ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2007 р.
№ 30/355

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Перепічая В.С. ( головуючого ),

Вовка І.В.,
Гончарука П.А.,

розглянувши  у     відкритому  судовому засіданні  в м.Києві  касаційну  скаргу
Товариства  з обмеженою  відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Джерело-Д"

на   постанову
Київського  апеляційного  господарського суду від 26.09.2006 року

у справі за позовом
Київського науково-методичного центру по охороні, реставрації та використанню пам’яток історії, культури і заповідних територій

до
Товариства з обмеженою відповідальністю
"Виробничо-комерційна фірма "Джерело-Д"

про
розірвання договору  оренди та повернення орендованого приміщення,

У С Т А Н О В И В :

У травні 2006 року позивач звернувся до господарського суду м.Києва з позовною заявою до відповідача про розірвання договору оренди № 01/2004 від 01.01.2004 року та повернення  орендованого приміщення у зв’язку  з неналежним виконанням  зобов’язання за цим договором з внесення  орендної плати.

Під час розгляду  справи в суді першої інстанції позивач уточнив заявлені вимоги і просив розірвати договір оренди та зобов’язати  відповідача звільнити  орендоване приміщення.

Рішенням господарського суду м. Києва від 20.07.2006 року в позові відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.09.2006 року зазначене рішення першої інстанції скасовано і позов задоволено та розірвано договір оренди № 01/2004  від 01.01.2004 року, укладений між сторонами і зобов’язано  відповідача звільнити орендовані ним приміщення.

У касаційній  скарзі  відповідач вважає, що постанова апеляційного суду є незаконною, і тому просить її скасувати, а рішення  суду першої інстанції залишити без  змін.

Відзив на касаційну скаргу  від позивача до суду не надходив.

Заслухавши пояснення представників   сторін, дослідивши доводи  касаційної  скарги,  перевіривши матеріали  справи  і прийняті в ній судові рішення,  суд  вважає, що касаційна  скарга підлягає  задоволенню частково  з наступних  підстав.

Як вбачається із матеріалів  справи, між сторонами було укладено договір оренди № 01/2004 від 01.01.2004 року, за умовами якого позивач зобов’язався передати  в строкове платне користування нежитлові приміщення, а відповідач зобов’язався прийняти ці приміщення в користування та вносити орендну плату.

За п.5.2  зазначеного договору у разі несплати  орендної плати  протягом 3-х місяців з дня закінчення  строку платежу, орендодавець має право  вимагати  дострокового розірвання договору.

За пропозицією від 22.02.2006 року № 84 позивач пропонував  відповідачу в разі  несплати заборгованості розірвати спірний договір оренди.

Предметом даного судового розгляду  є вимоги про розірвання  договору оренди і звільнення  орендованих  приміщень та їх повернення у зв’язку з невнесенням орендної плати.

Матеріали справи свідчать про те, що предметом спірного договору  оренди є комунальне майно.

Відповідно до ч.3 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" на вимогу однієї із сторін  договір оренди може бути достроково  розірвано за рішенням суду, арбітражного суду у разі невиконання сторонами своїх зобов’язань та з інших підстав, передбачених  законодавчими актами  України.

Згідно ч.3 ст.6 ЦК України сторони  в договорі можуть відступити від  положень актів цивільного  законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Сторонами в п.5.2 спірного договору оренди  встановлено право орендодавця  вимагати в судовому порядку дострокового розірвання  договору у разі  несплати орендарем орендної плати протягом 3-х місяців з дня закінчення  строку платежу.

Проте,  висновки судів попередніх інстанцій, як про задоволення, так і  про відмову в позові, зроблені без  з’ясування правових  підстав  заявленого позову та без  встановлення  дійсних прав  і обов’язків сторін щодо  предмету спору,  з урахуванням умов договору та норм  матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

До того ж, дійшовши висновку про розірвання договору оренди у зв’язку з невнесенням відповідачем  орендної плати, апеляційний господарський  суд  не врахував того, що  самим  спірним договором  встановлено можливість його розірвання у разі  невнесення орендної плати  протягом 3-х місяців з дня закінчення строку  платежу, та не  встановив обставин  щодо невнесення  орендної плати орендарем протягом  3-х місяців з дня закінчення строку платежу  відповідно до умов договору.

Разом з тим, суд першої інстанції  не звернув уваги на  вимоги ч.3                     ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та п.5.2  спірного договору  оренди і, виходячи  з них, не з’ясував  обставин спору  та не навів їм  правової оцінки.

За таких обставин, судові рішення  попередніх  інстанцій не  можна визнати законними й обґрунтованими, і тому вони підлягають  скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи  суду необхідно врахувати викладене і вирішити спір з дотриманням вимог  закону.

З огляду викладеного та керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119 –11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну  скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна  фірма "Джерело-Д"  задовольнити  частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.09.2006 року та  рішення господарського суду м.Києва від 20.07.2006 року скасувати, і справу № 30/355 передати на  новий розгляд до суду  першої  інстанції в іншому складі.

Головуючий, суддя                                                             В.Перепічай

Судді:                                                                                    І.Вовк

П.Гончарук

тє