ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

12.02.2007
Справа №2-4/502-2006А

За позовом Державного підприємства „Санаторій Форос”( 98690, АР Крим,м. Ялта, смт. Форос)

до відповідача Державної податкової інспекції у м. Ялті (98600, м. Ялта, вул. Васильєва, 16)

про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень.

Суддя Бєлоглазова І.К.

При секретарі Шишовій І. В.

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

Від позивача –  Савопуло Б.М., предст., дов. пост.; Дуденко В.С., дирек.

Від відповідача – Володькин С.А., юк., дов. пост.; Вінник М.Ю., юк., дов. пост.

Суть спору:

Державне підприємство „Санаторій „Форос”, смт. Форос, м. Ялта, звернулось до господарського суду АР Крим з позовом до ДПІ в м. Ялті, м. Ялта, про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень № 0 від 9.09.2004 року на суму 445685,00 грн.; № 0 від 9.09.2004 року на суму 128655,00 грн; № 0 від 9.09.2004 року на 741740,00 грн.; № 0 від 9.09.2004 року на суму 374720,00 грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що ДПІ  безпідставно включила до складу валового прибутку попередню оплату у сумі 150000,00 грн., яка отримана від інвестора згідно з інвестиційним договором. ДПІ також незаконно зменшила валові витрати підприємства , виключив з них проценти за користування товарним кредитом у сумі 2001 тис. грн., сплачені на підставі договорів з ПП „Інтек” та ТОВ „Стил-Сервіс”. В наслідок цього санаторію було донараховано податок на прибуток у сумі 399,5 тис. грн. ( з урахуванням попереднього від’ємного значення об’єкту оподаткування).   Позивач не згоден також з висновком податкового органу про необхідність нарахування і сплати податку з дивідендів за 3 і 4 квартали 2003 року у сумі 267200,00 грн. без врахування збитків, які санаторій отримав у 1 та 2 кварталах 2003 року. Позивач оскаржує також висновки ДПІ про заниження санаторієм податкового зобов’язання з ПДВ на суму 292557,00 грн. за 2003 рік, на суму 173892,00 грн. за 2002 рік та завищення бюджетного відшкодування на суму 128655,00 грн., оскільки перевіряючі безпідставно виключили з податкового кредиту ПДВ, сплачений з процентів по товарному кредиту ( податкові накладні № 70 від 28.11.2003 року та № 2312-6 від 23.12.2003 року ). ДПІ безпідставно зробило висновок про заниження ПДВ за січень 2004 року на 2476,00 грн., за березень 2004 року на 2090,00 грн., оскільки в податковий кредит були включені суми ПДВ згідно податкових накладних, які не мають обов’язкових реквізитів з вини продавця, а також  по незаконну коректировку податкових зобов’язань з ПДВ на суму 11220.00 грн. за квітень , червень, жовтень, листопад та грудень 2003 року. У доповненні від 26.05.2005 року до позовної заяви санаторій просить визнати недійсними з тих же підстав повідомлення-рішення ДПІ у м. Ялті № 3 від 27.04.2005 року на суму 789800,00 грн. у тому числі 394800,00 грн. основного платежу з податку на прибуток, 395000,00 грн. фінансових санкцій; № 3 від 27.04.2005 року на суму 367780,00 грн., у тому числі 262700,00 грн. основного платежу, 105080,00 грн. фінансових санкцій.

