ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2007 р.
№ 88/17-03/7

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого                                              Карабаня В.Я.

суддів:                                                         Ковтонюк Л.В.

Чабана В.В.

за участю представників:

позивача                                           не з’явився

відповідача                                      Демидюк О.Б. довіреність від 01.03.2006

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну
скаргу

Державного підприємства “Закордонмонтажспецбуд”

на  постанову
Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 25.09.2006

у справі
господарського суду
№ 88/17-03/7
Київської області

за  позовом
Державного підприємства “Закордонмонтажспецбуд”

до

Відкритого акціонерного товариства “Гідромеханізація”

про

стягнення 2 263 505 грн.

В С Т А Н О В И В:

В березні 2003 року державне підприємство “Закордонмонтажспецбуд” (далі –ДП “Закордонмонтажспецбуд”) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до відкритого акціонерного товариства “Гідромеханізація” (далі –ВАТ “Гідромеханізація”) про стягнення

2 263 505 грн. боргу. Позов ДП “Закордонмонтажспецбуд” вмотивовано тим, що 19.04.1997 між ДП “Закордонмонтажспецбуд” та ВАТ “Гідромеханізація” було укладено контракт, за умовами якого останній прийняв зобов’язання щодо виконання “під ключ” гідромеханізованих робіт на будівництві морського порту в м. Ель Гуна в Арабській Республіці Єгипет. У зв’язку з невиконанням відповідачем належним чином умов контракту та завершенням виконання гідромеханізованих робіт єгипетською фірмою ORASKOM позивач просив стягнути збитки в сумі 2 263 505 грн., посилаючись на те, що претензія позивача щодо сплати цієї суми відповідачем залишена без відповіді та задоволення.

Рішенням господарського суду Київської області від 26.06.2006 (суддя Бабенко К.А.), залишеним без змін постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 25.09.2006 (колегія у складі суддів: Агрикової О.В., Мостової Г.І., Поліщука В.Ю.) в позові відмовлено. Судові рішення вмотивовано тим, що позивачем пропущений встановлений статтею 71 ЦК УРСР строк позовної давності тривалістю у три роки, враховуючи, що умовами договору підряду від 20.01.1997 та контракту від 19.04.1997, який було укладено на виконання договору підряду від 20.01.1997, не було визначено строк виконання відповідачем своїх зобов’язань; позивач відповідно до вимог ст. 165 ЦК УРСР звернувся на адресу відповідача з претензією від 04.06.1999 щодо погашення заявленої суми позову, яку відповідач отримав 08.06.1999; позивач звернувся з позовом до суду лише 04.03.2003 після закінчення строку позовної давності, що є підставою для відмови у позові.

Не погоджуючись із прийнятими у даній справі судовими рішеннями, ДП “Закордонмонтажспецбуд” звернулось з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову, посилаючись на те, що суд апеляційної інстанції всупереч пункту 7 частини 2 статті 105 ГПК України не навів доводи, за якими апеляційна інстанція відхиляє ті чи інші докази.

В судове засідання 15.01.2007 не з’явився представник ДП “Закордонмонтажспецбуд”. Враховуючи, що про час і місце розгляду справи  ДП “Закордонмонтажспецбуд” повідомлено належним чином, Вищий господарський суд України вважає за можливе розглянути касаційну скаргу за його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 111-7 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Вищий господарський суд України, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при винесенні оспорюваного судового акта, дійшов висновку про відмову у  задоволенні касаційної скарги за таких підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій:

- 20.01.1997 між Компанією “ORASKOM PROJECTS & Touristic DEVELOPMENT S.A.E, Каїр, ДП “Закордонмонтажспецбуд”, ВАТ “Гідромеханізація” та ВАТ “Укргідроспецфундаментбуд” укладено договір підряду на виконання проекту порту в Ель Гуна (республіка Єгипет).

- 19.04.1997 між ДП “Закордонмонтажспецбуд” (перша сторона) та  ВАТ “Гідромеханізація” (друга сторона) укладено контракт, за умовами якого відповідач взяв зобов’язання щодо виконання умов договору підряду в частині здійснення гідромеханізованих робіт по проекту порту і робіт по поглибленню дна лагун чи у відкритому морі згідно розділів А, В, С Особливих умов договору підряду з єгипетською стороною. Відповідно до п. 2.1 контракту паушальна ціна гідромеханізаційних робіт по проекту порту і робіт по поглибленню дна лагун чи у відкритому морі - 1 699 000 дол. США, в т.ч. по порту –809 073 дол. США та лагуні –890 627 дол. США. Вказана ціна за згодою сторін контракту за взаємною домовленістю розділена: позивач - 200 000 дол. США (11,8 % від загальної ціни); відповідач –1 499 700 дол. США (88,2 % від загальної суми). Відповідно до п. 3.1 контракту щомісячні проміжні платежі за роботи, які виконані сторонами за контрактом, будуть виконуватися в порядку згідно п. 4 умов договору підряду та подальших доповнень до договору з Єгипетською стороною на розрахунковий рахунок філіалу позивача в м. Каірі. Підставою для розрахунків є вартість робіт згідно щомісячного інвойсу. Вартість робіт щомісячно, виходячи з вартості робіт згідно інвойсу, розподіляється між сторонами контракту пропорційно ціні (п. 2.1) та направляється на покриття затрат кожної із сторін.

Суди першої та апеляційної інстанції правильно застосували до правовідносин сторін норми ЦК УРСР.

Відповідно до ст. 332 ЦК УРСР за договором підряду підрядчик зобов'язується виконати на свій риск певну роботу за завданням замовника з його або своїх матеріалів, а замовник зобов'язується прийняти й оплатити виконану роботу.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, Єгипетською стороною, позивачем та відповідачем були оформлені інвойси за номерами 1-17 щодо виконання гідромеханізованих робіт за період з вересня 1997 року по січень 1999 року, в яких зафіксовано виконані роботи та суми відрахувань замовника (Єгипетської сторони) і позивача, а також суми до сплати відповідачу. Позивач звернувся до відповідача з претензією від 04.06.1999 в якій просив у зв’язку із припиненням відповідачем виконання підрядних робіт станом на 01.03.1999 погасити заборгованість в строк до 25.06.1999.

Відповідно до ст. 165 ЦК УРСР якщо строк виконання зобов'язання не встановлений або визначений моментом витребування, кредитор вправі вимагати виконання, а боржник вправі провести виконання в будь-який час. Боржник повинен виконати таке зобов'язання в семиденний строк з дня пред'явлення вимоги кредитором, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із закону, договору або із змісту зобов'язання.

Суд апеляційної інстанції вірно погодився з висновком суду першої інстанції щодо відмови у позові у зв’язку із пропуском позивачем встановленого ст. 71 ЦК УРСР строку позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права.

Постанова суду апеляційної інстанції є такою, що відповідає матеріалам справи та нормам матеріального і процесуального права. Підстав для її скасування Вищий господарський суд України не вбачає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державного підприємства “Закордонмонтажспецбуд” залишити без задоволення.

Постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 25.09.2006 у справі № 88/17-03/7 залишити без змін.

Головуючий суддя                                                                             В.Карабань

судді:                                                                                                     Л.Ковтонюк

В.Чабан