Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2007 р.                                                           Справа № АС-03/406-06

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя , судді  ,

при секретарі Парасочці Н.В.

за участю представників сторін:

позивача - Шебаніц Н. М. (дов. №06ю-6/79 від 16.01.207р.)

відповідача -  Петровського В.Н. (дов. б/н від 01.11.2006р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного

господарського   суду   апеляційну   скаргу   відповідача   (вх.№4510 Х/3-9)   на   постанову господарського суду Харківської області від 06 листопада 2006 року по справі № АС 03/406-06

за позовом Харківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр-Трейд», м. Харків

про стягнення 72 835,07 грн.

встановила:

Позивач, Харківське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом, в якому просив стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр-Трейд», штрафні санкції за незайняті робочі місця, призначені для працевлаштування інвалідів у 2005 р. в сумі 72 835,07 грн.

Постановою господарського суду Харківського області від 06 листопада 2006 року по справі № АС-03/406-06 (суддя Подобайло З.Я.) позов задоволено, стягнуто з ТОВ «Укр-Трейд»на користь Харківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів штрафні санкції у розмірі 69 725,32 грн. за нестворені робочі місця для працевлаштування інвалідів та пеню в розмірі 3 109,75 грн.

Відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр-Трейд», з постановою господарського суду першої інстанції  від 06 листопада 2006 року не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову, та прийняти нове рішення, яким залишити позовну вимогу позивача про стягнення штрафних санкцій без задоволення. В апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що оскаржувана постанова прийнята при неповному з’ясуванні обставин справи, та не відповідає фактичним обставинам. Свої вимоги відповідач обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови порушені норми Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», що регулюють питання про стягнення штрафних санкцій.

Позивач, Харківське обласне відділення Фонду України соціального захисту інвалідів, відзив на апеляційну скаргу відповідача не надав. Його повноважний представник у судовому засіданні проти апеляційної скарги відповідача заперечує, вважає постанову господарського суду Харківської області по даній справі законною та обґрунтованою, просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу відповідача - без задоволення. Позивач вважає, що судом повно та всебічно досліджені всі обставини справи, та всі необхідні докази.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи відповідача, заслухавши у судовому засіданні повноважних представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне:

задовольняючи позовні вимоги позивача, місцевий господарський суд посилався на те, що відповідач, відповідно до поданої державної звітності «Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів»(форма №10-ПІ поштова-річна) за 2005 р. повинен був створити у 2005 р. 19 робочих місць для працевлаштування інвалідів (відповідно до середньо облікової чисельності штатних працівників облікового складу 479 осіб), але фактично на підприємстві працювало 5 інвалідів, про що свідчить список інвалідів, який подається до звіту.

Матеріали справи свідчать, що спірні правовідносини регулюються Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»(зокрема ст.ст. 17, 18, 19, 20 в редакції Законів № 204/94 ВР від 14.10.94р., № 2606-ІП від 05.07.01р., № 910-IV  від 05.06.03р., № 1771-ІУ від 15.06.04р., № 2602-ІУ від 31.05.05р.), Положенням про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, затвердженого Постановою   КМУ   від   03.05.1995  р.   №   314,   Порядком   сплати   підприємствами (об'єднаннями), установами і організаціями штрафних санкцій до відділень Фонду соціального   захисту   інвалідів,   акумуляції,   обліку   та   використанню цих коштів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1767 від 28.12.2001р .та Положення   про   Фонд   України   соціальної   захищеності   інвалідів затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 92 від 18.07.1991 р.

Відповідно до ч.1 ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" №875-ХІІ від 21.03.1991 р. із змінами та доповненнями, для підприємств (об'єднань), установ і організацій незалежно від форми власності і господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 15 до 25 чоловік - у кількості одного робочого місця.

Згідно з ч. 1 статті 18 вищевказаного Закону, працевлаштування інвалідів здійснюється центральним органом виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органами місцевого самоврядування, громадськими організаціями інвалідів.

У відповідності   до   п.1    Положення   про   Фонд   соціального   захисту  інвалідів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2002 року № 1434, Фонд соціального захисту інвалідів діє у складі Мінпраці.

Відповідно до п. 10 «Положенням про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1995 р. №314, працевлаштування інвалідів здійснюється державною службою зайнятості, органами Мінсоцзахисту, місцевими Радами народних депутатів, громадськими організаціями інвалідів з урахуванням по бажанню, стану здоров'я інвалідів, їхніх здібностей і професійних навичок відповідно до висновків МСЕК.

Робоче місце інваліда вважається створеним, якщо воно відповідає встановленим вимогам робочого місця для інвалідів відповідної нозології, атестоване спеціальною   комісією   підприємства   за   участю   представників   МСЕК,    органів Держнагляд охорони праці, громадських організацій інвалідів і введено в дію шляхом працевлаштування на ньому інваліда (п.З). Підприємства розробляють заходи щодо створення робочих місць для інвалідів і включають їх до колективного договору (п.5).

Таким чином, створеним робочим місцем є те, яке введено в дію шляхом працевлаштування інваліда. Закон зобов'язує відповідача відповідно до 4-х відсоткового нормативу, створити робочі місця для праці інвалідів, зазначити їх у колективному договорі і інформувати центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів, а органи працевлаштування - підібрати робоче місце і працевлаштувати інваліда.

