ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2007 р.
№ 9/56-06

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого
Кривди Д.С.,

суддів:
Жаботиної Г.В.,
Уліцького А.М.

розглянувши касаційну скаргу
Агропромислової асоціації “Земля і люди”

на постанову
від 03.10.06 Житомирського апеляційного господарського суду

та на рішення
від 06.05.06

у справі
№9/56-06

господарського суду
Вінницької області

за позовом
Агропромислової асоціації “Земля і люди”

до
Приватного виробничо-комерційного підприємства “Пера-Інвест”

про
розірвання договору, повернення техніки та стягнення збитків у сумі 382519,67 грн.

за зустрічним позовом
Приватного виробничо-комерційного підприємства “Пера-Інвест”

до
Агропромислової асоціації “Земля і люди”

про
визнання договору та додаткової угоди неукладеними

за участю представників сторін

від позивача:
Аксьонов І.М., дов.

від відповідача:
Лісунь М.В., дов.

ВСТАНОВИВ:

Агропромислова асоціація “Земля і люди” звернулась до господарського суду Вінницької області з позовом до Приватного виробничо-комерційного підприємства “Пера-Інвест” про розірвання укладеного між сторонами у справі договору №15.03.04/01.А.1 від 21.02.01 фінансової оренди (лізингу), повернення техніки вартістю 197098,96 грн. та стягнення збитків в сумі 382519,67 грн.

Позов мотивовано наявністю підстав для розірвання спірного договору згідно з п. 6.5, вилучення отриманої за цим договором сільгосптехніки та стягнення збитків, зважаючи на заборгованість відповідача за спірним договором у сумі 197098,96 грн.

Відповідач позов не визнав, а навпаки, заявив зустрічний позов до позивача у справі про визнання неукладеним договору №15.03.04/01.А.1 від 21.02.01 та додаткової угоди до нього №15.03.04/01.А.1-Д від 21.02.01

Відповідач доводив відсутність у оспорюваному договорі суттєвих умов, визначених ст. 7 Закону України “Про лізинг” (чинного на момент укладання договору), оскільки обставини фактичного виконання цього договору і умови договору свідчать про виникнення між сторонами зобов'язань відповідних договору купівлі-продажу, що є підставою для визнання договору неукладеним, а порушене провадження у справі припиненим згідно з п. 11 ст. 80 ГПК України.

Рішенням від 06.05.06 господарський суд Вінницької області (суддя О.Балтак) первісний позов задовольнив в частині розірвання спірного договору; стягнення збитків в сумі 382519,67 грн.; а також вилучення у відповідача та повернення позивачу сільгосптехніки: обприскувач “Джон-Дір-6000”, заводський № шасі 019011, 1шт., обприскувач “Джон-Дір-6000” заводський  № шасі 019244, 1 шт., обприскувач “Хагі-280” заводський № шасі 043339041, 1 шт.

В частині вимог про вилучення у відповідача обприскувача “Хагі-280” заводський № шасі 043339088 вартістю 18000 дол. США, а також у зустрічному позові –відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що вимоги позивача є доведеними, крім вимог про повернення обприскувача “Хагі-280” заводський № шасі 043339088 вартістю 18000 дол. США, який відповідач повернув до ухвалення рішення у справі, що визнано підставою для відмови в задоволенні позову.

Відмовляючи у зустрічному позові, суд виходив з того, що п. 2 ст. 16 ЦК України визначений перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, до яких не входить такий спосіб захисту цивільних прав як визнання договору неукладеним; не був передбачений такий спосіб захисту цивільних прав і ст. 4 ЦК УРСР.

Тобто заявлена відповідачем вимога про визнання договору фінансової оренди (лізингу) від 21.02.01 неукладеним не відповідає способам захисту цивільних прав, передбачених ст. 16 ЦК України та іншими законами України, а є встановленням факту, що має юридичне значення. Цей факт може встановлюватися господарським судом лише при існуванні та розгляді між сторонами спору про цивільне право; його встановлення є елементом оцінки фактичних обставин справи та обґрунтованості вимог.

Постановою від 03.10.06 Житомирський апеляційний господарський суд (колегія суддів у складі: Пасічник С.С. –головуючий, Гулова А.Г., Шкляр Л.Т.) рішення суду першої інстанції скасував в частині стягнення збитків в сумі 382519,67 грн., відмовивши в цій частині позову; та відмови в позові щодо вилучення у відповідача обприскувача “Хагі-280” заводський № шасі 043339088, припинивши провадження в цій частині позову; а також змінив рішення в частині судових витрат, що підлягають стягненню з відповідача. Резолютивну частину рішення викладено в новій редакції.

