідів за формою №10-П1 (поштова-річна),  за 2003 рік вбачається, що середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу – 1733 особи, фонд оплати праці штатних                         працівників – 12960 тис. грн., на підприємстві відповідача у 2003 році працевлаштовано 29 інвалідів (а.с.12).

За розрахунком позивача відповідач повинен був працевлаштувати у 2003 році 69 інвалідів та перерахувати штрафні санкції за нестворені робочі місця для працевлаштування інвалідів за 2003 рік у сумі  229134 грн. 40 коп.

Пункт 4 Порядку  сплати підприємствами (об’єднаннями),  установами і організаціями  штрафних санкцій до  відділення  Фонду соціального  захисту  інвалідів, акумуляції,  обліку та використання цих коштів,  затвердженого  постановою  Кабінету Міністрів України від 28.12.01 №1767 (далі - Порядок),  передбачає, що штрафні  санкції  сплачуються  підприємствами  самостійно не пізніше  15 квітня року, що настає  за звітним.

У разі несплати  штрафних  санкцій  в установлений термін відділення Фонду вживають заходів щодо їх стягнення у судовому порядку (пункт 11 Порядку).

Відповідач вищевказані  штрафні санкції не перерахував, у зв’язку     з чим позивач просить стягнути з відповідача суму несплачених            штрафних санкцій за порушення нормативу робочих місць для                            забезпечення працевлаштування інвалідів  у 2003 році у розмірі                        229134 грн. 40 коп.

Згідно з п.п. 5, 10-14 "Положення про робоче місце інвалідів і про порядок працевлаштування інвалідів", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.95 № 314, підприємства розробляють заходи по створенню робочих місць для інвалідів, вносять їх в колективний договір, інформують центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення (пристосування) робочих місць для працевлаштування інвалідів, а працевлаштування інвалідів здійснюється державною службою зайнятості, органами Мінсоцзахисту, місцевими радами народних депутатів, громадськими організаціями інвалідів з урахуванням побажань, стану здоров’я інвалідів, їхніх здібностей і професійних навичок відповідно до висновків МСЕК.

Згідно довідки Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів  від 30.08.06 №03-01/4012 (а.с.8) вбачається, що у 2003 році підприємство не інформувало фонд  про створення (пристосування) робочих місць для працевлаштування інвалідів та згідно довідки Фонду  від 30.08.06 №03-01/4014 відповідач  на  підприємстві атестацію робочих місць для працевлаштування інвалідів за участю працівників МСЕК відповідно до Постанови КМУ №314 від 03.05.1995 не проводив (а.с.7).

Діям зазначених органів по направленню та працевлаштуванню інвалідів мають передувати дії відповідача.

Матеріали справи свідчать про невиконання відповідачем обов’язку, передбаченого нормами чинного законодавства щодо соціальної захищеності інвалідів в Україні, по забезпеченню певної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Судом першої інстанції вірно вказано про невиконання відповідачем обов’язку, передбаченого нормами чинного законодавства щодо соціальної захищеності інвалідів в Україні по забезпеченню певної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів, правомірно зазначено про доведеність позивачем  виникнення зобов’язання відповідача по сплаті заявлених у позові  штрафних санкцій у сумі 229134 грн. 40 коп.

Статтею 250 Господарського кодексу України встановлено, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб’єкта господарювання  протягом 6-ти місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше, чим через один рік з дня порушення.

Вказаний строк для застосування до відповідача штрафних санкцій сплинув з урахуванням дати надання позивачу звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2003 рік.

З матеріалів справи вбачається, що факт порушення підприємством нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів був виявлений позивачем 02.02.04 (надання звіту форми 10ПІ за 2003 рік), а  позовна заява  подана позивачем 31.08.06.

Судом першої інстанції правомірно зазначено про неможливість віднесення відповідальності на відповідача за нестворення робочих місць для працевлаштування інвалідів за 2003 рік.

За таких обставин, господарський суд Луганської області  обгрунтовано  у задоволенні позовних вимог відмовив.

На підставі викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що доводи Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів  спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, рішення суду відповідає вимогам чинного законодавства і  скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, п. 1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч.1 ст. 205, ст.ст. 206, 254, п. 6 р. 7 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, Луганський апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В:

1. Апеляційну скаргу Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів  на постанову господарського суду Луганської області від 14.12.06  у справі №2/442ад залишити без задоволення.

2. Постанову господарського суду Луганської області від 14.12.06 у справі №2/442ад залишити без змін.

3.  Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку у місячний строк до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий                                                    Л.І. Журавльова

Суддя                                                             Л.І. Бородіна

Суддя                                                          Д.Ю.Перлов

Надруковано 5 примірників:

1-до справи

2-до наряду

3-позивачу

4-відповідачу

5-господарському суду