ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  РІВНЕНСЬКОЇ  ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

"20" квітня 2007 р.                                                                Справа №  17/76

Господарський суд Рівненської області у складі судді Петухова  М.Г. у відкритому судовому засіданні у м.Рівне, розглянувши справу

за позовом           Товариства з обмеженою відповідальністю «Свиспан Лімітед»

до відповідача Костопільської  міжрайоної  державної податкової інспекції

про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень

за участю представників сторін:

від позивача:  Євгенюк О.Е., Романишина Л.Й.;

від відповідача : Красовський А.С., Ткачук О.О.

секретар судового засідання : Опанасюк Т.І.

Статті  27, 29, 49, 51, 127 Кодексу адміністративного судочинства  України  роз’яснені.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в господарський суд з позовом про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень ДПІ у Костопільському районі № /0 від 27.11.2006р., № /1 від 21.12.2006р., № /2 від 06.03.2007р.(в рішенні помилково вказано 2006р.), згідно яких позивачу визначено податкове зобов’язання по податку на додану вартість в розмірі 96315 грн. основного платежу. Свої вимоги обгрунтовує тим, що відповідачем неправомірно виключено з складу податкового кредиту суму податку на додану вартість, що підтверджена податковими накладними виданими ПП «Альтера-Сервіс»м.Рівне в липні та серпні 2006р. на підтвердження реалізації тріски шпона, оскільки ПП «Альтера-Сервіс»належним чином зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності у м.Рівне, ДПІ у м.Рівне зареєструвала ПП «Альтера-Сервіс», як платника ПДВ.  Державна реєстрація та реєстрація ПП «Альтера-Сервіс», як платника ПДВ на момент розгляду спору не скасовані.  Позивач вважає, що податкові накладні виписані ПП «Альтера-Сервіс», відповідають вимогам визначеним в Законі України «Про податок на додану вартість»а тому безпідставно не приймаються відповідачем.   Посилаючись на ст.ст. 1-3, 9 Закону України "Про систему оподаткування", п.1.3 ст. 1 Закону Закону України «Про податок на додану вартість», ст. 19 Конституції України  позивач зазначає, що відповідачем неправомірно покладено відповідальність за сплату податку ПП «Альтера-Сервіс», як платника ПДВ  на ТзОВ «Свиспан Лімітед»

Відповідач у відзиві на позов та у судовому засіданні зазначив, що позовні вимоги не визнає, оскільки вважає, що ТзОВ «Свиспан Лімітед»в порушення п. 1.8 ст. 1, п.п.7.4.1 п.7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»віднесено до складу податкового кредиту декларацій з ПДВ за липень 2006р. –31153 грн. та серпень 2006р. –65162 грн. за податковими накладними виписаними ПП «Альтера-Сервіс», оскільки підтвердження того, що дані суми були надмірно сплачені ТзОВ «Свиспан Лімітед» не має. На підтвердження цього висновку відповідач посилається на те, що за повідомленням ДПІ у м.Рівне, місцезнаходження ПП «Альтера-Сервіс» не встановлене і підтвердити сплату останнім ПДВ до бюджету немає можливості, тому у ТзОВ «Свиспан Лімітед»відсутнє право на бюджетне відшкодування. Просить в позові відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд  прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що ДПІ у Костопільському районі з 23.10.2006р. по 10.11.2006р.  проведено позапланову перевірку позивача з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування ПДВ за липень, серпень 2006р. за результатами якої складено акт № 55/23-32358806 від 17.11.2006р.,  на підставі даного акту прийняте податкове повідомлення-рішення ДПІ у Костопільському районі № /0 від 27.11.2006р., згідно якого позивачу визначено податкове зобов’язання по податку на додану вартість в розмірі 96315 грн. основного платежу, та зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість у розмірі 96315 грн..

Позивач у порядку адміністративного оскарження подав до ДПІ у Костопільському районі первинну скаргу з вих. № 1408/1-13 про перегляд спірного податкового повідомлення-рішення №/0. Рішенням першого заступника начальника ДПІ у Костопільському районі І.Є.Котенко від 21.12.2006 р. з вих. №08329/13-028 податкове повідомлення-рішення №/0 від 17 листопада 2006р. залишено без змін, а скаргу ТзОВ «Свиспан Лімітед»- без задоволення. При цьому ДПІ у Костопільському районі складено і надіслано на адресу скаржника разом із рішення про результати розгляду первинної скарги податкове повідомлення-рішення № /1 від 21.12.2006р. на ту саму суму зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 96315 грн..