Ухвалою від 30.11.06 Вищий господарський суд України порушив касаційне провадження, за касаційною скаргою позивача, в якій заявлені вимоги про скасування постанови суду апеляційної інстанції та залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що спірний договір одночасно містить кілька правовідносин згідно з вимогами ст.ст. 6, 628 ЦК України, тобто є не лише договором купівлі-продажу, як визначено у постанові, відповідно, висновки суду апеляційної інстанції, на думку касатора, суперечать обставинам у справі та судовій практиці по цій категорії спорів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 4, ст. 41 ЦК УРСР (чинного на момент виникнення спір них правовідносин) цивільні права і обов'язки виникають: з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; угодами ж визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків.

Сторони у справі 21.02.01 уклали договір №15.03.04/01.А.1 фінансової оренди (лізингу).

Згідно зі ст.ст. 1, 4, 5 Закону України “Про лізинг” (в редакції на момент укладення договору) лізинг –це підприємницька діяльність, яка спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів і полягає в наданні лізингодавцем у виключне користування на визначений строк лізингоодержувачу майна, що є власністю лізингодавця або набувається ним у власність за дорученням і погодженням з лізингоодержувачем у відповідного продавця майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів.

При цьому фінансовий лізинг –це договір лізингу, в результаті укладення якого лізингоодержувач на своє замовлення отримує в платне користування від лізингодавця об'єкт лізингу на строк, не менший строку, за який амортизується 60 відсотків вартості об'єкта лізингу, визначеної в день укладення договору. Сума відшкодування вартості об'єкта лізингу в складі лізингових платежів за період дії договору фінансового лізингу повинна включати не менше 60 відсотків вартості об'єкта лізингу, визначеної в день укладення договору. Після закінчення строку договору фінансового лізингу об'єкт лізингу, переданий лізингоодержувачу згідно з договором, переходить у власність лізингоодержувача або викуповується ним за залишковою вартістю.

Відносини між суб'єктами лізингу регулюються цим Законом, іншими нормативно-правовими актами України та укладеними відповідно до них договорами лізингу, крім відносин, урегульованих нормативно-правовими актами про оренду та приватизацію державного майна.

Відповідач не спростував обставин отримання від позивача зазначеної у договорі сільгосптехніки, її використання, часткової оплати її вартості та правових підстав неповернення цієї сільгосптехніки позивачу.

Пунктами 1, 3.1, 5.2, 5.3, 5.7 договору передбачено набуття позивачем і відповідачем зобов'язань фінансового лізингу з переходом права власності на отриману техніку після повного розрахунку до лізингоодержувача, а з суми платежів не вбачається наявності фіксованої орендної плати, що свідчить про виникнення зобов’язання купівлі-продажу цієї техніки тільки після виконання саме договору фінансового лізингу.

Таким чином, у суду апеляційної інстанції не було підстав визнати спірний договір договором купівлі-продажу, оскільки передбачені у п. 5.3 договору обставини не настали з вини відповідача, який припинив сплачувати платежі за договором.

Відповідно до ст. 10 Закону України “Про лізинг” об'єкт лізингу протягом усього строку дії договору лізингу є власністю лізингодавця. У договорі фінансового лізингу може передбачатися право викупу об'єкта лізингу лізингоодержувачем після закінчення або до закінчення строку договору, але не раніше строку, протягом якого амортизується 60 відсотків вартості об'єкта лізингу, визначеної в день укладення договору лізингу. Право власності на об'єкт фінансового лізингу набувається лізингоодержувачем після сплати повної вартості об'єкта лізингу відповідно до умов договору лізингу та законодавства України.

Оскільки в договорі містяться зобов'язання щодо сплати орендної плати, а також набуття відповідачем права власності на предмет лізингу, суд першої та апеляційної інстанції не встановив фактичні зобов'язання сторін по угоді  згідно зі ст. 41 ЦК УРСР та правомірність вимог позивача відповідно  до п. 5 ст. 9 Закону України “Про лізинг”, згідно з яким у разі несплати лізингоодержувачем лізингових платежів протягом двох чергових строків на вимогу лізингодавця об'єкт лізингу підлягає поверненню у безспірному порядку згідно з виконавчим написом, учиненим у державній нотаріальній конторі, а також умов п.п. 6.5 і 6.4 договору, які передбачають підстави розірвання договору та розрахунків за користування технікою.

Не встановивши обставин щодо лізингових платежів, які передбачені законом і договором, суди першої та апеляційної інстанції дійшли невмотивованого висновку щодо вимог про стягнення збитків або лізингових платежів, а також не дослідили обставини дотримання позивачем строку позовної давності, зважаючи на вимоги закону та умови договору.

Оскільки рішення і постанова прийняті при неповному з’ясуванні усіх суттєвих обставин пов’язаних з визначенням винних у вчиненні збитків, розміру збитків усіх обставин вчинення збитків справа підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції для встановлення всіх обставин у справі та прийняття рішення відповідного законодавству.

Керуючись ст.ст. 108, 1115, 1117, 1119-12 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Вінницької області від 06.05.06 і постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 03.10.06 у справі №9/56-06 скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий                                                                                Д.Кривда

Судді                                                                                                    Г.Жаботина

А.Уліцький