ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2007 р.
№ 2-21/9141.1-2006 (2-2/2732-2005)

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого судді
Кривди Д.С. –(доповідача у справі),

суддів:
Жаботиної Г.В.,
Уліцького А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Громадського об’єднання Спортивного клубу “Спорт”

на постанову
Севастопольського апеляційного господарського суду від  24.10.2006 року

у справі
№2-21/9141.1-2006 господарського суду Автономної Республіки Крим

за позовом
ТОВ “Граніт-2”

до
Громадського об’єднання Спортивного клубу “Спорт”

про
стягнення суми,

та за зустрічним позовом
Громадського об’єднання Спортивного клубу “Спорт”

до
ТОВ “Граніт-2”

про
стягнення суми,

за участю представників сторін від:

позивача:
не з’явились

відповідача:
не з’явились

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 06.07.2006р. (суддя Чонгова С.І.), залишеним без змін постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 24.10.2006р. (судді Сотула В.В. –головуючий, Борисова Ю.В., Гонтар В.І.), первісний позов задоволено частково; стягнуто з Громадського об’єднання Спортивного клубу “Спорт” на користь ТОВ “Граніт-2” борг в розмірі 51226,40грн., державне мито в розмірі  512,26грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 69,38грн.; в частині вимог щодо стягнення 1920,99грн. пені відмовлено; зустрічний позов задоволено частково; стягнуто з ТОВ “Граніт-2” та користь Громадського об’єднання Спортивного клубу “Спорт” 49092,72грн. штрафних санкцій, 490,93грн. державного мита та 86,14грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; в частині вимог щодо стягнення збитків в розмірі 18022грн. відмовлено.

Громадське об’єднання Спортивний клуб “Спорт” в касаційній скарзі просить змінити прийняті у справі судові рішення та задовольнити повністю зустрічний позов, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Учасники процесу не скористалися наданим процесуальним правом на участь своїх представників в судовому засіданні касаційної інстанції.

Колегія суддів, перевіривши наявні матеріали (фактичні обставини) справи на предмет правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 111-7 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція виходить з встановлених у даній справі обставин.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 29.10.2003 року між сторонами було укладено договір підряду №3, за умовами якого  позивач за первісним позовом взяв на себе зобов’язання з виконання підрядних робіт з закінчення  будівництва тренувальної площадки №1 і споруджень, ігрових площадок №2-3 відповідно до узгодженого графіка будівництва й фінансування  за виконані роботи. На підставі платіжного доручення про перелік авансу в сумі 50000грн. від 27.08.2003р., платіжного доручення від 28.08.2003 на суму 30000грн., акту прийняття робіт за серпень 2003р., господарські суди дійшли висновку, що фактично договір № 3 укладено в серпні 2003 року. Згідно п.4.1 договору початок будівництва визначено з дати переліку авансу на рахунок підрядника.

За умовами вказаного договору ГО Спортивний клуб “Спорт” забезпечує фінансування, проводить платежі за виконані роботи (п.5.1); підставою для розрахунків є форма №2, строком підписання якої є 25 число звітного місяця, остаточний розрахунок проводиться після здачі об'єкту в експлуатацію (п.5.2); сплата проводиться за фактично виконані роботи після підписання форми №2 (п.5.3).

При цьому господарським судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним господарським судом, що позивач за первісним позовом виконав роботи на суму 489726,40грн., сплату проведено на суму 438500грн., а тому борг складає 51226,40грн., що підтверджується матеріалами справи і не спростовується відповідачем за первісним позовом. Вимога про сплату виконаних робіт заявлена кредитором шляхом направлення претензії від 10.11.2004р., що підтверджується повідомленням про вручення відповідачеві рекомендованої кореспонденції 11.11.2004р.

На підставі викладеного суди дійшли висновку про стягнення за первісним позовом заборгованості  в розмірі 51226,40грн. При цьому суди встановили відсутність підстав для стягнення з відповідача за первісним позовом на користь ТОВ “Граніт-2” пені  в розмірі 1920,99грн. за порушення строків оплати виконаних робіт, оскільки договором строк виконання  відповідачем зобов’язань по оплаті виконаних робіт не встановлений,  відповідачем не порушені умови договору по строкам оплати виконаних робіт.