ДПІ у м. Ялті позовні вимоги не визнала, посилаючись на результати комплексної документальної перевірки. Так, позивачем не були надані докази, підтверджуючи, що 150000,00 грн., отримані ним у 4 кварталі 2002 року, є коштами спільного інвестування інститутів спільного інвестування, які згідно з п.п. 4.2.8 п. 4.2 ст. 4 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” не включаються до складу валового прибутку. Відповідач вважає правомірним виключення зі складу валових витрат 2001000 грн., визначених ПП „Інтер” та ТОВ „Стил-Сервіс” як  проценти за товарний кредит і сплачених позивачем. На думку відповідача ці суми не є процентами за товарним кредитом, тому що у договорах не передбачена дата остаточного розрахунку, а нарахування процентів здійснювалось за кожний день прострочи платежу. ДПІ вважає ці суми витратами, пов’язаними зі сплатою неустойки, пені, які відповідно до п.п. 5.3.5 п. 5.3 ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” не входять до складу валових витрат. Сума перевищення податкового кредиту над податковим зобов’язанням за даними податкового обліку по операції з ТОВ „Стил-Сервіс” складає 299984,8 грн. В наслідок порушень законодавства про оподаткування податкове зобов’язання з податку на прибуток позивач занизив на 399500,00 грн. На підставі рішення ДПА України про результати розгляду скарги від 8.04.2005 року донарахована сума податку за 2003 рік зменшена на 84,5 тис. грн. і склала 314700,00 грн. Санаторій допустив заниження суми дивідендів, які згідно з вимогами ст. 52 Закону України „Про державний бюджет на 2003 рік” та Постанови КМ України „Про нормативи та порядок відрахувань в спеціальний фонд Держбюджету України частини прибутку ( доходу) державними некорпоративними казенними підприємствами та їх об’єднаннями” повинен був перерахувати в державний бюджет. При цьому санаторій обчислив дивіденди, виходячи з фінансових результатів не за окремий квартал поточного року, а зростаючим підсумком. Заниження склало 268,8 тис. грн., у тому числі 1600,00 грн. за 3 квартал 2004 року, сплачено до бюджету несвоєчасно. Тому до порушника застосовані штрафні санкції у сумі 107520,00 грн. Санаторію „Форос” також донараховані податкові зобов’язання з ПДВ у сумі 297123,00 грн., зменшена сума ПДВ, яка була заявлена до відшкодування з бюджету за листопад 2003 року, на 128655,00 грн. Висновки ДПІ про необґрунтоване включення до податкового кредиту сум ПДВ, вказаних в податкових накладних ПП „Інтер” № 2312-6 від 23.12.2003 року та ТОВ „Стил-Сервіс” № 70 від 28.11.2003 року, базуються на п.п. 5.3.5 п. 5.3 ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” та п. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість”. Двічі в податковий кредит включені суми ПДВ по податковим накладним № 4535 від 21.11.2002 року, № 18 від 28.05.2003 року та іншим на загальну суму 6347,00 грн. Також санаторій включив у податковий кредит суми ПДВ 7972,00 грн. на підставі податкових накладних, оформлених з порушенням вимог закону. Суму 11269,00 грн. санаторій необґрунтовано виключив з податкових зобов’язань з ПДВ, тому що не направив контрагентом розрахунки коректировок раніше виписаних податкових накладних. За порушення законодавства про оподаткування позивачу нараховані штрафні санкції у сумі 148562,00 грн. З врахуванням викладеного просить у позові відмовити.

У доповненні до позовної заяви від 26.05.2005 року позивач уточнив, що просить визнати нечинними податкові повідомлення-рішення № 0 від 9.09.2004 року на суму 445685,00 грн., № 0 від 9.09.2004 р. на суму 128655,00 грн., № 3 від 27.04.2005 року на суму 789800,00 грн., № 3 від 27.04.2005 року на суму 367780,00 грн.

У заяві від 30.11.2006 року позивач зменшив свої позовні вимоги стосовно податкового повідомлення-рішення № 0005422300 від 9.09.2004 р. та просить визнати його нечинним у частині визначення податкового зобов’язання з ПДВ у сумі 436913,25 грн. , у тому числі 291087,50 грн. з основного платежу та 145825,25 грн. фінансових санкцій.

25.01.2007 року позивач уточнив свої позовні вимоги та просить визнати нечинними податкові повідомлення-рішення № 0 від 9.09.2004 року на суму 128655,00 грн. – сума завищеного бюджетного відшкодування, № 3 від 27.04.2005 року на суму 789800,00 грн.. у тому числі 394800,00 грн. – основний платіж податку на прибуток, 395000,00 грн. фінансові санкції, № 3 від 27.04.2005 року на суму 367780,00 грн. у тому числі 262700,00 грн. – основний платіж податку на дивіденди, 105080,00 грн. - фінансові санкції. Визнати частково недійсним податкове повідомлення-рішення № 0 від 9.09.2004 року з визначення податкового зобов’язання з ПДВ на суму ( 445685,00 грн. – 12770,25 грн.) =432914,75 грн., у тому числі основний платіж ПДВ ( 297123,00 грн. – 8513,50 грн.) = 288609,50 грн., фінансові санкції ( 148562,00 грн. – 4256,75 грн.) = 144305,25 грн.

Розглянув матеріали справи в порядку, визначеному ст. 138 Кодексу про адміністративне судочинство України, заслухав пояснення представників сторін  в порядку ст. 139 Кодексу про адміністративне судочинство України, суд -

встановив:

Державною податковою інспекцією в м. Ялта проведена комплексна документальна перевірка дотримання вимог податкового та валютного законодавства Державним підприємством "Санаторій "Форос" за період з 01.10.1002 р. по 31.03.2004 р., за результатами якої було складено акт перевірки № 252/23-1/20670777 від 07.09.2004 р.

Згідно акту перевірки Державною податковою інспекцією встановлені наступні порушення податкового законодавства Державним підприємством "Санаторій "Форос":

- пп. 4.1.1. п. 4.1 ст. 4, пп.5.3.5. п. 5.3. ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" № 283/97-ВР від 22.05.1997 р. (з наступними змінами й доповненнями), у результаті чого завищена сума від'ємного значення об'єкта оподатковування на 986,0 тис. грн., у тому числі за ІV квартал 2002 р. на 150,0 тис. грн., за ІV квартал 2003 г. на 686,2 тис. грн., за І квартал 2004 р. на 149,8 тис. грн.

