ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2007 р.
№ 8/64

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Т.Б. Дроботової –головуючого,
Н.О. Волковицької, Л.І. Рогач

за участю представників:

позивача
не з'явився (про час та місце судового засідання повідомлений належним чином)

відповідача
третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача
Васюра С.В.
не з'явився (про час та місце судового засідання повідомлений належним чином)

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Приватно-орендного багатофункціонального сільськогосподарського кооперативу  "Полузір'я"

на постанову
Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 11.01.2007 року

у справі
№8/64 господарського суду Полтавської області

за позовом
Приватно-орендного багатофункціонального сільськогосподарського кооперативу  "Полузір'я"

до
Товариства з обмеженою відповідальністю "Бурат-Агро"

про
стягнення 8783,03грн.

та за зустрічним позовом
до

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні  відповідача
про
Товариства з обмеженою відповідальністю "Бурат-Агро"
Приватно-орендного багатофункціонального сільськогосподарського кооперативу  "Полузір'я"

Плосківська сільська рада Решитилівського району Полтавської області

визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського суду Полтавської області з позовом про стягнення 8783,03грн. заборгованості за договором оренди транспортного засобу від 15.12.2004р. та про розірвання договору оренди транспортного засобу від 15.12.04р., посилаючись на статті 11, 15, 16, 509, 526, 625, 629, 759, 762, 764, 782 Цивільного кодексу України, статті 173, 174, 175, 193, 216 Господарського кодексу України, оскільки вважає, що орендарем не сплачено у встановленому порядку та розмірі платежі за договором оренди.

Відповідач відхилив поданий позов з огляду на відсутність у позивача права власності на спірне майно та укладення іншого договору оренди на дане майно з колективом співвласників від 07.03.2004р.; також відповідач подав зустрічний позов про визнання недійсним договору оренди транспортного засобу від 15.12.04р. (з урахуванням змін до зустрічної позовної заяви від 25.04.2005р.), посилаючись на недодержання позивачем вимог законодавства про обсяг дієздатності щодо спірного  майна; знаходження автотранспортного засобу у користуванні  Товариства з обмеженою відповідальністю "Бурат-Агро" на підставі іншого договору від 07.03.04р. з колективом співвласників –членів колишнього колективно-кооперативного сільськогосподарського колективу "Плосківське", зареєстрованого у Плосківській сільській раді.

Позивач за первісним позовом відхилив первісні позовні вимоги повністю, посилаючись на зареєстроване відповідно Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.98р. № 1388, право власності,  та на ту обставину, що саме на підставі спірного договору оренди відповідачу було видано тимчасовий реєстраційний талон ІХС № 177503 від 17.12.04р.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 21.09.2006р. (суддя Плеханова Л.Б.) у задоволенні первісних позовних вимог відмовлено повністю; зустрічну позовну заяву задоволено; визнано недійсним договір оренди транспортного засобу від 15.12.2004р. з моменту його укладення; з позивача стягнуто на користь відповідача 203грн. судових витрат.

Судове рішення вмотивовано правомірним набуттям права спільної власності на спірне майно членів колишнього колективно-кооперативного сільськогосподарського товариства "Плосківське", яким і належать майнові права щодо розпорядження   автомобілем "КАМАЗ" 55111 зеленого кольору, державний номерний знак 14589 СК, 1990 року випуску, статтею 328 Цивільного кодексу України, за якою право власності набувається на підставах, що не заборонені законом та вважається правомірним, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи зі змісту статей 203, 215, 316, 319, 396, 398 Цивільного кодексу України відповідач користується майном на підставі договору з співвласниками колишнього колективно-кооперативного  сільськогосподарського товариства "Плосківське" та має право на захист свого речового права на дане майно. Таким чином, договір оренди транспортного засобу від 15.12.2004р. суперечить вимогам закону та підлягає визнанню його недійсним.

Постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 11.01.07р. (судді –головуючий Зеленіна Н.І., Андрейцева Г.М., Стахурський М.Ф.) рішення місцевого господарського суду залишено без змін з огляду на його законність та обґрунтованість, вказано, що спірне майно увійшло до складу майнового паю членів колективного сільськогосподарського підприємства "Плосківське", які вправі розпоряджатись своїм майном на власний розсуд; натомість позивач передав транспортний засіб у оренду не будучи його власником та не володіючи ним на інших законних підставах.

