СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

14 лютого 2007 року

Справа № 2-5/6933-2006

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Плута В.М.,

суддів                                                                      Гонтаря В.І.,

Сотула В.В.,

за участю представників сторін:

позивача: Степанов Валерій Прокопійович (повноваження перевірені), директор підприємство "Казимир";

відповідача: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Широке" на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя    Гаврилюк М.П.) від 23.11.2006 у справі № 2-5/6933-2006

за позовом           підприємства "Казимир" (вул. Мира, 29,Широке, Сімферопольський р-н,97510)

до           відкритого акціонерного товариства "Широке" (вул. Октябрьська, 3 Широке, Сімферопольський р-н,97510)

про визнання договору дійсним та визнання права власності;

за зустрічним позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння та стягнення 3960,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 23.11.2006 у справі № 2-5/6933-2006 позов підприємства "Казимир" до відкритого акціонерного товариства "Широке" про визнання договору дійсним та визнання права власності задоволено.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

В основу рішення покладено головний висновок суду про те, що, оскільки сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу від 27.08.2001, підприємство "Казимир" прийняло будівлю у власність, сплатило за нього відповідну ціну, тобто, відбулося повне виконання договору, то, таким чином, позов підлягає задоволенню. При цьому, місцевий суд відмовив у задоволенні зустрічного позову з мотиву наявності належних доказів повної сплати підприємством "Казимир" за договором оренди с правом викупу.

Не погодившись з цим судовим актом, відповідач звернувся до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд неповно з’ясував обставини справи. Так, відповідач зазначає, що правлінням відкритого акціонерного товариства "Широке" було надано згоду на відчуження нерухомого майна іншому суб’єкту - фізичній особі Степанову В.П., а не підприємству "Казимир". Враховуючи даний факт, відповідач також вважає, що договір оренди з правом викупу було складено з порушенням положень статуту відкритого акціонерного товариства "Широке", а саме - підпункту "Г" підпункту 8.4.9., який діяв на момент укладення цього договору і яким встановлено, що правління товариства на своїх засіданнях приймає рішення щодо проведення операцій по розпорядженню нерухомим майном товариства, балансова вартість якого не перевищує суму, еквівалентну 20 % вартості основних фондів на момент здійснення операцій, у разі збільшення цього розміру - за погодженням Наглядовою Радою товариства.

Також, відповідач посилається на порушення судом норм процесуального права, а саме на те, що суд не вказав у резолютивній частині рішення висновок щодо зустрічного позову.

Представник позивача у судовому засіданні з доводами апеляційної скарги не погодився, вважає рішення господарського суду Автономної Республіки Крим законним та обґрунтованим, підстав для його скасування не вбачає.

Відповідач у судове засідання не з'явився, до початку розгляду справи надіслав телеграму з клопотанням про відкладення слухання справи. Однак, належних доказів поважності причини неприбуття у судове засідання суду не надав.

Відповідно до статті 98 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України, зобов’язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін –це право, а не обов’язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез’явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Судова колегія вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача за наявними документами в матеріалах справи.

Повторно розглянувши справу у порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши матеріали справи на предмет правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що апеляційна скарга відкритого акціонерного товариства "Широке" не підлягає задоволенню з наступних підстав.

07.06.2001 року між підприємством "Казимир" та відкритим акціонерним товариством „Широке” був укладений договір оренди з правом викупу, згідно якого підприємство „Казимир” прийняло в тимчасове платне користування,  площею 157,60 кв.м. в будівлі Будинку  побуту, за адресою: с. Широке, вул. Октябрська, 8.

10.07.2001 сторони уклали  угоду про внесення змін та доповнень до вищенаведеного договору (а.с. 24).

Згідно зі  змінами та доповненнями до договору, орендодавець передав, а орендар прийняв в тимчасове платне володіння і користування з правом викупу будівлю будинку побуту, розташованого за адресою: Сімферопольський район, с. Широке, вул. Октябрська, 8, загальною площею 216 кв. м. (п. 1.1).

У відповідності з п. 5.2 зміненого та доповненого Договору орендна плата може сплачуватися способами і в порядку, не забороненим чинним законодавством не пізніше 5-го числа першого місяця кожного кварталу.

Пунктом 8.1 передбачено, що майно, що орендується переходить у власність орендодавця після кладення між орендодавцем та орендарем договору купівлі-продажу орендованого майна. Внесена орендна плата за даним договором зараховується в рахунок оплати за договором купівлі-продажу орендованого майна.

Пунктом 8.2 Договору визначено, що виплата повної вартості орендованого майна за договором купівлі-продажу здійснюється не пізніше наступного дня після реєстрації права власності на об'єкт, що орендується, за орендарем в Сімферопольському районному бюро реєстрації та технічної інвентаризації.

Дані обставини справи підтверджуються матеріалами справи та сторонами не заперечуються.

27.08.2001 між відкритим акціонерним товариством "Широке" та підприємством „Казимир” укладений договір купівлі-продажу, у відповідності з умовами якого, підприємство "Казимир" придбало у власність будівлю будинку побуту, розташованого за адресою: Сімферопольський район, с. Широке, вул. Октябрська, 8.

Посилання відповідача на те, що, фактично, даний договір купівлі-продажу був укладений не уповноваженою особою, тобто з перевищенням повноважень, всупереч статуту відкритого акціонерного товариства "Широке", судова колегія не може прийняти до уваги у зв’язку з наступними положеннями чинного законодавства.

