ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
м. Луганськ, вул. Коцюбинського, 2
___________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

10.04.2007  року                                                                                      Справа № 16/15

Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Журавльової Л.І.

суддів                                        Бородіної Л.І.

Перлова Д.Ю.

За участю секретаря

судового засідання:                Михайличенко Д.В.

та

представників сторін:

від позивача:                          Голоп’ята О.В., довіреність №20 від

25.01.06;

від відповідача:                      Магденко Т.П., довіреність №1-1/46 від

12.01.07;

розглянувши

апеляційну скаргу                    Товариства з обмеженою

відповідальністю „Торгово-експортна

компанія”,  м.Луганськ

на рішення

господарського суду                    Луганської області

від                                                  05.03.07

у справі                                        №16/15 (суддя Шеліхіна Р.М.)

за позовом                                        Товариства з обмеженою відповідальністю „Торгово-експортна компанія”, м.Луганськ

до відповідача                              Державного підприємства

„Донбасантрацит”, м.Красний Луч

Луганської області

про                                                  стягнення 107090 грн. 55 коп.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Торгово-експортна компанія”  звернулось до господарського суду Луганської області з позовом до Державного підприємства „Донбасантрацит” про стягнення боргу у сумі 69142 грн. 01 коп. відповідно до договору поставки продукції від 08.10.02 №193, 3% річних у сумі 8217 грн. 48 коп., 29731 грн. 06 коп. інфляційних нарахувань.

Рішенням господарського суду Луганської області від 05 березня 2007 року у справі №16/15 (суддя Шеліхіна Р.М.)  у задоволенні позову відмовлено. Судові витрати покладено на  позивача.

Рішення господарського суду Луганської області мотивовано тим, що належні докази здійснених продавцем (позивачем) господарських операцій по продажу відповідачу продукції за договором поставки продукції від 08.10.02 №193 на суму 102237 грн. 59 коп. в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” поставка (продаж)  продукції повинна бути підтверджена видатковими накладними або накладними, які повинні містити обов’язкові реквізити, вказані в законі.

Накладні та довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей, акти звіряння взаємних розрахунків, які додав позивач до матеріалів справи, господарським судом оцінені як неналежні докази продажу товару відповідачу за вказаним договором і вчиненням ним дій по визнанню боргу у сумі 69142 грн. 01 коп.

Дані накладні містять посилання на інший договір,  в актах звіряння  відсутній перелік господарських операцій, за підсумком яких утворився борг,  заявлений до стягнення.

Господарським судом вказано, що доводи позивача про підписання відповідачем актів звіряння взаємних розрахунків, як про вчинення відповідачем дій по визнанню боргу, не відповідають дійсним правовідносинам  сторін за вказаним договором і не можуть бути визнані судом як визнання відповідачем боргу на суму 69142 грн. 01 коп.

Не  погодившись з рішенням господарського суду Луганської області Товариство з обмеженою відповідальністю „Торгово-експортна компанія” звернулось до суду з апеляційною скаргою  від 21.03.07 №68, якою просить скасувати рішення господарського суду від 05.03.07 у справі №16/15, постановити нове, яким задовольнити позов Товариства з обмеженою відповідальністю „Торгово-експортна компанія” до Державного підприємства „Донбасантрацит”.

В обґрунтування апеляційних вимог заявник зазначає, що рішення господарського суду є незаконним та необгрунтованим.

Заявник вважає, що висновок суду  про неможливість встановити за яким саме договором  складено акти не відповідає обставинам справи.   Також не відповідає обставинам справи висновок суду про те, що підписання відповідачем актів звірення взаємних розрахунків не є виконанням дій, які направлені на визнання боргу.

Актом звірення, листом від 03.11.06 та відзивом від 24.01.07 №1/94 підтверджується заборгованість відповідача за договором від 08.10.02 №193 в сумі 69142 грн. 01 коп.

Відповідач відзивом на апеляційну скаргу №1/396 від 10.04.07  просить рішення господарського суду від 05.03.07 у справі №16/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу ТОВ „Торгово-експортна компанія” залишити без задоволення та зазначає, що позивач не довів суду на підставі первинних бухгалтерських документів фактів здійснення господарських операцій на суму заборгованості, що міститься у актах звірення, чим порушено ст.ст.33, 34  Господарського процесуального кодексу України.