- пп.5.3.5. п. 5.3. ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" № 283/97-ВР від 22.05.1997 р. (з наступними змінами й доповненнями), у результаті чого занижене податкове зобов'язання з податку на прибуток на 314,7 тис. грн., у тому числі за ІV квартал 2003 р. на 314,7тис. грн.;

- ст. 52 Закону України "Про державний бюджет України на 2003 рік" № 380- ІV від 26.12.2002 р., у результаті чого занижене податкове зобов'язання з уплати дивідендів  на 267,2 тис. грн., у тому числі за ІІІ квартал 2003 р. на 267,2 тис. грн.;

- пп. 7.8.2. п. 7.8. ст. 7 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" № 283/97-ВР від 22.05.1997 р. (з наступними змінами й доповненнями), у результаті чого занижена сума податкового зобов'язання за авансовим внеском з податку на прибуток, нарахованого на суму дивідендів на 80,1 тис. грн.;

- пп. 4.1.1. п.4.1. ст. 4, пп. 11.3.1. п. 11.3. ст. 117 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" № 283/97-ВР від 22.05.1997 р. (з наступними змінами й доповненнями);

- пп. 7.2.1., п. 7.2. пп. 7.4.4. п. 7.4. пп. 7.4.5. п. 7.4. ст. 7, п.4.5. ст. 4 Закону України "Про податок на додану вартість" № 168/97-ВР від 03.04.1997 р., у результаті чого в періоді, що перевіряється, занижена сума податкового зобов'язання з податку на додану вартість на 297123 грн., у тому числі по податкових періодах: січень 2003 р. на 605 грн., квітень 2003 м. на 1878 грн., червень 2003 р. на 4172 грн., серпень 2003 р. на 2581 грн., жовтень 2003 р. на 7603 грн., листопад 2003 р. на 173892 грн., грудень 2003 р. на 101826 грн., за січень 2004 р. 2476 грн., березень 2004 р. на 2090 грн.;

- пп. 7.4.4. п. 7.4. ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" № 168/97-ВР від 03.04.1997 р., у результаті чого заявлена платником податків сума ПДВ до відшкодування підлягає зменшенню на 128655 грн.

На підставі цього акту перевірки Державною податковою інспекцією в м. Ялта прийняті податкові повідомлення-рішення, які зараз оскаржуються у судовому порядку:

№ /0 від 9 вересня 2004 р. - на суму 445685 грн., у тому числі 297123 грн. - основний платіж - податок на додану вартість, 148562 грн. - фінансові санкції;

№  /0 від 9 вересня 2004 р. на суму 128655 грн. - сума завищеного бюджетного відшкодування;

№  /0 від 9 вересня 2004 р. на суму 741740 грн., у тому числі 394800 грн. - основний платіж - податок на прибуток, 346940 грн. фінансові санкції;

№  /0 від 9 вересня 2004 р. на суму 374720 грн. у тому числі 267200 грн. - основний платіж - дивіденди, 107520 грн. - фінансові санкції.

Не погодившись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач  звертався з апеляційними скаргами до ДПІ в м. Ялта (вих. № 757 від 27.09.04 р.) та до ДПА в АР Крим (вих. №808 від 26.11.04 р.), рішеннями яких податкові повідомлення - рішення були залишені без змін.

Рішення ДПА в АР Крим (вих.133/10/25-007 від 25.01.2005 р.) про результати розгляду скарги було оскаржене до ДПА України.

Рішенням заступника Голови ДПА України (вих. № 2940/6/25-1015 від 08.04.2005 р.) скасоване податкове повідомлення-рішення ДПІ в м. Ялта від 09 вересня 2004 року № /0 у частині донарахованих 4,5 тис. грн. відрахувань у спеціальний фонд державного бюджету частини прибутку (доходу) і в зазначеній частині застосованої фінансової санкції. Тим же рішенням скасоване податкове повідомлення-рішення ДПІ в м. Ялта від 9 вересня 2004 року № /0 у частині донарахованих 80,1 тис. грн. авансового внеску з податку на прибуток на суму донарахованих відрахувань у спеціальний фонд державного бюджету частини прибутку (доходу) і в зазначеній частині  застосованої штрафної санкції, а також у відповідній частині рішення Державної податкової інспекції в м. Ялта від 15 листопада 2004 року № 23906/10/23-1 і  Державної податкової адміністрації в Автономній Республіці Крим від 25 січня 2005 року № 133/10/25-007, прийняті за результатами розгляду апеляційних скарг.