Так, відповідно до статті 241 Цивільного кодексу України (стаття 63 Цивільного кодексу у редакції до 2004 року) вчинення правочинів з перевищенням повноважень правочин, вчинений представником з  перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи,  яку він представляє,  лише  у  разі  наступного схвалення правочину  цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі,  якщо особа,  яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

З матеріалів справи вбачається, що в рахунок орендної плати підприємство "Казимир" передало відкритому акціонерному товариству "Широке" матеріальні цінності на суму 8841,70грн., що підтверджується   накладними № 2 від 29.01.2001, № 14 від 26.03.2001, № 33 від 22.06.2001, № 04.07.2001, № 52 від 30.08.2001, № 62 від 23.11.2001, № 6 від 28.02.2002, № 9 від 06.03.2002, № 18 від 28.03.2002, № 18 від 28.05.2002, № 18 від 20.05.2002, № 22 від 25.06.2002, № 25 від 20.08.2002, № 27 від 20.08.2002, № 40 від 23.11.2002, № 47 від 27.01.2003 та квитанцією до прибуткового податкового ордеру № 473  від 19.07.2001 (а. с. 32-50).

При цьому, відповідач не заперечує проти факту отримання ним цих цінностей.

Однак, судова колегія не може прийняти всі вищенаведені накладні в якості належних доказів. Так, накладні № 9 від 06.03.2002 (а.с. 41), № 18 від 28.03.2002 (а.с. 42), № 18 від 28.05.2002 (а.с. 43), № 25 від 20.08.2002 (а.с. 47), № 27 від 20.08.2002 (а.с. 48), № 40 від 23.11.2002 (а.с. 49), № 47 від 27.01.2003 (а.с. 50) не мають підпису особи, яка отримала матеріальні цінності.

Господарський суд вірно зазначив, що загальна сума орендної плати станом на 07.03.2006 з початку укладення договору оренди з правом викупу з 07.06.2001 становила б тільки 5016,00грн. (19 кварталів по 54,00грн). Оскільки відповідачем прийняти матеріальні цінності на суму понад 5016,00 грн., колегія суддів дійшла висновку про те, що приймаючи матеріальні цінності відповідач вчинив дії, що свідчать про прийняття ним зобов’язань договору купівлі-продажу до виконання, що, відповідно, підпадає під розуміння статті 241 Цивільного кодексу України.

Відповідно до пункту 5.2 договору орендна плата може бути внесена засобом та в порядку, не забороненому чинним законодавствам.

Проти факту прийняття матеріальних цінностей відповідач не заперечує. Доказів прийому матеріальних цінностей за вищенаведеними накладними по будь якому іншому договору, відповідачем суду не надано. Крім того, у квитанції до прибуткового касового ордеру № 473 (а.с. 34) зазначено, що підставою прийому грошів відкритим акціонерним товариством "Широке" від підприємства „Казимир” є плата за викуп.

Таким чином, вимоги в частині визнання угоди –договору купівлі-продажу від 27.08.2001 будівлі Будинку побуту, апеляційною інстанцією вважаються обґрунтованими, а рішення суду в цій частині відповідаючим нормам матеріального права.

Згідно до пункту 1.4 договору купівлі-продажу та пунктом 5.2 договору оренди з правом викупу від 07.06.2001 із змінами та доповненнями від 10.07.2001 спірна будівля будинку побуту була продана за 12000,00 грн. Підписом під цім договором продавець підтвердив, що до підписання цього договору за даним договором одержано від продавця 7779,00грн. Остаточний розрахунок за даною угодою покупець зобов'язується зробити не пізніше наступного дня після реєстрації права власності на будівлю будинку побуту за покупцем в Сімферопольському бюро реєстрації та технічної інвентаризації.

Цивільним кодексом Української РСР (в редакції 1963 року) не був передбачений обов'язок нотаріального посвідчення угоди купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного між юридичними особами. Однак згідно до пункту 1.5 договору сторони взяли на себе обов'язок посвідчити договір нотаріально.

Відповідно до частини 2 статті 47 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 18.07.1963), якщо одна із сторін повністю або частково виконала цю угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, суд може визнати цю угоду дійсною.

Судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, підприємство "Казимир" прийняло будівлю у власність, сплатило за нього ціну відповідно до умов договору, внаслідок чого убачається, що відбулося повне виконання договору.

Згідно зі статтею 128 Цивільного кодексу  України (в редакції 1963 року) право власності (право оперативного  управління)  у  набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Таким чином, оскільки майно було передано підприємству "Казимир" за актом прийому-передачі, який має підпис директора підприємства "Казимир" Степанова В.П. (при цьому, в акті зазначено, що орендатором є підприємство "Казимир"), а відповідно до пункту 1.6 договір купівлі-продажу набирає сили з моменту його підписання, тобто з 27.08.2001, то, таким чином, господарський суд дійшов вірного висновку про набуття права власності на майно підприємством "Казимир"  з 27.08.2001.

Оскільки судом був встановлений факт отримання матеріальних цінностей відповідачем за оренду нерухомого майна відповідно до умов договору, то не має підстав для задоволення зустрічного позову і, відповідно, стягнення з позивача заборгованості за орендну майна, стягнення неустойки та витребування у нього майна.

Думка відповідача про те, що порушення судом норм процесуального права, а саме відсутність у резолютивній частині рішення висновку стосовно зустрічного позову, є підставою для скасування рішення, апеляційною інстанцією не приймається до уваги, тому що матеріали справи свідчать про прийняття господарським судом Автономної Республіки Крим додаткового рішення від 27.11.2006 у даній справі в порядку статті 88 Господарського процесуального кодексу України, резолютивна частина якого вказує на відмову у задоволенні зустрічного позову.

З урахуванням викладеного, судова колегія  вважає, що рішення господарського суду Автономної Республіки Крим є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтею 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Широке" залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 23.11.2006 у справі № 2-5/6933-2006 залишити без змін.

Головуючий суддя                                                  В.М. Плут

Судді                                                                                В.І. Гонтар

В.В.Сотула