При цьому відповідно до п. п. 11, 12 Положення місцеві органи соціального захисту населення: виявляють інвалідів, які бажають працювати і спроможні реалізувати свої здібності та можливості на підставі індивідуальних програм реабілітації; щомісячно надсилають державній службі зайнятості списки інвалідів, які виявили бажання працювати, із зазначенням професій, спеціальностей; подають державній службі зайнятості заявки на професійне навчання інвалідів; ведуть інформаційний банк даних про інвалідів, які працюють і бажають працювати.

Державна служба зайнятості також веде облік інвалідів, які звернулися за допомогою у працевлаштуванні; веде облік робочих місць підприємств, на які можуть бути працевлаштовані інваліди; сприяє працевлаштуванню інвалідів, які звернулися з проханням, з урахуванням рекомендацій МСЕК; щоквартально подає місцевим органам соціального захисту населення інформацію про працевлаштування інвалідів.

Ст. 20 Закону передбачено, що підприємства (об'єднання), установи і організації, незалежно від форми власності і господарювання, де кількість працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим ч. 1 ст. 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду України соціального захисту інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві (в об'єднанні), в установі, організації за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом.

Аналіз наведених вище положень законодавства про соціальний захист інвалідів свідчить про те, що обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком підбирати, працевлаштовувати інвалідів на створені робочі місця. Такий обов'язок покладено на органи працевлаштування, перелічені в ч.1 ст.18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Крім того, слід зазначити, що неповідомлення органів працевлаштування інвалідів про кількість робочих місць не дає правових підстав для стягнення з відповідача штрафних санкцій.

В свою чергу на підприємство покладається обов'язок щорічно до 1 лютого року, що настає за звітним, подавати відділенням Фонду соціального захисту інвалідів відомості про середню річну заробітну плату на підприємстві, середньооблікову чисельність штатних працівників облікового складу та про кількість працюючих інвалідів; ( Абзац третій пункту 14 в редакції Постанови КМ N 19 ( 19-2002-п ) від 10.01.2002).

Отже, на думку колегії суддів, чинне законодавство не зобов'язує підприємства самостійно займатися працевлаштуванням інвалідів та з'ясовувати які саме інваліди потребують роботи, якої відповідної нозології. За таких обставин, покладати на підприємство відповідальність у вигляді штрафних санкцій за неналежне виконання своїх обов'язків спеціально уповноваженими органами є неправомірним і суперечить як загальним принципам права, так і ст. 19 Конституції України.

При дослідженні матеріалів справи судом встановлено, що Державною службою зайнятості, органами Мінсоцзахисту, місцевими Радами народних депутатів, громадськими   організаціями   інвалідів   на   підприємство   відповідача   інваліди   для працевлаштування   не   направлялися,  так  само  як  і   інваліди   безпосередньо  не зверталися для працевлаштування до відповідача. Крім того, відповідач, листами № 1612/01 від 16.12.2005 року, просив Харківське обласне відділення фонду соціального захисту інвалідів направити для працевлаштування інвалідів на ТОВ «Укр-Трейд»по спеціальностям, вказаних в листі.

19.09.2006 року Червонозаводський центр зайнятості повідомив, що ТОВ «Укр –Трейд»надавало форму звітності 3-ПН без вакансій для інвалідів, але зверталося до центру зайнятості з листом про працевлаштування інвалідів. Крім того, в листі зазначено, що відмов у працевлаштуванні інвалідів з боку цього підприємства не зафіксовано.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази направлення Харківським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів до ТОВ «Укр –Трейд»на працевлаштування інвалідів, чи відмови у працевлаштуванні з боку відповідача, більш того, як пояснив представник позивача у судовому засіданні, і до теперішнього часу позивачем інваліди до ТОВ «Укр –Трейд»на працевлаштування не направлялись.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що органи, зазначені в ст.18 Закону не займалися скоординованим аналізом наявних інвалідів, яким необхідні робочі місця з урахуванням відповідної нозології, у зв'язку з чим, покладати відповідальність на відповідача за відсутність створеного та належно атестованого робочого місця для працевлаштування інвалідів, на думку колегії суддів, не можливо, так як вина підприємства позивачем не доведена.

На думку колегії суддів, позивач не довів і не надав відповідних доказів на підтвердження наявності обов'язку по сплаті штрафних санкцій, оскільки колегією суддів апеляційної інстанції встановлена відсутність вини з боку відповідача за не створення робочих місць для інваліда на своєму підприємстві у 2005 році.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно зі ст. ст. 239, 241 ГК України штраф за нестворені робочі місця для працевлаштування інвалідів є адміністративно-господарською санкцією. Ст. 250 ГК України встановлено, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб‘єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше як через один рік з дня порушення цим суб‘єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.

Відповідно до п. 4 Порядку сплати підприємствами, об‘єднаннями, установами і організаціями штрафних санкцій до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, підприємства повинні самостійно сплачувати штрафні санкції за нестворені робочі місця для працевлаштування інвалідів до 15 квітня року, що слідує за звітним.

Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що постанова господарського суду Харківської області від 06 листопада 2006 року не відповідає нормам чинного законодавства та підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 195, 198, 202 п.4, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановила:

Апеляційну скаргу відповідача задовольнити.

Постанову господарського суду Харківської області від 06 листопада 2006 року по справі № АС 03/406-06 скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні

позовних вимог відмовити.

Головуючий суддя

cуддя

суддя