Також у постанові апеляційної інстанції зазначено про належне повідомлення позивача про час та місце судового засідання судом першої інстанції за його юридичною адресою, відсутність процесуальних порушень суду першої інстанції, що є безумовною підставою для скасування судового рішення.

Не погоджуючись з судовими рішеннями, позивач  звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову апеляційного суду та рішення місцевого суду та прийняти нове рішення, яким задовольнити первісну позовну заяву, а у задоволенні зустрічної позовної заяви відмовити.

Відповідач у відзиві на касаційну скаргу заперечив її доводи повністю, вказавши на законність та обґрунтованість судових рішень.

Позивач не скористався правом на участь представника в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді –доповідача, пояснення представника відповідача, присутнього у судовому засіданні, перевіривши правильність застосування апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийняті оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підстав встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати чи вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або перевіряти докази.

Відповідно до частини 2 статті 111-10 Господарського процесуального кодексу України порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого або постанови апеляційного господарського суду, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якої із сторін, не повідомленої належним чином про час та місце судового засідання.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, з огляду на знаходження позивача в процедурі банкрутства ним, крім юридичної адреси підприємства було окремо зазначено адресу для поштових відправлень (м. Полтава, вул. Ст. Кондратенко, 6, 2-й поверх).

Згідно мотивувальної частини рішення суду першої інстанції позивачу було направлено ухвалу про дату та місце судового засідання за його місцем реєстрації як юридичної особи –с. Плоске Решетилівського району Полтавської області. Мотивуючи правомірність застосування статті 75 Господарського процесуального кодексу України місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, послався, що позивач повинен отримувати кореспонденцію за його місцем знаходження відповідно до статті 1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців"; в іншому випадку негативні наслідки покладаються на саму юридичну особу.

Однак відповідно до пункту 3.6. роз'яснень Вищого господарського Суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" № 02-5/289 від 18.09.1997р., особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, вказаною в позовній заяві. В позовній заяві позивач вказав як юридичну адресу (с. Плоске Решетилівського району Полтавської області), так і поштову адресу для направлення поштової кореспонденції (м. Полтава, вул. Ст. Кондратенко,  6, другий поверх). З судового рішення вбачається, що ухвалу від 04.09.2006р. про поновлення провадження у справі та про призначення дати судового засідання не було направлено за поштовою адресою, вказаною в позовній заяві.

За вищевказаних обставин судова колегія погоджується з доводами касатора, що його не було належним чином повідомлено про час та місце судового засідання, на якому було прийнято судове рішення, що є безумовною підставою для скасування судового рішення.

Вказані обставини безпідставно не було прийнято до уваги судом апеляційної інстанції.

Також стосовно розгляду справи по суті касаційна інстанція відзначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, сторонами 15.12.04р. було укладено договір оренди транспортного засобу (вантажного автомобілю марки "КАМАЗ"), за яким орендодавець передає, а орендар бере в тимчасове платне користування спірне майно на строк до 15.12.05р., вказане майно було передане відповідачу позивачем на підставі  акту прийому-передачі від 15.12.2004р.

Судами також встановлено, що згідно довідки 5-го міжрайонного відділення ДАІ від 01.04.2006р. до перереєстрації транспортний засіб належав КСП "Плосківське" Решетилівського району.

Рішенням зборів співвласників (пайовиків), колишніх членів КСП "Плосківське" від 28.01.2004р. затверджено уточнений перелік майна пайового фонду цього підприємства, яке передано співвласникам у власність цілісним майновим комплексом, що підтверджується протоколом зборів співвласників № 2 від 28.01.2004р. Згідно додатку № 21 до протоколу № 2 від 28.01.2004р. спірний транспортний засіб також увійшов до пайового фонду. Відповідно до довідки Плосківської сільської ради № 248 від 29.03.06р. станом на 29.03.2006р. власникам майнових паїв сільськогосподарського підприємства видано 531 майновий сертифікат.

На підставі рішення зборів співвласників від 07.03.2004р. ТОВ "Бурат-Агро" з співвласниками укладено договір про спільне володіння, користування та розпорядження майном, що знаходиться в спільній частковій власності, та про передачу майна колективом співвласників юридичній особі.