Щодо зустрічної позовної заяви, то суди встановили, що відповідач за зустрічним позовом повинен був виконати свої зобов'язання з будівництва майданчика №1 до 27.11.2003р., а з будівництва ігрового майданчика № 2-3 –до 27.01.2004р., але зобов'язання до зазначених строків не були виконані. А тому, з урахуванням п.9.4 договору №3, яким передбачено, що у разі порушення з вини підрядника строків завершення виконання робіт згідно з графіком, який передбачено договором, підрядчик платить замовникові штрафні санкції у розмірі однієї облікової ставки Національного банку України від договірної ціни за кожний день прострочення, місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про задоволення позовних вимог за зустрічним позовом в цій частині.

Що стосується вимоги за зустрічним позовом про стягнення збитків в сумі 18022грн., в частині відмови в задоволенні якої оскаржуються судові рішення, колегія зазначає наступне.

Звертаючись з вимогою про стягнення збитків, Громадське об'єднання Спортивний клуб “Спорт” виходило з того, що фактично проектно-кошторисну документацію виконав позивач за зустрічним позовом, уклавши договір з приватним підприємством “Архітектурне ательє КОЛО”, сплативши вартість проекту в загальній сумі 18022грн. (платіжні доручення від 09.10.2003 № 13а, від 07.11.2003 № 22). Вказану суму Громадське об'єднання Спортивний клуб “Спорт” вважає збитками, понесеними ним у зв'язку з невиконанням ТОВ “Граніт-2” своїх зобов'язань за договором по розробці проектно-кошторисної документації.

Відповідно до положень ст.623 ЦК України  боржник, який порушив зобов’язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Визначальними та достатніми підставами для відшкодування збитків  чинне цивільне законодавство визнає  наявність вини  порушника договірного зобов'язання у  заподіянні збитків (ст.614 Цивільного кодексу України), доведеність їх розміру (ч.2 ст.623 Цивільного кодексу України) і наявність причинно - наслідкового зв'язку між  діями порушника та понесенням збитків кредитором  (ч. 1 ст.22 Цивільного кодексу  України ).

Господарський кодекс України також передбачає, що учасник господарських відносин,  який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (ст.224).

Вирішуючи спір та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову про стягнення збитків в сумі 18022грн., суди попередніх інстанцій на підставі ретельної оцінки зібраних у справі доказів дійшли висновку щодо відсутності передбачених законодавством підстав для покладення на ТОВ “Граніт-2” цивільно-правової відповідальності у вигляді стягнення збитків.

Так, відповідно до ст. 875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Згідно ч. 1 ст. 318 ГК України за договором підряду на капітальне будівництво одна сторона (підрядник) зобов'язується своїми силами і засобами на замовлення другої сторони (замовника) побудувати і здати замовникові у встановлений строк визначений договором об'єкт відповідно до проектно-кошторисної документації або виконати зумовлені договором будівельні та інші роботи, а замовник зобов'язується передати підряднику затверджену проектно-кошторисну документацію, надати йому будівельний майданчик, прийняти закінчені будівництвом об'єкти і оплатити їх.

Таким чином, як випливає з приписів даних правових норм, за договором будівельного підряду підрядник зобов’язується виконати будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

При цьому судами попередніх інстанцій встановлено, що п.8.1 договору констатує лише факт забезпечення підрядника такою документацією, проте ким вона повинна бути виготовлена і передана підряднику (замовником або іншою особою) умови договору підряду не встановлюють. В силу п.9.5 договору,  взаємовідносини сторін, які не врегульовані цим договором, регламентуються чинним законодавством. Отже, виходячи із наведених   норм   законодавства,   надання проектно-кошторисної документації є обов'язком замовника за договором підряду.

Доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки їм була надана вичерпна оцінка судами першої та апеляційної інстанцій. Окрім того, вони фактично зводяться до оцінки доказів та переоцінки обставин справи, що не є компетенцією касаційної інстанції з огляду на вимоги ст.ст.111-5, 111-7 ГПК України

За таких обставин, переглянута у справі постанова апеляційного господарського суду відповідає приписам  чинного  законодавства,  а  доводи касаційної скарги  визнаються  непереконливими.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, 111-8, п.1 ч.1 ст. 111-9, ст. 111-11 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 24.10.2006р. у справі №2-21/9141.1-2006 залишити без змін, а касаційну скаргу –без задоволення.

Головуючий суддя                                                                      Д.Кривда

Судді                                                                                          Г.Жаботина

А.Уліцький