донецький апеляційний господарський суд
УХВАЛА

Іменем України

28.03.2007 р.                                                                                  справа №23/399а

Донецькій апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів

при секретареві судового засідання

за участю представників сторін:

від позивача:
Корольова Л.В., дов № Н-01/3100 від 11.12.06р.
Ніколаєв О.С., дов. №Н-01/4001 від 25.12.05р.      ,

від відповідача 1:
від відповідача 2:
Діденко М.Ю., дов № 3329/06 від 27.03.07р.
Степанова І.Б., дов. б/н від 27.03.07р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України м.Харцизьк

на постанову
господарського суду

Донецької області

від
24.01.2007 року

по справі
№23/399а

за позовом
Державного підприємства"Донецька залізниця" м.Донецьк

до
1. Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області 2.Управління Пенсійного фонду України м.Харцизьк

про
визнання незаконним та скасування рішеньУправління Пенсійного фондуукраїним.Харцизьк № 588 та № 589 від 18.10.06р. та рішення Головного Управління Пенсійного фонду України від 02.11.06р. № 11540/06 , як винесені безпідставно

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2006року Державне підприємство „Донецька залізниця” ( далі –ДП „Донецька залізниця”) звернулось до  господарського суду  Донецької області  з адміністративним позов  про визнання незаконними та скасування рішень Управління Пенсійного фонду України м. Харцизьк №588 та №589 від 18.10.2006року  ( далі –УПФУ) та рішення Головного Управління Пенсійного фонду України від 02.11.2006року №11540/06, як винесені безпідставно.

В обґрунтування вимоги позивач послався на те, що безоплатно надана послуга по перевезенню в даному випадку є гарантією соціального захисту робітників  залізничного транспорту і встановлена Законом України „Про залізничний  транспорт” №273/96-ВР від 04.07.1996року і не пов’язана з виконанням робітником даної йому роботи по трудовому договору, а є однією із пільг, на застосування до Підприємства штрафних санкцій в сумі 184494грн.33коп., фінансових санкцій в сумі  2079326грн.67коп. та на норми  Закону України “Про оплату праці” №108/95-ВР від 24.03.1995р., Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»від  22.05.2003р. №889-ІУ ( далі –Закон України №889-ІУ від 22.05.03р.),  Інструкцію зі статистики заробітної плати, затвердженої Держкомстатом України від 13.01.04р. №5. ( далі –Інструкція №5)

Постановою господарського суду Донецької області від 24.01.07року по справі №23/399а, ухваленою суддею Забарющим М.І.,  позовні вимоги задоволено частково. Визнано незаконними та скасовано рішення №588 про застосування фінансових санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду України або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків від 18.10.2006р. та №589 про застосування фінансових санкцій за приховування (заниження) страхувальником сум заробітної плати ( виплат, доходу), на які нараховуються страхові внески від 18.10.2006р. винесені Управлінням Пенсійного фонду України в м. Харцизьку м. Харцизьк.  У решті вимог позивачу у позові відмовлено.

Вищевказане рішення господарського суду мотивується тим, що безоплатний проїзд працівників позивача та членів їх сімей ( утриманці) не можна віднести до витрат на оплату праці.

УПФУ не погоджуючись з ухваленим судовим актом від  24.01.2007року у справі №23/399а, звернулося з апеляційною скаргою, в якій ставиться питання про скасування зазначеного судового акту з мотивів порушення господарським судом попередньої інстанції  норм  матеріального та процесуального права та прийняття нового рішення, яким  відмовити позивачу у задоволені його позовних вимог.

ДП „Донецька залізниця” надала відзив №6/70 від 06.03.07р., у якому  проти доводів викладених в апеляційній скарзі заперечує, вважає постанову  господарського суду такою, що відповідає нормам чинного законодавства, просить судовий акт суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу –без задоволення.

Головне Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у відзиві на апеляційну скаргу №2453/06 від 05.03.07р. доводи викладені апелянтом  підтримує, вважає рішенням таким, що підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог. Погоджується з висновком суду попередньої інстанції в  частині щодо відмови позивачу в вимогах про визнання незаконним рішення Головного Управління №11540/06  та скасування.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, судова колегія встановила наступне.

УПФУ м.Харцизьк було проведено планову перевірку ДП „Донецька залізниця” стосовно правильності обчислювання, повноти нарахування, своєчасності сплати внесків на  загальнообов’язкове державне пенсійне страхування за період з 01.10.2003р. по 31.07.2006р.