На підставі вищевказаного рішення ДПА України   Державною податковою інспекцією в м. Ялта 27.04.2005 р. винесені нові податкові повідомлення-рішення:

- № /3, згідно якого визначене податкове зобов'язання ДП "Санаторій "Форос" з податку на прибуток у сумі 394800 грн., застосована штрафна санкція в сумі 395000 грн., усього на суму 789800 грн.;

- № /3, згідно якого визначене податкове зобов'язання ДП "Санаторій "Форос" зі сплати дивідендів у сумі 262700 грн., застосована штрафна санкція в сумі 105080 грн., усього на суму 367780 грн., які зараз також оскаржуються.

Суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню  у зв’язку з наступним.

За даними ДПІ донарахування податку на прибуток було пов’язане із завищенням валових витрат позивачем.

П.п. 5.3.5  ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 22.05.1997 р. №283/97- ВР зі змінами та доповненнями  передбачено, що не включаються до складу валових витрат витрати на сплату штрафів таабо неустойки чи пені за рішенням сторін договору або за рішенням відповідних державних органів, суду.

Відповідно до п.п. 5.5.1 ст. 5 цього Закону до складу валових витрат відносяться будь-які витрати, пов’язані з виплатою або нарахуванням процентів за борговими зобов’язаннями (у тому числі за будь-якими кредитами, депозитами) протягом звітного періоду, якщо такі виплати або нарахування здійснюються у зв’язку з веденням господарської діяльності платника податку.

Позивачем 1.12.03 р. у процесі здійснення господарської діяльності було укладено договір товарного кредиту №01/12-06 з ПП «Інтек», за яким останньому було сплачено 600540,49 грн процентів по товарному кредиту (у т.ч. 100090 грн ПДВ), а також договір товарного кредиту № ТК03/11/03-01 від 3.11.03 р. з ТОВ «Стил - Сервіс», якому на підставі договору сплачено 1800600 грн процентів по товарному кредиту ( у тому числі 300100 грн ПДВ). ДПІ виключила сплачені позивачем суми процентів по товарному кредиту зі складу валових витрат, посилаючись на те, що нараховані ТОВ «Стил – Сервіс» та ПП «Інтек» проценти фактично є неустойкою за прострочення платежу, а не процентами за товарний кредит. Такий висновок ДПІ пов’язує  з тим, що у договорах не передбачений кінцевий строк розрахунку та проценти нараховані не за весь період відстрочки оплати, а за кожен день.

Доводи ДПІ суперечать законодавству та спростовуються матеріалами справи

Згідно з законом товарний кредит – це товари, які передаються резидентами або не резидентами у власність юридичним чи фізичним особам на умовах угоди, що передбачає відстрочку остаточного розрахунку  на визначений строк та під процент (п.п. 1.11.2 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 22.05. 1997 р. №283/97 – ВР зі змінами та доповненнями).

В договорі товарного кредиту №ТК03/11/03-01 ВІД 3.11.03 р. між ТОВ «Стил – Сервіс» та ДП «Санаторій «Форос» п. 1.2 передбачено, що санаторію надається відстрочка кінцевого розрахунку за товар до 28.11.03 р. включно. За надання відстрочки п.1.3. договору на санаторій покладено обов’язок сплатити проценти у розмірі 5% в день від загальної вартості товарів з ПДВ.

Договір №01/12-6 купівлі-продажу товарів на умовах товарного кредиту від 1.12.03 р. між ПП «Інтек» та ДП «Санаторій «Форос» також зафіксував чітко сформульовану згоду  сторін на оплату товару з відстрочкою платежу (п.п. 2.1, 2.3, 2.4, 3.3). Умови товарного кредиту (у тому числі кількість днів) згідно з п.2.4.1 договору оформлюються протоколом – угодою. Відповідно до протоколу - угоди №1 від 23.12.03 р. до договору №01/12-6 від 1.12.03, акта приймання передачі векселя від 23.12.03 №1 оплата товару здійснена 23.12.03 р. . Тобто за домовленістю сторін строк користування товарним кредитом також визначений.

Що стосується нарахування процентів за кожен день відстрочки або за весь період, то закон не містить норм, які б жорстко регламентували це питання. При укладенні вказаних договорів сторони, які є вільними у визначенні умов договору, досягли згоди відносно нарахування процентів за кожен день відстрочки, що не суперечить закону. Взагалі ці договори не оскаржені та не визнані недійсними. Згідно зі ст. 204 ЦКУ правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Фактично ДПІ у м. Ялта витлумачила договори, перевищивши свої повноваження. Згідно зі ст. 213 ЦКУ  право тлумачити правочини мають сторони, а також суд на вимогу сторони чи сторін, якщо сторони мають різне уявлення  щодо свого волевиявлення або волевиявлення іншої сторони.

