ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.04.07
Справа № 9/51-07.

За позовом: Відкритого акціонерного товариства „Сумихімпром”, м. Суми до відповідача:  Державної податкової адміністрації в Сумській області

за участю прокурора Сумської області

про зобов’язання вчинити дії

СуддЯ   ЛЕВЧЕНКО П. І.

Секретар Литвиненко Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача: не з’явився

від відповідача – Мезенцев Є. І.

прокурора – Кошлякова А. Ю.

Суть спору: позивач просить суд зобов’язати відповідача передати йому у власність ізольовану квартиру в м. Суми, аналогічну по площі квартирі вказаної в договорі від 17.10.2000 року між сторонами у справі.

Відповідач проти позову заперечує і просить суд відмовити позивачеві в позові, оскільки на момент укладення договору від 17.10.2000 року квартира № 33 по вул. Богуна, 16 в м. Суми перебувала у державній власності. На баланс ДПА в Сумській області квартира не передавалась. На прохання позивача будинок № 16 по вул. Богуна в м. Суми був переданий у комунальному власність територіальної громади міста Суми. Відповідач не порушував умов договору, а позивач, здійснивши передачу квартири у комунальну власність, сам сприяв її подальшій приватизації.

Заступник прокурора Сумської області вступив у справу,  враховуючи, що даний спір стосується державних інтересів, для представництва інтересів держави.

Заступник прокурора Сумської області подав заперечення проти позовних вимог позивача, зазначаючи, що 17.10.2000 року укладено  сторонами договір безоплатного користування майном згідно ст. 324 ЦК УРСР (1963 року).

Статтею 330 ЦК УРСР (1963 року) передбачено, що договір безоплатного користування майном, укладений без зазначення строку, може бути розірваний на вимогу особи, до якої перейшло право власності на це майно. Таким чином, при переході права власності на майно від сторони, що передала майно в користування, до іншої особи вказаний договір зберігає чинність для нового власника. Відповідач не порушив своїх зобов’язань за договором.

Заступник прокурора Сумської області просить суд відмовити позивачеві у задоволенні позову про зобов’язання передати йому у власність ізольовану квартиру.

Представник позивача подав суду 26.04.2006 року клопотання про відкладення розгляду справи в зв’язку з неможливістю прийняти участь в судовому засіданні, так як він знаходиться у відрядженні в м. Харків. До клопотання додана копія посвідчення про відрядження заступника начальника юридичного відділу позивача.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників відповідача та прокурора, господарський суд встановив:

Клопотання  представника позивача про відкладення  розгляду даної справи не підлягає задоволенню, оскільки участь представників сторін в судовому засіданні не була визнана судом обов’язковою, а тому нез’явлення представника позивача не перешкоджає вирішенню спору. Поряд з цим, слід зазначити, що позивач не виконав вимог трьох ухвал суду і не подав суду витребувані матеріали, необхідні для повного та всебічного дослідження всіх обставин справи.

Проте, зважаючи на те, що справа розглядається вже майже три місяці, суд вважає за можливе та за необхідне вирішити спір в даному судовому засіданні за наявними у справі матеріалами, керуючись статтею 75 ГПК України.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що на підставі договору від 17.10.2000 року, укладеного між сторонами, відповідачеві була передана однокімнатна квартира № 33 по вул. Богуна, 16, в м. Суми площею 19,35 м.кв.

Позивач посилається на невиконання відповідачем умов пункту 1.1 договору від 17.10.2000 року і, керуючись пунктом 1.2 договору та статтею 526 ЦК України (2003 року) просить суд зобов’язати відповідача передати у власність  позивачеві ізольовану квартиру в м. Суми, аналогічну по площі квартирі вказаної в договорі від 17.10.2000 року, укладеному сторонами.

Такі позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, оскільки жоден з пунктів договору не передбачає обов’язку відповідача передати квартиру позивачеві у власність.

Більше того, позивач не надав суду доказів того, що він передав відповідачеві зі своєї власності квартиру № 33 по вул. Богуна, 16 в м. Суми, а також, що ця квартира перебувала у власності позивача.

Як свідчать матеріали даної справи, будинок № 16 по вул. Богуна в м. Суми (у тому числі й квартира № 33) на час укладення договору від 17.10.2000 року перебував у державній власності, а отже ні будинок № 16 по вул. Богуна, ні квартира № 33 в цьому будинку не були власністю позивача.

Таким чином, позивач не відчужував квартиру № 33 в будинку № 16 по вул. Богуна зі своєї власності, а тому й не може вимагати від відповідача передачі у свою власність квартири, аналогічної по площі тій квартирі, і пункт 1.2  договору від 17.10.2000 року, на який посилається позивача в позовній заяві, не зобов’язує відповідача  передати позивачу квартиру у власність.

Статтею 526 ЦК України, на яку посилається позивач, встановлено, що зобов’язання має виконуватись  належним чином відповідно до умов договору. Оскільки умови договору від 17.10.2000 року не передбачають зобов’язання відповідача передати позивачеві квартиру у власність, то вимоги позивача про зобов’язання відповідача передати у власність позивача ізольовану квартиру є необґрунтованими і безпідставними, а тому в їх  задоволенні позивачеві має бути відмовлено.

Згідно ст. ст. 44, 49  Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 526, 527 ЦК України, ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          В задоволені позову відмовити повністю.

2.          Копію рішення надіслати сторонам у справі та прокурору.

Повний текст рішення підписаний 26.04.07р.

СУДДЯ                                                                      П. І. ЛЕВЧЕНКО