донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

28.02.2007 р.                                                                            справа №32/302

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів

за участю представників сторін:

від позивача:
Цененко К.С. (за довір.),

від відповідача:
від третьої особи:
Лосев В.Г. (за довір.)
не з”явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності
"Укрінтеренерго" м.Київ

на рішення (ухвалу) господарського суду

Донецької області

від
28.11.2007 року

по справі
№32/302

за позовом
Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності
"Укрінтеренерго" м.Київ

до
за участю третьої особи
Корпорації "ПромЕкономСервіс" м.Донецьк
Відкритого акціонерного товариства "Західенерго" м.Львів

про
розірвання ліцензійного договору №44/1-41 та стягнення паушального платежу в розмірі 8000 00грн.

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2006р. до господарського суду Донецької області звернулось Державне підприємство зовнішньоекономічної  діяльності "Укрінтеренерго" м.Київ (позивач) з позовом до Корпорації "ПромЕкономСервіс" м.Донецьк (відповідач) про розірвання ліцензійного договору №44/1-41 та стягнення  паушального платежу в розмірі 800000,00грн.

Рішенням господарського суду Донецької області від 28.11.06р. у задоволенні позовних вимог Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності  "Укрінтеренерго" м.Київ було відмовлено у повному обсязі.

Позивач, не погодившись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, звернувся  до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, задовольнити позовні вимоги у повному обсязі

В  обґрунтування  своїх  вимог  позивач  посилається  на  порушення  судом  норм  матеріального  та процесуального  права.

Відповідач вважає рішення господарського суду законним та обґрунтованим, тому просить залишити його без змін, а скаргу без задоволення.

Представник третьої особи у справі без самостійних вимог на предмет спору,  Відкрите акціонерне товариство "Західенерго" м.Львів, в судові засідання не з’явився, про поважність причин своєї відсутності суд не повідомив, але надав пояснення по суті спору,  через що судова колегія вважає за необхідне розглянути справу у його відсутності.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, між сторонами був укладений Ліцензійний договір №44/1-41 (далі –ліцензійний Договір), згідно якого відповідач, як ліцензіар, зобов’язався надати позивачу, як ліцензіату, невиняткову ліцензію на використання технологій ТІГ і винаходу (на який відповідачем отриманий патент України № 52845), а також на сумісне з відповідачем управління правом надання субліцензій.

Пунктом 3.4. Договору (в редакції доповнень № 2 до договору від 24.06.03р., (т.2 а.с.47), передбачено, що дія ліцензії по використанню ТІГ та пристроїв ТІГ територіально розповсюджується на об’єкти ВАТ “Західенерго”. Сторони можуть розширити територію дії ліцензії з використання  технологій та пристроїв ТІГ доповненнями до данного договору.

Відповідно до п. 4.1.1 Договору в редакції доповнення від 25.07.2003р. №3 до Договору (т.2 а.с.48), за придбання ліцензії позивач сплачує паушальний платіж у суммі 800000,00 грн.

Платіжним дорученням від 06.08.2003р. № 453 позивач сплатив паушальний платіж у розмірі 800000,00грн, згідно умов Договору.

В матеріалах справи знаходиться також Ліцензійний договір (субліцензія) № 44/1-133 (далі субліцензійний Договір), що укладений 04.08.2003р. між відповідачем, позивачем та третьою особою, відповідно до умов якого останній був наданий дозвіл (субліцензія) на використання технологій ТІГ на Бурштинській, Добротворській та Ладижинської ТЕС (п.3.5. субліцензійного договору), за що ВАТ "Західенерго" м.Львів зобов’язувався сплачувати роялті сторонам.

Листами від 15.07.2005р. №41-Ф1119 та від 02.12.2005р. №44-Ф1980 направленими третьою особою на адресу позивача було повідомлене, що проведена ВАТ “ЛьвівОРГРЕС” експертиза ефективності використання ТІГ на енергоблоці ст.12 Бурштинської ТЕС і досвід його експлуатації не дають підстав для впровадження ТІГ на котлах електростанцій ВАТ “Західенерго”, що використовують кам'яне вугілля та кам'яне вугілля з підсвіткою природним газом.

Після отримання вищевказаних листів позивач, з посиланням на суттєву зміну обставин, звернувся до відповідача з пропозицією про розірвання ліцензійного договору і повернення йому паушального платежу (лист від 18.01.2006р. № 44/01-17, доповнення № 5 до ліцензійного договору, підписане позивачем (т.1 с.а.35-36)).