Зміст наведених договорів дозволяє однозначно встановити справжню волю сторін.

Крім того, припущення ДПІ у м. Ялта, що нараховані за договорами товарного кредиту проценти є неустойкою за порушення строків оплати товару, не мають законних підстав.

Відповідно до ст. 179 ЦК УРСР, який діяв під час укладення та виконання договорів, неустойкою (штрафом, пенею) визнається  визначена законом  або договором грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові в разі невиконання або неналежного виконання зобов’язання, зокрема в разі прострочення виконання.

Аналіз договорів дозволяє зробити висновок, що санаторій не порушував умови договорів про строки оплати товарів , отже у продавців не мало бути підстав для стягнення неустойки за порушення строків розрахунку.

За таких обставин  висновок відповідача про необґрунтоване включення до складу валових витрат  сплачених процентів по угодам товарного кредиту є помилковим.

Крім того, позивач 26.07.2002 р. уклав інвестиційно-підрядний  договір № 5 із ДП "Укрінвестбуд", предметом якого є спільна діяльність по реконструкції багатоповерхових будівель з надбудовою мансардних та атикових поверхів, а також будівництво і реконструкція малоповерхових котеджних будівель  на території санаторія «Форос». На виконання договору  генеральний інвестор ДП «Укрінвестбуд» Державного управління справами Президента України перерахував санаторію у 2003 р. 2108300 грн, які були відображені на рахунку 48 як цільове фінансування.

Віднесення ДПІ до складу валового доходу сум, відображених у складі цільового фінансування, суперечить діючому законодавству. Згідно з п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валовий доход - загальна сума  доходу  платника  податку від  усіх  видів  діяльності,  отриманого  (нарахованого) протягом звітного  періоду  в  грошовій,  матеріальній  або  нематеріальній формах  як  на  території  України,  її  континентальному  шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за її межами.

Податкова звітність згідно зі ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» від 16.07.99 р. №996-XIV  базується на даних бухгалтерського обліку. У Положенні (стандарті) бухгалтерського обліку №15 «Доход», затвердженому наказом Міністерства фінансів України № 290 від 29.11.1999 року, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 14 грудня 1999 року за № 8604153,  встановлені правила визначення доходу.

П. 16 ПСБО №15 «Доход» передбачено, що цільове фінансування не визнається доходом доти, поки не існує підтвердження того, що воно буде отримане та підприємство виконає умови щодо такого фінансування.

Цільове фінансування капітальних інвестицій визнається доходом протягом  періоду корисного використання відповідних об'єктів інвестування (основних засобів, нематеріальних активів) пропорційно сумі нарахованої амортизації цих об'єктів. ( п. 18 ПСБО №15 «Доход»). Таким чином, по цільовому фінансуванню капітальних інвестицій у момент будівництва й одержання коштів , валовий дохід не виникає, а виникає при нарахуванні амортизації на об'єкт, побудований за зазначені кошти.

Крім того, відповідно до п.п. 5.3.2 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» не включаються до складу валових витрат витрати на придбання,  будівництво,  реконструкцію, модернізацію, ремонт та інші поліпшення основних  фондів та витрати, пов'язані з видобутком корисних копалин, а також з  придбанням  нематеріальних активів, які підлягають амортизації, згідно із статтями 8 і  9  та підпунктом 7.9.4 цього Закону.

Особливістю адміністративного судочинства є те, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій або бездіяльності  суб’єкта  владних повноважень згідно зі ст. 71 ч.2 КАС України тягар доведення правомірності свого рішення, дії або бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У ході судового розгляду, відповідач не надав суду доказів обґрунтованості виключення зі складу валових витрат позивача вказаних сум.

Судово-бухгалтерською експертизою, призначеною судом у даній справі, висновки ДПІ у м. Ялта не підтверджені (висновок №35 від 21.09.2006 р.).

Враховуючи вказане, суд вважає, що податкове повідомлення-рішення № /3, яким визначене податкове зобов'язання ДП "Санаторій "Форос" з податку на прибуток у сумі 789800 грн., у тому числі штрафна санкція в сумі 395000 грн., є нечиним.

Суд також доходить висновку про те, що відповідачем неправомірно виключені з податкового кредиту позивача у листопаді 2003 року 300100,00 грн. ПДВ та у грудні 2003 року 100090,00 грн. ПДВ, що увійшли до складу сплачених процентів по товарному кредиту.

