СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И

02.04.2007
Справа №  16/7-ПД-07

Господарський суд Херсонської області у складі судді
Немченко Л.М. при секретарі
Горголь О. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом
Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Злагода"

до
відповідача-1: Херсонської міської Ради, м. Херсон

відповідача-2: Приватного
підприємця ОСОБА_1, м. Херсон

про
визнання недійсним договору
оренди земельної ділянки.

за
участю:

представників
сторін:

від  позивача - Корнєєв М. П. довіреність № 149
від 01.11.2006р.ю/к, Кружилова С. А. - голова правління

від  відповідача-1: Сідорова Т. В. дов. № 09-17-12
від 26.01.07

від відповідача-2: ПП ОСОБА_1
паспорт НОМЕР_1 виданий ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2 довіреність  НОМЕР_2 від 02 лютого 2007р.

Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку “Злагода” (позивач)
звернулося до суду з позовною заявою  про
визнання недійсним договору купівлі-продажу
земельної ділянки несільськогосподарського призначення, укладеного
05.10.05  між Херсонською міською Радою
(відповідач-1) та приватним підприємцем ОСОБА_1 (відповідач-2), оскільки при
укладенні договору були порушені ст.42, 141 та 149 ЗК України.

Відповідачі позовні вимоги не визнають.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини
постанови.

Розглянувши  матеріали справи,
заслухавши представників сторін, суд

в с т а н о в
и в:

Відповідно до Роз'яснень президії
Вищого арбітражного суду України від 12.03.99 № 02-5/111  “ Про деякі питання практики вирішення
спорів, пов'язаних з визнання угод недійсними” господарський суд, вирішуючи
спори про визнання угод недійсними,  повинен
встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод
недійсними і настання відповідних наслідків, а саме,: відповідність змісту угод
вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за
угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини,
що мають значення для правильного вирішення спору.

При розгляді справи суд досліджував
обставини, що визначенні у Роз'ясненнях президії Вищого господарського суду
України.

На підставі рішення  Херсонської міської Ради від 30.05.05 НОМЕР_3
від 19.08.05 між радою та приватним підприємцем ОСОБА_1 був укладений договір
оренди земельної ділянки несільськогосподарського призначення площею 0,0248 га.
із земель запасу під розміщення магазину-кафе, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Зазначений договір зареєстрований у
книзі записів державної реєстрації договорів оренди за НОМЕР_4    26.10.05.

Доказів
визнання нечинним рішення Херсонської міської Ради НОМЕР_3 від 19.08.05 позивач
не надав.

Із огляду на договір суд дійшов до
висновку, що за своєю природою зазначений договір є договором найму (оренди),
правовідносини щодо укладення та виконання його урегульовані гл.59 ЦК України
та гл.19 ЗК України і ЗУ “ Про оренду землі”.

Відповідно до ст.759 ЦК України за
договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст.13 Закону України
“Про оренду землі” договір оренди землі - це договір, за яким Орендодавець
зобов'язаний за плату передати Орендареві земельну ділянку у володіння і
користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну
ділянку відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Відповідно до ст.124 ЗК України
передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній та комунальній
власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої
влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладання договору оренди
земельної ділянки.

Відповідно до ст. 125 ЗК України
право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і
його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до
встановлення її меж у натурі, одержання документа, що посвідчує право на неї та
державної реєстрації забороняється.

Із огляду на встановлені факти та
приписи чинного вищенаведеного законодавства
суд дійшов до висновку, що договір оренди укладений належним чином з
дотриманням вимог щодо його державної реєстрації.

Відповідно до Роз'яснень президії
Вищого арбітражного суду України від 12.03.99 № 02-5/111  “ Про деякі питання практики вирішення
спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними” крім контрагентів за договором,
прокурора, державних та інших органів позивачем у справі може бути будь-яке
підприємство, установа, організація, чиї права та охоронювані законом інтереси
порушує ця угода.

Відповідно до ст.1 ГПК України
підприємства, установи, організації інші юридичні особи, громадяни, що
здійснюють підприємницьку діяльність мають право звернутися до господарського
суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Оскільки позивач -об”єдання
співвласників багатоквартирного будинку
"Злагода" не був стороною за спірним договором, то відповідно
до вищенаведених вимог він в ході розгляду справи зобов'язаний довести про
порушення свої цивільних прав та законних інтересів  укладенням цього договору.

Позивач пояснив, що органами
виконавчої влади міста Херсона при будівництві житлового комплексу було
виділено ЖБК -111 земельну ділянку для будівництва будинку НОМЕР_5 з
урахуванням при будинкової території. За п.7 р. Х  “Перехідних положень Земельного кодексу
України” визначено, що громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у
тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди земельні ділянки у розмірах,
що були передані раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.
Позивач з моменту здачі в експлуатацію будинку за цю прибудинкову територію
сплачує податки.

Позивач вважає, що частина
земельної ділянки, що визначена як покритий асфальтобетонним покриттям проїзд в
межах прибудинкової території позивача, передана за спірним договором
приватному підприємцю ОСОБА_1 Організацією, яка здійснює управління будинком
НОМЕР_5 є ОСББ “ Злагода”. На думку позивача, з моменту  передачі житлового комплексу ЖБК-111 на
баланс позивачу йому надано в постійне користування і оскаржувану земельну
ділянку.

Відповідно до ст.125 ЗК України
право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає
після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право
власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної
реєстрації.

Відповідно до ст.126 ЗК України
право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною
ділянкою посвідчується державними актами.

Позивач не надав визначених
законодавством доказів права постійного. користування земельною ділянкою, на
якій розмішений будинок НОМЕР_5 по АДРЕСА_1.

Відповідно до вимог ст.34 ГПК
України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

Відповідно
до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Із огляду на встановлені факти суд
дійшов до висновку, що позивач не довів наявність свого права на частину
земельної ділянки, яка була виділена приватному підприємцю ОСОБА_1 за договором
оренди земельної ділянки від  03.10.05.
Відповідно він не довів порушення свого права на постійне користування
земельною ділянкою, що пов'язано з укладенням
договору оренди від 03.10.05.

Доводи, які позивач обґрунтовує з
посиланням на будівельні норми та правила, що визначені ДБН 360-92 “Планування
та забудова міських і сільських поселень” суд до уваги не приймає, оскільки для
їх оцінки потрібні спеціальні знання. Призначати з цього приводу судову
земельновпорядчу експертизу суд вважає недоцільним, оскільки позивач не довів
порушення своїх прав укладанням спірного договору.

В зв'язку з викладеним, суд
відмовляє в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49,  82,84,85 Господарського процесуального
кодексу України, суд

в и р і ш и
в:

1. Відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Суддя                                                                                      Л.М.
Немченко

Дата підписання рішення

відповідно до вимог ст. 84 ГПК
України
06.04.07