Розпорядженням голови Луганського апеляційного господарського суду  від 26.03.07 у справі №16/15 для розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю „Торгово-експортна компанія” на рішення господарського суду Луганської області від 05.03.07 у справі №16/15 призначено судову колегію у складі: Журавльової Л.І. –судді –головуючого, суддів –Бородіної Л.І., Перлова Д.Ю.

Згідно ст.99 Господарського процесуального кодексу України    апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України в процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, судова колегія  дійшла висновку,  що апеляційну скаргу  Товариства з обмеженою відповідальністю „Торгово-експортна компанія” слід залишити без задоволення, рішення господарського суду Луганської області від 05.03.07 у справі №16/15 слід залишити без змін з  наступних підстав.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Товариством з обмеженою відповідальністю „Торгово-експортна компанія”  та Державним підприємством „Донбасантрацит”  укладено договір  від 08.10.02 №193 на поставку продукції, за яким продавець (позивач) зобов”язався поставити покупцю (відповідачу) товар –в асортименті, у кількості, в строки та по ціні, обумовленими у специфікаціях, а покупець   зобов”язався прийняти товар і сплатити за нього грошову суму протягом 30 календарних днів з дня отримання продукції.

Пунктами 2.2, 2.6 договору від 08.10.02 №193 сторонами передбачено, що акт звірення взаємних розрахунків складається кожного місяця за результатами поставки товару, а оплата товару здійснюється за кожну                партію товару, оформлену відповідними документами, що позивачем не підтверджено.

Господарським судом Луганської області  вірно зазначено, що належні докази здійснених позивачем господарських операцій по продажу відповідачу продукції за договором поставки продукції від 08.10.02 №193 в матеріалах справи відсутні.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна за змістом норма міститься у п.1 ст.193 Господарського кодексу України.

З посиланням на Закон України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” господарським судом Луганської області вірно вказано, що поставка (продаж)  продукції повинна бути підтверджена видатковими накладними або накладними, які повинні містити обов’язкові реквізити, вказані в законі.

Як свідчать матеріали справи, в актах звірення від 11.10.02, 31.10.02, 19.06.03, 31.08.05 та 22.11.05 відсутнє посилання на договір згідно якого проведено звірення розрахунків, а видаткові  накладні  №РН-0377 від 07.10.02, №РН-0385 від 10.10.02, №РН-0389 від 11.10.02, №РН-0408 від               22.10.02, №РН-0407 від 23.10.02, №РН-0411 від 24.10.02, №РН-0406 від 24.10.02, №РН-0420 від 29.10.02, №РН-0426 від 30.10.02, №РН-0422 від 30.10.02  містять посилання на інший договір.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами укладено угоди про припинення зобов”язань заліком однорідних вимог за договорами №193 від 08.10.02 та №194 від 08.10.02.

Господарським судом вірно зазначено, що доводи позивача про підписання відповідачем актів звіряння взаємних розрахунків як про вчинення відповідачем дій по визнанню  боргу не відповідають дійсним правовідносинам сторін за вказаним договором і не можуть бути визнані судом як  визнання відповідачем боргу на суму  69142 грн. 01 коп. за договором №193,  оскільки сторони мали відносини не тільки за договором №193.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не доведено наявність боргу в сумі 69142 грн. 01 коп. за договором від 08.10.02 №193.

За таких обставин, господарським судом  Луганської області вірно у задоволенні позовних вимог відмовлено.

На підставі викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що доводи заявника апеляційної скарги   спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, рішення господарського суду відповідає чинному законодавству і скасуванню не підлягає.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України   витрати по сплаті державного мита за подання апеляційної скарги відносяться на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 43, 49, 99, 101, п.1 ст.103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, Луганський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу  Товариства з обмеженою відповідальністю „Торгово-експортна компанія” на  рішення  господарського   суду   Луганської   області   від  05.03.07  у справі №16/15  залишити без задоволення.

2.          Рішення господарського суду Луганської області від 05.03.07  у справі  №16/15 залишити без змін.

Відповідно ч. 3, ч. 5 ст. 105 Господарського процесуального кодексу України постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя                                                  Л.І.Журавльова

Суддя                                                                      Л.І.Бородіна

Суддя                                                                      Д.Ю.Перлов

Надруковано 5 примірників:

1-до справи

2-до наряду

3-позивачу

4-відповідачу

5-господарському суду Луганської області

Внесено 16.04.07