Згідно п.п.7.4.1 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 3.04.97 р. №168/97-ВР зі змінами та доповненнями податковий   кредит  звітного  періоду  визначається виходячи  із  договірної  (контрактної) вартості товарів (послуг),але  не  вище  рівня  звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної  ціни  на  такі  товари (послуги), та складається із сум податків,  нарахованих  (сплачених)  платником податку за ставкою, встановленою  пунктом  6.1  статті  6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом  такого  звітного  періоду  у  зв'язку  з:

придбанням або  виготовленням  товарів  (у  тому числі при їх імпорті)  та  послуг  з  метою  їх   подальшого   використання   в оподатковуваних   операціях   у   межах  господарської  діяльності платника податку; придбанням (будівництвом,   спорудженням)   основних   фондів (основних  засобів,  у  тому  числі інших необоротних матеріальних активів  та  незавершених  капітальних  інвестицій  в   необоротні капітальні   активи),  у  тому  числі  при  їх  імпорті,  з  метою подальшого використання  у  виробництві  та/або  поставці  товарів (послуг)   для  оподатковуваних  операцій  у  межах  господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового  кредиту  виникає  незалежно від  того,  чи  такі  товари  (послуги)  та  основні  фонди почали використовуватися   в   оподатковуваних    операціях    у    межах господарської   діяльності   платника  податку  протягом  звітного податкового періоду,  а також  від  того,  чи  здійснював  платник податку   оподатковувані   операції   протягом   такого   звітного податкового періоду.

Якщо у   подальшому   такі   товари    (послуги)    починають використовуватися  в  операціях,  які  не є об'єктом оподаткування згідно  зі  статтею  3   цього   Закону   або   звільняються   від оподаткування  згідно зі статтею 5 цього Закону,  чи основні фонди переводяться  до  складу   невиробничих   фондів,   то   з   метою оподаткування  такі  товари  (послуги),  основні  фонди вважаються проданими за їх звичайною ціною у  податковому  періоді,  на  який припадає початок такого використання або переведення, але не нижче ціни їх придбання (виготовлення, будівництва, спорудження).

Оскільки суд визнає правомірним віднесення відсотків по товарному кредиту до валових витрат, слід зробити висновок про законність віднесення до складу податкового кредиту сум ПДВ, нарахованих у зв’язку зі сплатою відсотків по товарному кредиту.

Ці ж обставини в свою чергу стали причиною висновку ДПІ у м. Ялта про завищення суми бюджетного відшкодування з ПДВ на 128655,00 грн. та винесення відповідного податкового повідомлення-рішення № 0 від 9.09.2004 року, тому суд визнає останнє податкове повідомлення-рішення нечинним.

Разом з тим, суд погоджується з доводами відповідача про обґрунтованість донарахування податку на додану вартість на суму 14319 грн. у зв’язку з  непідтвердженням сум податкового кредиту.

За висновком експерта, заниження податку на додану вартість підтверджується наданими документами в сумі 6037,5 грн, у т.ч. за січень 2003 р – 605 грн, за серпень 2003 р – 105 грн, за жовтень 2003 р – 5327,50 грн.

Судом установлено, що позивачем у порушення пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" № 283/97-ВР від 22.05.1997 р. (з наступними змінами й доповненнями) у податковий кредит повторно включені суми ПДВ:

у січні 2003 р. по податковій накладній № 4385 від 21.11.2002 р., отриманої від ТОВ "ЛУКОЙЛ - Крим" на суму 3630,00 грн., у тому числі ПДВ - 605,00 грн.;

у серпні 2003 р. по податковій накладній № 18 від 28.05.2003 р., отриманої від ТОВ "Віст + " на суму 630,00 грн., у тому числі ПДВ - 105,00 грн;

у жовтні 2003 р. по податкових накладних, отриманих від ТОВ "Лукойл-Крим":

- № 3358 від 10.07.2003 р. на суму 4320,00 грн. у тому числі ПДВ 720,00 грн.;

- № 3372/2 від 11.07.2003 р.  на суму 2880,00 грн. у тому числі ПДВ 480,00 грн.;

- № 3385/2 від 14.07.2003 р.  на суму 6575,80 грн. у тому числі ПДВ 523,20 грн.;

- № 3420/1 від 16.07.2003 р.  на суму 3139,20 грн. у тому числі ПДВ 1095,97 грн.;

- № 3485/1 від 18.07.2003 р.  на суму 2880,00 грн. у тому числі ПДВ 480,00 грн.;

- № 3547/1 від 21.07.2003 р.  на суму 432,00 грн. у тому числі ПДВ 72,00 грн.;

- № 3597/2 від 23.07.2003 р.  на суму 4655,00 грн. у тому числі ПДВ 775,83 грн.;

- № 3597/4 від 23.07.2003 р.  на суму 1008,00 грн. у тому числі ПДВ 168,00 грн.;

- № 3622/4 від 25.07.2003 р.  на суму 5355,00 грн. у тому числі ПДВ 892,50 грн.;

- № 3695 від 29.07.2003 р.  на суму 720,00 грн. у тому числі ПДВ 120,00 грн.;

- № 3689 від 30.07.2003 р.  на суму 1854,00 грн. у тому числі ПДВ 309,00 грн.