Заявляючи позов про розірвання Договору на підставі ст.652 ЦК України, позивач у якості істотної зміни обставин, які він не міг передбачити при укладанні Договору, вказує саме відмову третьої особи від впровадження технології ТІГ на енергоблоках Бурштинської ТЕС.

Наслідками розірвання договору позивач вважає вимогу про повернення суми паушального платежу, що на його думку захистить його права шляхом справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв’язку з виконанням цього договору.

Згідно вимог вищевказаної норми, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

За ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону.

У випадках, передбачених ліцензійним договором, може бути укладений субліцензійний договір, за яким ліцензіат надає іншій особі (субліцензіату) субліцензію на використання об'єкта права інтелектуальної власності. У цьому разі відповідальність перед ліцензіаром за дії субліцензіата несе ліцензіат, якщо інше не встановлено ліцензійним договором.

Ліцензіар може відмовитися від ліцензійного договору у разі порушення ліцензіатом встановленого договором терміну початку використання об'єкта права інтелектуальної власності. Ліцензіар або ліцензіат можуть відмовитися від ліцензійного договору у разі порушення другою стороною інших умов договору.

Оскільки предметом спірного Договору є тільки дозвіл відповідача на використання позивачем певного об’єкта права інтелектуальної власності, факт суб’єктивної відмови іншої особи, що не є стороною у вказаному Договорі, від виконання своїх обов’язків перед позивачем-ліцензіатом у використанні цього об’єкту за субліцензійним Договором, що укладений пізніше, не підпадає під ознаки обставини, що передбачена ст.652 ЦК України.

При цьому позивач не обґрунтовує свої позовні вимоги неналежним виконанням відповідачем своїх обов’язків.

Відповідач проти розірвання Договору за заявленими позивачем підставами заперечує, вказуючи на дійсність відповідного Договору у теперішній час.

Отже за вищевказаних підстав судова колегія вважає не заснованими на законі доводи позивача про те, що договір має бути розірваним, оскільки із суті Договору та звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин має нести саме він.

Крім того, а ні позивачем, а ні третьою особою не надано судовій колегії доказів про припинення дії субліцензійного Договору в передбаченому законом порядку.

Посилання вказаних осіб на вимоги ст.598 ЦК України та наявність обставин, передбачених п.3.10 Договору, не є такими доказами, оскільки вони регулюють не сам порядок припинення дії цього Договору, а лише підстави до його припинення.

Відповідно до вимог  ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідач оспорює припинення дії даного субліцензійного Договору. Нормами цього Договору не передбачена можливість односторонньої відмови від нього третьої особи за вищевказаних підстав, а матеріали справи не містять доказів розірвання вказаного Договору у добровільному порядку, зокрема, шляхом прийняття пропозиції третьої особи щодо цього.

Також доводами апеляційної скарги не спростовані викладені у рішенні суду посилання про те, що позивач, вважаючи припиненим субліцензійний договір саме внаслідок з'ясування третьою особою відсутності позитивного ефекту від ТІГ на Бурштинській ТЕС, не здійснив жодних дій щоб пересвідчитися чи дійсно використання ТІГ є недоцільним також на інших ТЕС (Добротворська ТЕС, Ладижинська ТЕС), та не звертався до відповідача з пропозицією розширення дії ліцензії (п.3.5. субліцензійного договору; п.3.4. ліцензійного договору в редакції доповнень від 24.06.2003р.).

За таких підстав судова колегія вважає вірним висновок суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог про розірвання Договору за наявності зміни істотних обставин на підставі ст. 652 ЦК України.

У зв’язку із відмовою в позові про розірвання Договору, судова колегія вважає за недоцільне дослідження питання про стягнення паушального платежу у зв’язку з розірванням вказаного Договору у порядку ч.3 ст.652 ЦК України у межах заявлених вимог.

Доводи апеляційної скарги також не спростовують висновку суду першої інстанції про безпідставність  позовних вимог  в цій частині.

Отже за вищенаведеного судова колегія вважає доводи апеляційної скарги такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та вважає безпідставними доводи про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та порушення судом  норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду Донецької області від 28.11.2006 року у справі №32/302 ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, законних підстав до його зміни або скасування не встановлено.

Відповідно до статті 49 ГПК України, державне мито при поданні апеляційної скарги слід покласти на позивача по справі.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності  "Укрінтеренерго" м.Київ на рішення господарського суду Донецької області від 28.11.2006року по справі № 32/302 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 28.11.2006року по справі №32/302 - залишити  без змін.

Головуючий

Судді:

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС