ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2007 р.
№ 18/437н

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Ткаченко Н.Г., –головуючого

Катеринчук Л.Й. (доповідач),

Хандурін М.І.

розглянувши  касаційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю «Лутугінська пересувна механізована колона №3», м. Лутугіно

на рішення
та постанову
господарського суду Луганської області від 20.11.2006
Луганського апеляційного господарського суду від 11.01.2007

у справі
господарського суду
№ 18/437н
Луганської області

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю «Лутугінська пересувна механізована колона №3», м. Лутугіно

до
Луганського обласного об’єднання по агропромисловому будівництву «Луганськоблагробуд», м. Луганськ

про
визнання недійсним розпорядження

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача
Товариство з обмеженою відповідальністю «Творець»

в судовому засіданні взяли участь  представники :

від позивача
не з’явились

від відповідача
Радіонова Ю.А. (дов. №20-1/10-93 від 18.04.2007)

від третьої особи
не з’явились

В С Т А Н О В И В  :

Товариство з обмеженою відповідальністю „Лутугінська пересувна механізована колона №3”, м. Лутугіне Луганської області, звернулося до господарського суду Луганської області про визнання недійсним розпорядження №11 від 04 лютого 2001 року Луганського обласного об’єднання по агропромисловому будівництву „Луганськоблагробуд” про створення нової будівельної організації в м. Лутугине; зобов’язання керівника Лутугинської міжрайгосподарської пересувної механізованої колони №3 передати до статутного фонду створеної будівельної організації майно на суму долі позивача і заборгованості на загальну суму 57 825 грн., а також відновити строк для подання позовної заяви.

Рішенням господарського суду Луганської області від 20.11.06 у справі №18/437н (суддя –Яресько Б.В.) у задоволенні позову відмовлено повністю з покладанням на позивача витрат на інформаційно –технічне забезпечення судового процесу та сплати державного мита.

Не погоджуючись з даним рішенням, позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю „Лутугинська пересувна механізована колона №3”, м. Лутугіне Луганської області, звернувся до Луганського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою від 04.12.06 б/н, якою просить рішення господарського суду Луганської області від 20.11.06 у даній справі скасувати та направити на новий розгляд у той же суд в іншому складі.

Постановою Луганського апеляційного господарського суду від 11.01.2007 апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю „Лутугинська пересувна механізована колона №3” залишено без задоволення, рішення господарського суду Луганської області від 20.11.06 залишено без змін.

Не погоджуючись з винесеною постановою, позивач звернувся з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, в якій просив скасувати зазначені судові акти, аргументуючи порушенням норм матеріального права, зокрема, статті 30 Закону України «Про власність», статей 54, 56 Закону України «Про господарські товариства», статей 71, 76 Цивільного кодексу УРСР.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, переглянувши у касаційному порядку рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, про відсутність правових підстав для задоволення касаційної скарги, виходячи з такого.

Згідно з статтею 12 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах про визнання недійсними актів державних чи інших органів.

Акт державного чи іншого органу –це юридична форма рішень цих органів, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов’язків характер для суб’єктів цих відносин.

Обов’язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв’язку із його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також невідповідність його вимогам чинного законодавства.

Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Як було встановлено судами попередніх інстанцій, 04.02.01 відповідачем в особі генерального директора прийнято розпорядження №11 про створення нової будівельної організації в м. Лутугине та зобов’язано керівника Лутугинської міжрайгосподарської пересувної механізованої колони №3 передати до статутного фонду створеної будівельної організації майно на суму долі позивача і заборгованості перед ним відповідача, тобто на загальну суму 57 825 грн. 00 коп. (а.с. 29).

Судами також встановлено, що позивач створений відповідно до рішення загальних зборів засновників –учасників (протокол №1 від 25.06.98) шляхом перетворення Лутугинської міжрайгосподарської пересувної механізованої колони №3 відповідно до установчого договору (п.1.1 Статуту позивача - а.с. 13). Позивач був зареєстрований Лутугинською районною державною адміністрацією рішенням №75 від 23.04.98 та внесений до ЕДРПОУ 01.07.98 (а.с. 26 зворот).

Засновниками - учасниками товариства є відповідач 5% статутного фонду та трудовий колектив позивача 95% статутного фонду (п.1.2 Статуту позивача - а.с. 13).

Згідно пункту 5.4 Статуту та пункту 10 установчого договору позивача Лутугінська  міжрайгосподарська пересувна механізована колона №3 повинна була внести до статутного фонду позивача 483 916 грн. 00 коп., а відповідач –25469 грн. 00 коп. (а.с. 17, 24).

Матеріалами справи підтверджується, що Статутом позивача (пункти 8.1, 8.7) визначено збори учасників як вищий орган управління товариством та передбачено порядок прийняття рішень учасниками товариства, а директора визначено, як виконавчий орган управління товариством. Статут позивача не надає право його учасникам на прийняття владно-розпорядчих рішень щодо майна позивача.

Отже, факт прийняття відповідачем в особі генерального директора 04.02.01 розпорядження №11 про створення  нової будівельної організації в м. Лутугіно та зобов’язання керівника позивача передати до статутного фонду новоствореної організації майно на суму 57 825 грн. не є доказом порушення прав позивача, оскільки установчими документами позивач не зобов’язувався до вчинення таких дій.

Керівник позивача вправі був відмовитися від виконання розпорядження керівника іншої юридичної особи та передати його для розгляду зборам засновників як вимогу про виділ частки із статутного фонду та вихід із засновників товариства.

Колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що оспорюваний акт не носить обов’язкового характеру для позивача і тому не міг будь–яким чином вплинути на його права та охоронювані законом інтереси, створити будь–які обов’язки.

При цьому колегія суддів зазначає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права власності майном, яке передано третій юридичній особі на виконання оспорюваного розпорядження.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України, діючи в межах повноважень суду касаційної інстанції згідно приписів статей 111-5, 111-7 Господарського процесуального кодексу України, погоджується з висновками судів попередніх інстанцій та не вбачає підстав для скасування прийнятих у справі судових актів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1115,,1117,1119,11111 ГПК України Вищий господарський суд України –

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лутугінська пересувна механізована колона №3»залишити без задоволення.

2. Постанову Луганського  апеляційного господарського суду від 11.01.2007 та рішення господарського суду Луганської області від 20.11.2006 залишити без змін.

Головуючий                                                                             Н. Ткаченко

Судді                                                                                                 Л. Катеринчук

М. Хандурін