Крім того, позивачем у порушення вимог пп. 7.4.5. ст. 7  Закону України "Про податок на додану вартість" № 283/97-ВР від 22.05.1997 р. (з наступними змінами й доповненнями) до складу податкового кредиту у період, що перевірявся, були включені суми, не підтверджені податковими накладними, оформленими відповідно до п.п. 7.2.1 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Так, до податкового кредиту були включені суми:

у червні 2003 р. за податковою накладною без номера від 03.06.2003 р., отриманої від ТОВ "Дімір - Электронікс", на загальну суму 5580,00 грн. у тому числі ПДВ - 930,00 грн.;

у серпні 2003 р. за податковою накладною без номера від 30.07.2003 р., отриманої від ТОВ "ЛУКОЙЛ - Крим", на суму 1854,00 грн., у тому числі ПДВ - 309,00 грн.;

у серпні 2003 р.  за податковою накладною без номера від 20.08.2003 р., отриманої від ТОВ "Аква -Тур", на суму 13003,00 грн., у тому числі ПДВ - 2167,20 грн.;

у січні 2004 р. за податковими накладними без номера та адреси, отриманими від ТОВ «Кримська паливна компанія», на загальну суму 14856,06 грн. у т.ч. 2476,01 грн. ПДВ;

у березні 2004 р за податковою накладною без номера від 17.03.04 р. отриманою від ПП «Секансъ – Пик», на суму 12542,26 грн., у т.ч. 2090 грн. ПДВ.

Відповідно до інформаційного листа Вищого Господарського суду України від 14.02.02 р. №01-8/157 відсутність у податковій накладній порядкового номеру, місцезнаходження юридичної особи позбавляє покупця права на включення до податкового кредиту витрат зі сплати ПДВ на підставі такої накладної, оскільки вона не відповідає вимогам Закону.

Отже, податкове повідомлення-рішення №/0 від 9.09.04 р. підлягає визнанню нечинним частково на суму 424206,5 грн, у т.ч. 282804 грн з основного платежу, 141402,5 грн з фінансових санкцій.

Податковим повідомленням-рішенням №/3 від 27.04.05 р. ДПІ у м. Ялта визначила податкове зобов’язання ДП «Санаторій «Форос» зі сплати дивідендів у сумі 367780 грн, у тому числі 105080 грн штрафної санкції.

З матеріалів справи убачається, що ДПІ,           обчислюючи розмір дивідендів  за результатами фінансово-господарської діяльності санаторія  в 3 і 4 кварталах 2003 року, не врахувала  збитки, понесені позивачем в 1 кварталі (-924,3 тис. грн.), в 2-м кварталі (-857,0 тис. грн.). Окремо виведений прибуток в 3-м кварталі - (+ 1792,1 тис. грн.), 4-м кварталі - (+59,0 тис. грн.).

Згідно ст. 52 Закону України "Про державний бюджет на 2003 рік" № 380-ІV від 26.12.2002 р., установити,  що  згідно  із  статтею  18  Закону України "Про   підприємства   в   Україні"  державні некорпоратизовані та корпоратизовані,  казенні підприємства та  їх об'єднання   сплачують   за  результатами  фінансово-господарської діяльності у 2002 році  та  щоквартальної  фінансово-господарської діяльності  у  2003  році  до  загального фонду Державного бюджету України частину прибутку (доходу).

Норматив і порядок відрахування зазначеної  частини  прибутку (доходу)   встановлюються  Кабінетом  Міністрів  України  з  метою забезпечення надходжень до  загального  фонду  Державного  бюджету України в обсязі не менше 400.000 тис. гривень.

На виконання вимог ст. 52 Закону КМУ прийняв постанову «Про норматив і порядок відрахування до спеціального фонду державного бюджету України частини прибутку (доходу) державними некорпоратизованими, казенними підприємствами та їх об’єднаннями» від 22.04.03 р. №557. Відповідно до п.1 вищезазначеної постанови відрахування  до  загального  фонду  державного  бюджету частини   прибутку  (доходу),  розрахованого  згідно  з  правилами бухгалтерського       обліку,       здійснюється        державними некорпоратизованими,        крім        підприємств        установ кримінально-виконавчої  системи  та  корпоратизованими,  казенними підприємствами  (крім  державних  підприємств  електроенергетичної галузі, щодо яких здійснюється державне регулювання цін і тарифів) та   їх   об'єднаннями   за  результатами  фінансово-господарської діяльності  у  2002  році та щоквартальної фінансово-господарської діяльності  у  2003  році  у  розмірі  15 відсотків обсягу чистого прибутку    (доходу),    а    державними    сільськогосподарськими підприємствами, які постраждали у 2003 році від стихійного лиха, - у   розмірі   5  відсотків.  Перелік  таких  сільськогосподарських підприємств  встановлюється  Міністерством  аграрної  політики  за погодженням  з  Міністерством  з питань надзвичайних ситуацій та у справах  захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи і Міністерством фінансів.

П. 12 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку №1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.03.1999 року № 87, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.06.1999 р. за № 3913684, передбачено, що звітним періодом для складання фінансової звітності є календарний рік. Баланс підприємства складається на кінець останнього дня звітного періоду. Проміжна (місячна, квартальна) звітність, яка охоплює певний період, складається наростаючим підсумком з початку звітного року.

Згідно з листом ДПА України від 19.05.2003 р. № 7866715-1117 «Щодо відображення в податковій звітності дивідендів державних некорпоративних підприємств, казенних підприємств та їх об’єднань» при заповненні рядка 21 декларації по податку на прибуток, підприємства платники податку - державні некорпоратизовані підприємства, казенні підприємства і їхні об'єднання повинні враховувати значення рядка 220 про фінансові результати (форма № 2) помноженого на 0,15.

Форма № 2 є додатком до Положення (стандарті) бухгалтерського обліку № 3 "Звіт про фінансові результати", затвердженого Наказом Міністерства фінансів № 87 від 31.03.1999 р. і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.06.1999 р. за № 397/3690.

Положенням визначений порядок заповнення форми № 2. Форма заповнюється наростаючим підсумком з початку року відповідно за 1-й квартал, 1-і півріччя, 9 місяців, рік. Аналогічно заповнюється й декларація з податку на прибуток (з 1 січня 2003 року). Ні форма № 2, ні декларація з податку на прибуток не передбачає окремо виведений результат господарської діяльності підприємства 3-й і 4-й квартал.

З матеріалів справи, а також з висновку експерта убачається, що чистий прибуток санаторія, визначений за правилами бухгалтерського обліку, за 9 місяців 2003 р. складав 10800 грн, за 2003 р – 69800 грн. Відповідно дивіденди за 9 міс 2003 р. складають 1620 грн, за 2003 р – 10500 грн., всього 12120 грн. Фактично, позивачем було нараховано та сплачено 10500 грн дивідендів.

За такими обставинами, суд доходить  висновку про необґрунтованість податкового повідомлення -  рішення № /3 від 27 квітня 2005 року про визначення податкового зобов'язання ДП "Санаторій "Форос" за дивідендами у сумі 261080 грн. (262700 грн. – 1620 грн.), і застосуванні штрафних санкцій у сумі 104432 грн. (105080 грн. – 648 грн.), усього на суму 365512  грн.

Враховуючи викладене, позовні вимоги ДП «Санаторій «Форос» підлягають частковому задоволенню.

Вступна й резолютивна частина постанови оголошені в судовому засіданні 12.02.07р.

Постанова складена в повному обсязі й підписана 19.02.07 р .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати нечинними податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в м. Ялта: №  /0 від 9 вересня 2004 р. про зменшення   бюджетного відшкодування на суму 128655 грн.; №  /3 від 9 вересня 2004 р. про донарахування податку на прибуток на суму 789800 грн., у тому числі 394800 грн за основним платежем, 395000 грн. за фінансовими санкціями.

3. Визнати частково нечинним податкове повідомлення-рішення ДПІ в м. Ялта №  /3 від 27 квітня 2005 р. про донарахування дивідендів на суму 365512 грн., у тому числі 261080 грн. за основним платежем, 104432 грн. за фінансовими санкціями.

4. Визнати частково нечинним податкове повідомлення-рішення №  /0 від 9 вересня 2004 р.  у частині визначення податкового зобов'язання з ПДВ на суму 424206,50 грн., у тому числі  282804 грн. з основного платежу та 141402,50 грн. з фінансових санкцій.

6. В іншій частині позову відмовити.

7. Стягнути з державного бюджету України (пр 0002, одержувач Державний бюджет м. Сімферополя, код платежу 22090200, ЄДРПО України 34740405, банк ГУ ДКУ в АР Крим м. Сімферополь, МФО 824026 ( або з іншого рахунку) на користь державного підприємства "Санаторій "Форос", м. Ялта, смт. Форос, (ЗКПО 20670777, р/с 01 у філії АБ "Південний", м. Ялта, МФО 384522) 3,35 гривень судового збору, і  2958 грн витрат на проведення судово-бухгалтерської експертизи.

У разі не подання заяви про апеляційне оскарження, постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення.

Якщо після подачі заяви про апеляційне оскарження, апеляційна скарга не подана, постанова ступає в закону силу через 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена в порядку і строки, передбачені ст.. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Білоглазова І.К.