За результатами планової перевірки правильності обчислення, повноти нарахування, своєчасності сплати внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування та формування індивідуальних відомостей застрахованих осіб страхувальником станцією Іловайськ Донецької залізниці складено акт №254 від 13.10.2006року, яким встановлено порушення   ст.ст.19, 20 Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” №1058-ІУ від  09.07.03р. в частині формування сум страхових внесків.

На підставі вищевказаного акту прийнято рішення №588 про застосування фінансових санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду України або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків від 18.10.2006р., яким до позивача були застосовані фінансові санкції на суму 184 494,33грн.  та рішення №589 про застосування фінансових санкцій за приховування (заниження) страхувальником сум заробітної плати (виплат, доходу), на які нараховуються страхові внески від 18.10.2006р., яким до позивача були застосовані фінансові санкції на суму 2 079 326,67грн.

Позивач не погодився з висновками акту № 254 від 13.10.2006р. та рішеннями № 588 та №589, і подав скаргу до Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, яке своїм рішенням № 11540/06 від 02.11.2006р. про результати розгляду скарги у задоволені  скарги позивачу  відмовило, скаргу -  залишило без задоволення.

З постанови господарського суду Донецької області від  24.01.07р. у справі №23/399а , що є предметом перегляду судом апеляційної інстанції, вбачається, що суд попередньої інстанції дійшов певних висновків щодо порушеного права і осіб, яких воно торкається, дав оцінку  наданим доказам.

Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку  про відсутність  підстав для  задоволення апеляційної скарги з  наступного.

У відповідності до ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України,  суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об’єктивному дослідженні.

Як встановлено судовим рішенням, за актом  перевірки від 13.10.2006р., контролюючим органом прийнято оспорювані  рішення, якими позивачу  за порушення законодавства, а саме: за не своєчасне обчислення та не сплату до Пенсійного фонду страхових внесків  на суму вартості безоплатно наданих  робітникам позивача проїзних квитків на залізничний транспорт, які як гарантійні виплати повинні включатись до Фонду додаткової заробітної плати, застосовані фінансові санкції на суму 184494грн.33коп. та  за приховування ( заниження) страхувальником сум заробітної плати ( виплат, доходу), на які нараховуються страхові внески, застосовані фінансові санкції на суму 2079326грн.67коп.

Про те, з таким висновком  відповідача  господарський суд підставно не погодився з огляду на фактичні обставини та  аналіз норм чинного законодавства.

Законодавство про     залізничний     транспорт    загального користування    складається  із   Закону  України  "Про  транспорт" , Законом України «Про залізничний транспорт»від 04.07.96р. №273/96-ВР,  Статуту  залізниць України,  який затверджується  Кабінетом  Міністрів  України,  та   інших   актів законодавства України.     Нормативні документи,   що   визначають   порядок   і   умови перевезень,    користування   засобами   залізничного   транспорту загального   користування,   безпеки    руху,    охорони    праці, забезпечення  громадського  порядку,  перетину  залізничних  колій іншими  видами  транспорту  і  комунікаціями,  пожежної   безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті  України,  є обов'язковими для всіх юридичних  і  фізичних  осіб  на  території України.

Трудові відносини    працівників    залізничного   транспорту загального користування регулюються на  підставі  Кодексу  законів про   працю   України,  Положення  "Про  дисципліну працівників залізничного транспорту України" ,  іншими актами законодавства України про працю.

Так, згідно ч.2 ст.12 Закону України “Про власність” громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Приймаючи участь у суспільному виробництві, громадянин укладає трудовий договір. Відповідно до ст.21 Кодексу законів про працю України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов’язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов’язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно ст.94 Кодексу законів про працю України заробітна плата –це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або  уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно зі ст..9-1 Кодексу законів про працю України, Законом України «Про залізничний транспорт»від 04.07.96р. №273/96-ВР передбачені  права та соціальні гарантії працівників, тобто працівників залізничного транспорту, зокрема право на  безоплатне користування залізничним транспортом працівниками залізничного транспорту загального користування та членів їх сімей. Колективний договір Донецької залізниці передбачає надання своїм працівникам та пенсіонерам квитків відповідної форми для проїзду.