Позивач 29.12.2006 року у порядку адміністративного оскарження подав до Державної податкової адміністрації у Рівненській області повторну скаргу про перегляд спірного податкового повідомлення-рішення №/0 від 17.11.2006 (№/1 від 21.12.2006 р.). Рішенням   заступника голови ДПА у Рівненській області М.М.Ковтуцької від 02.03.2007 р. з вих. №3558/25-16/4, податкове повідомлення-рішення  №/0   від 17.11.2006р. (№ від 21.12.2006 р.) про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в сумі  96315 грн. залишено без змін, а скаргу ТзОВ «Свиспан Лімітед»- без задоволення. При цьому ДШ у Костопільському районі складено і надіслано на адресу скаржника за результатам-розгляду  повторної  скарги  податкове  повідомлення-рішення   № /2 від 06.03.2007р.(в рішенні помилково вказано 2006р.) на ту  саму суму зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 96315 грн.. В той же час податкові повідомлення-рішення № /0 від 27.11.2006р.№ /1 від 21.12.2006р. податковим органом не відкликані та не скасовані.

У висновку акта перевірки, на підставі якого прийнято спірні податкові повідомлення-рішення №/0, №/1, №/2 вказано на порушення ТзОВ «Свиспан Лімітед»пункту 1.8. статті 1 підпункту 7.4.1. пункту 7.4. статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість»№1268/97 від 03.04.1997 року (із змінами та доповненнями) шляхом завищення суми бюджетного відшкодування за серпень місяць 2006 року на сум) 96315 грн..

Даний висновок зроблено на основі обставин встановлених під час перевірки та викладених на стор. 28, 42 акту перевірки № 55/23-32358806 від 17.11.2006р. де зазначено, що в ході перевірки 24.10.2006р. за № 6364/23-033 було надіслано запит до ДПІ у м.Рівне щодо проведення зустрічної перевірки ПП «Альтера-Сервіс»з питань правовідносин з                                                     ТзОВ «Свиспан Лімітед». 15.11.2006р. було отримано відповідь за якою зустрічну перевірку провести немає можливості, оскільки місцезнаходження ПП «Альтера-Сервіс»не встановлено. Матеріали передано до Рівненського ВПМ УПМ ДПА в Рівненській області для розшуку ПП «Альтера-Сервіс». В порушення п. 1.8 ст. 1, п.п.7.4.1 п.7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»товариством віднесено до складу податкового кредиту декларацій з ПДВ за липень 2006р. –31153 грн. та серпень 2006р. –65162 грн. за податковими накладними виписаними ПП «Альтера-Сервіс». Підтвердження того, що дані суми були надмірно сплачені ТзОВ «Свиспан Лімітед» не має.

Висновок податкового органу є хибним і суперечить чинному законодавству та матеріалам справи.

Пунктом 1.8 ст. 1 Закону про бюджетне відшкодування ПДВ визначається, як - сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом. Зазначений пункт дає загальне розуміння поняття «бюджетне відшкодування»і є відсильною нормою, оскільки безпосередньо не встановлює порядку визначення суми бюджетного відшкодування, а відсилає до інших норм вказаного Закону про ПДВ.

Іншою такою нормою Закону про ПДВ є пп.7.7.1 ст. 7, який передбачає, що суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду. На підставі пп.7.7.2 ст. 7 Закону про ПДВ  якщо    у   наступному   податковому   періоді   сума, розрахована згідне підпунктом 7.7.1  цього пункту,    має    від'ємне значення, то бюджетному відшкодуванн підлягає   частина   такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплачені отримувачем   товарів   (послуг)   у попередньому податковому періоді постачальникам таки товарів (послуг).

Таким чином, сума бюджетного відшкодування напряму залежить від правильносі визначення суми податковий зобов'язань та податкового кредиту, а не навпаки.

Згідно з п.1.7 ст.   1  Закону України «Про податок на додану вартість»№1268/97 від 03.04.1997 року (із змінами та доповненнями) (далі - Закон про ПДВ) податковим кредитом є сума, на яку платник податків має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначено згідно з цим Законом.

Підпунктом 7.4.1. пункту 7.4. статті 7 Закону про ПДВ (чинної редакції) визначено, що податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового  кредиту виникає  незалежно від  того,  чи  такі товари (послуги) почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межа господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду,

Згідно пп.7.4.5. п. 7.4. ст. 7 Закону про ПДВ не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів  (послуг), які не підтверджені податковими накладними чи митними  деклараціями.

Відповідно до пп.7.5.1. п. 7.5. ст.7 Закону про ПДВ датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій:

- або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку і оплати товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунка (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

- або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Отже, Закон про ПДВ визначає єдиний випадок неможливості включення витрат і оплати ПДВ до податкового кредиту звітного періоду - у разі непідтвердження витрат по сплаті ПДВ податковими накладними. А податкова накладна є єдиним документом, який підтверджує  сплату покупцем податку на додану вартість у ціні товару.

Між ТзОВ «Свиспан Лімітед»та ПП «Альтера-Сервіс»10.05.2006 р. було укладено договір №АТС/ТС-06, відповідно до умов якого ПП «Альтера-Сервіс»зобов'язувалося постачати ТзОВ «Свиспан Лімітед», а останній приймати та оплачувати тріску технологічну із відходів фанерного виробництва (Товар).

ПП «Альтера-Сервіс»протягом липня-серпня 2006 року поставило ТзОВ «Свиспан Лімітед» товар на загальну суму 577893,15 грн. з урахуванням ПДВ, що підтверджується видатковими накладними, а ТзОВ «Свиспан Лімітед»провів оплату за Товар, що підтверджується платіжними дорученням на оплату. Придбаний товар у подальшому використовувався ТзОВ «Свиспан Лімітед»при здійсненні основної господарської діяльності - виробництва ДСП.

Сума податкового кредиту ТзОВ «Свиспан Лімітед»в розмірі 96315 грн. за серпень місяць 2006 року підтверджено податковими накладними №31/07 від 31.07.2006 р. та №4 від 31.08.2006 р., виписаними контрагентом - ПП «Альтера-Сервіс»(ІПН 65) –яке є платником ПДВ (свідоцтво про реєстрацію платником ПДВ №24936071, видане Рівненською об'єднаною державною податковою інспекцією 27.01.2005 р.); вартість придбаного товару (тріски із шпону) віднесено скаржником до складу валових витрат; суму ПДВ в розмірі 96315 грн. фактично сплачено скаржником у складі ціни придбаного товару (тріски із шпону).

Податкові накладні №31/07 від 31.07.2006 р. на загальну суму 186920,65 грн. (в т.ч. 31153.44 грн. ПДВ) та №4 від 31.08.2006 р. на загальну суму 390972,50 грн. в т.ч. 65162,08 грн. ПДВ) складено ПП «Альтера-Сервіс»відповідно до вимог пп.7.2.1. ст. 7 Закону про ПДВ та наказу ДПАУ від 30.05.97 р. №165 «Про затвердження форм податкової накладної, книги обліку придбання та книги обліку продажу товарів (робіт, послуг), порядку їх заповнення».  ПП «Альтера-сервіс» на момент їх складання було зареєстровано органами державної податкової служби у встановленому законодавством порядку як платник ПДВ, що вказує на правомірність видачі ПП «Альтера-Сервіс»вказаних податкових накладних.

Крім цього, договір №АТС/ТС-06 між ПП «Альтера-Сервіс»та ТзОВ «Свиспан Лімітед»на момент розгляду справи є дійсним. Державна реєстрація ПП «Альтера-Сервіс»не скасована, свідоцтво про державну реєстрацію та свідоцтво платника ПДВ  - ПП «Альтера-Сервіс»не скасовані, недійсними не визнані. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців від 17.04.2007р. за № 598/76,  станом на 17.04.2007р. ПП «Альтера-Сервіс»зареєстроване за адресою 33028, м.Рівне, вул. 30 Років Перемоги, б.36.    Більше того, відповдно до довідки ДПІ у м.Рівне № 25386/23-331 від 01.11.2006р. ПП «Альтера-Сервіс»подавала декларації до ДПІ у м.Рівне за липень та серпень 2006р. з вказанням конкретних сум податкових зобов’язань та податкового кредиту.

Крім цього, відповідач зменшив позивачу суму бюджетного відшкодування лише на підставі довідки ДПІ у м.Рівне № 25386/23-331 від 01.11.2006р., згідно якої місцезнаходження ПП «Альтера-Сервіс»не встановлене, однак в даній довідці не заначено, за якою саме адресою шукали дане підприємство, і за якою саме адресою воно не знаходиться.

Посилання відповідача на те, що позивач немає права на податковий кредит тому, що відсутні дані про сплату податку ПП «Альтера-Сервіс»є необгрунтованими.

Відповідно до п. 1.3 ст. 1 Закону про ПДВ,  платником податку визначена особа, яка згідно з цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особа, яка імпортує товари на митну територію України.

Системний аналіз норм викладених в пунктах 1.3, 1.7, 7.4.1, 7.4.5 Закону про ПДВ вказує на те, що платником податку є ПП «Альтера-Сервіс», а право на податковий кредит виникає у ТзОВ «Свиспан Лімітед»який сплатив ( і в цьому сенсі є платником сум на користь продавця, а не платником податку, як вважає відповідач ) суму податку  продавцю в ціні товару.

Таким чином, сума податкового кредиту скаржника у розмірі 96315 грн. сформовано на підставі належним чином оформлених податкових накладних, отриманих від ПП «Альтера-Сервіс», який зареєстрований як господарюючий суб’єкт в Єдиному державному реєстрі, зареєстрований платником ПДВ, мав правовідносини з позивачем на основі  дійсного договору а також подавав декларації з ПДВ за липень та серпень 2006р. до ДПІ м.Рівне.

Будь-яких правових підстав для виключення з податкового кредиту скаржника суми  96315 грн. відповідач суду не вказав.

Твердження відповідача, що обов’язковою умовою для виникнення у платника податку права на податковий кредит є сплата сум включених до податкового кредиту до бюджету не грунтується на нормах Закону про ПДВ. Пункти 7.4.1 та 7.7.5 на які посилається відповідач( в редакції що діяла на момент подачі декларацій позивачем) не містять такої умови.

Посилання відповідача на постанову Верховного суду України від 19.04.2005р., копія якої прикладена до заперечень на позов, є безпідставними, оскільки відповідно до частин 1-3  ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України:

1. Суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

2. Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

3. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім цього, справа по якій Верховним судом України прийнято постанову від 19.04.2005р. не є аналогічною з справою № 17/76, яка розглядається господарським судом Рівненської області, оскільки в основу цієї постанови покладено факт неподачі продавцем (постачальником) товару декларацій до податкового органу та визнання свідоцтва платника ПДВ такого продавця недійсним. При цьому спір по суті не вирішено, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Суд також зазначає, що відповідно до приписів Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" та Порядку направлення органами державної податкової служби України податкових повідомлень платникам податків та рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 21 червня 2001 р. N 253, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 6 липня 2001 р. за N 567/5758 (далі - Порядок №253), нові податкові повідомлення-рішення приймаються в разі часткового задоволення скарги платника на суму, яка не була скасована, або в разі донарахування платежів. Інших підстав для прийняття нових податкових повідомлень-рішень не передбачено.

Спірні податкові повідомлення-рішення рішення №/1 від 21.12.2006р., №/2 від 06.03.2007 р. є незаконними, оскільки прийняті всупереч вимогам Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" за відсутності підстав для фактично повторного зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на ту саму 96315 грн., на яку складено та надіслано раніше 27.11.2006 р. податкове повідомлення-рішення №/0.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не довів суду правомірність прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, в той час коли позивач довів суду їх незаконність.

Керуючись статтями  94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задоволити. Визнати нечинними податкові повідомлення-рішення ДПІ у Костопільському районі № /0 від 27.11.2006р., № /1 від 21.12.2006р., № /2 від 06.03.2007р.(в рішенні помилково вказано 2006р.) з моменту їх прийняття.

2. Присудити з державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свиспан Лімітед», 35000 Рівненська область, м.Костопіль, вул. Степанська, 9, код 32358806 -  10 грн. 20 коп. державного мита (судового збору).

3. Виконавчий лист видати після набрання постановою законної сили.

Повний текст постанови оформлено та підписано  24.04.2007р.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного господарського суду через суд першої інстанції, який ухвалив постанову. Заява про апеляційне оскарження подається протягом 10 днів з дня складення постанови в повному обсязі. Апеляційна скарга подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження..

Суддя                                                           М.Г. Петухов.