За вказаних обставин суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що спірний транспортний засіб належить на праві спільної часткової власності членам колишнього колективно-кооперативного сільськогосподарського підприємства "Плосківське", та, відповідно, приватно-орендний багатофункціональний сільськогосподарський кооператив "Полузір'я", не будучи власником транспортного засобу та не володіючи ним на інших законних підставах, передав транспортний засіб в оренду відповідачу.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги, господарські суди керувались приписами статті 761 Цивільного кодексу України, за якою право передати річ у найм має власник речі, або особа, якій належать майнові права на неї, тобто, оспорюваний правочин є недійсним за частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України.

Однак судова колегія вважає висновки судів попередніх інстанцій передчасними з наступних підстав.

Відповідно до статті 34 Закону України "Про дорожній рух" власники транспортних засобів –юридичні та фізичні особи зобов'язані зареєструвати їх протягом 10 діб після придбання або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Транспортні засоби, які раніше були зареєстрованим за колективними сільськогосподарськими підприємствами, входять до складу майна пайового фонду. Власники майнових паїв є співвласниками єдиного майнового комплексу, які укладають між собою договір, форма якого затверджена наказом Мінагрополітики України від 06.04.01р.№ 96. Такий договір є правовстановлюючим документом та засвідчує право власності на майно, в тому числі й на транспортні засоби.

Якщо транспортні засоби реєструються за юридичною особою орендарем, до реєстраційних органів подаються договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном, копія рішення загальних зборів про затвердження переліку майна пайового фонду, договір оренди з зазначенням рішення щодо реєстрації транспортного засобу орендарем.

Розглядаючи зустрічний позов по суті предмету та підстав позову, судам, з врахуванням приписів статей 328 та 761 Цивільного кодексу України, належало з'ясувати підстави, за яких позивач володів транспортним засобом на момент передачі його в оренду (з огляду на підписаний акт прийому-передачі орендованого майна), та за яких правових підстав цей транспортний засіб був зареєстрований за позивачем у органах державної автоінспекції.

Однак, розглядаючи вказаний спір, суди фактично вирішили спір про право власності на транспортний засіб між позивачем та колективом співвласників колишнього КСП "Плосківське" за відсутності відповідних позовних вимог, а не визначили, чи існували будь-які майнові права у орендодавця щодо переданого в оренду майна на момент укладення договору на підставі належних, допустимих, та досліджених у судовому засіданні доказів.

Відповідно до приписів статті 38 Господарського процесуального кодексу України якщо подані сторонами докази є недостатніми, суд зобов'язаний витребувати їх від підприємств, установ, організацій, які незалежно від їх участі у справі.

Місцевий господарський суд не виконав вказані норми процесуального законодавства, не витребував необхідні для розгляду справи докази від позивача та інших організацій та підприємств; апеляційна інстанція на вказані порушення уваги не звернула та не виправила.

Таким чином, перевіривши у відповідності до частини 2 статті 111 5  Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у постанові апеляційного господарського суду та рішенні місцевого суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що господарські суди розглядаючи справу в порядку статей 43, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України, не розглянули в судовому процесі всебічно, повно та об’єктивно всі обставини справи в їх сукупності; не дослідили подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази.

Відповідно до пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976р. № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли  суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності  з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і   правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Вищевказані судові акти цим вимогам не відповідають зі зазначених вище підстав.

Оскільки передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні господарського суду першої інстанції, судові рішення у справі підлягають скасуванню, а справа передачі на новий розгляд до місцевого господарського суду.

Під час розгляду справи господарському суду слід взяти до уваги викладене, вжити передбачені законом заходи для всебічного, повного і об’єктивного встановлення обставин справи, прав і обов’язків сторін і в залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством вирішити спір.

Керуючись статтями 43, 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватно-орендного багатофункціонального сільськогосподарського кооперативу  "Полузір'я" задовольнити частково.

Постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 11.01.2007р. у справі № 8/64 господарського суду Полтавської області та рішення господарського суду Полтавської області від 21.09.2006р. скасувати.

Справу направити на новий розгляд до господарського суду Полтавської області.

Головуючий                                                                                  Т. Дроботова

Судді:                                                                                             Н. Волковицька

Л. Рогач