З аналізу наведених законів та документів судова колегія дійшла  висновку про те, що на відміну від виплат які входять в структуру заробітної плати, вказана соціальна гарантія надається особі внаслідок перебування її в трудових відносинах з Госпрозрахунковою службою перевезень Донецької залізничної дороги, оскільки Законом України “Про колективні договори і угоди” визначено сторони колективного договору. Згідно ч.1 ст.3 вищезазначеного  Закону колективний договір укладається між власником або уповноваженим ним органом з однієї сторони і однією або кількома профспілковими  чи іншими  уповноваженими на представництво трудовим колективом органами,  а у разі відсутності таких органів –представниками трудящих, обраними і уповноваженими трудовим колективом. Таким чином, сторонами за колективним договором є: з однієї сторони–власник підприємства або уповноважений ним орган, з іншої сторони –профспілковий комітет чи інший уповноважений на представництво трудовим колективом орган чи представник трудящих обраний та уповноважений трудовим колективом. Отже, працівники залізниці  та його пенсіонери персоніфіковано сторонами за колективним договором не є. Як вже було зазначено, підставою для набуття права на заробітну плату є трудовий договір, укладений між громадянином та власником або уповноваженим ним органом, а колективний договір  не є підставою для набрання вправа власності на кошти та майно, то твердження відповідача щодо безоплатної передачі позивачем квитків працівникам та членам їх сімей як заробітної плати є помилковим.

Частиною 1 ст. 19  Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” №1058-ІУ від  09.07.03р.  встановлено, що для роботодавців страхові внески до солідарної системи нараховуються на суми фактичних витрат на оплату праці  (грошового забезпечення) працівників, що включають витрати на виплату основної і додаткової заробітної плати та інших  заохочувальних та компенсаційних виплат, які визначаються згідно з нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України “Про оплату праці” .

Статтею 2 Закону України “Про оплату праці”  визначено, що:

- основна заробітна плата це –винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці, вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців;

- додаткова заробітна плата це –винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці; вона  включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством та премії, пов’язані з виконанням виробничих завдань і функцій;

- до інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагороди за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які проводяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Оскільки позивач передав у власність працівників та членів їх сімей проїзні квитки без  компенсації їх вартості, то він  здійснив операції з продажу квитків, яка не може бути базою  для нарахування страхових внесків відповідно  до Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” №1058-ІУ від  09.07.03р.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про реалізацію ч.2 та ч.3 ст.16 Закону України «Про залізничний транспорт»№160 від  21.02.01р. зазначено, що наведені витрати не повинні включатись до складу валових витрат підприємства, тобто, на соціальні пільги не повинні  нараховуватись страхові внески.

Враховуючи, що відповідачем дані операції безпідставно взято за базу для обрахування страхового внеску, оскаржуваними позивачем рішеннями були неправомірно донараховані страхові внески та застосовані штрафні санкції. За таких обставин господарський суд дійшов обґрунтованого висновку щодо задоволення позовної вимоги в цій частині.

З огляду на викладене, доводи скаржника про те, що витрати на проїзд залізничним транспортом належать до додаткової заробітної плати і є базою обрахування страховим внеском є помилковим.

Доводи позивача,  викладені в позовній заяві, стосовно необхідності застосування  норм Інструкції №5 правомірно не взяті господарським судом до уваги, так як Преамбула Інструкції зазначає, що ця інструкція розроблена відповідно до Законів “Про державну статистику”, “ Про оплату праці” з урахуванням міжнародних рекомендацій у системі статистики оплати праці й стандартів національних рахунків (СНР 93). Ця інструкція вступила в силу після набрання чинності Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” №1058-ІУ від  09.07.03р. і тому приймалась також і з врахуванням норм цього Закону. Абзацом 2 підпункту 1.1 п.1 Інструкції №5 передбачено, що Інструкція не застосовується для визначення складових фонду оплати праці як бази (об’єкта) для нарахування внесків до фондів загальнообов’язкового державного соціального страхування.

В іншій частині постанова господарського суду Донецької області від 24.01.2007року у справі №23/339а не оскаржувалась.

Суд апеляційної інстанції  встановив і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржений судовий акт постановлений з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому акті господарського суду Донецької області, не спростовуються, підстави для скасування ухваленої по справі постанови відсутні.

У зв’язку з вказаними обставинами  судова колегія Донецького апеляційного господарського суду вважає, що при прийнятті рішення господарським судом було враховано вимоги чинного законодавства, матеріали справи та представлені сторонами докази, і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.160, 167, 195, 198, 200, 205, 254, п.6,п.7 розділу УІІ Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія  Донецького апеляційного господарського суду,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України м.Харцизьк, Донецької області  на постанову  господарського  суду   Донецької області  від 24.01.2007року у справі №23/399а  залишити без задоволення.

Постанову господарського суду Донецької області від 24.01.2007року у справі №23/399а  залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом одного місяця з дня складення ухвали в повному обсязі.

Текст ухвали в повному обсязі  складений та підписаний 02.04.2007року.

Головуючий:

Судді:

Надруковано:  6 примір.

1 –позивачу

2 –відповідачам

1 –до справи

1 –ДАГС

1- ГСДО