ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2007 р.                                                            Справа № 33/290-06

вх. № 13047/3-33

Суддя господарського суду Савченко А.А.

при секретарі судового засідання Шаршакова Н.А.

за участю представників сторін:

позивача - Герасименко О.В., дов. № б/н від 06.10.06р.  відповідача - Балла Н.О., дов. № 81 від 15.11.06р.

розглянувши справу за позовом Харківська виробнича техно-торгівельна фірма "Берізка-Сервіс" м. Х-в

до  ТОВ "Енергоатом Харків Проект" м. Х-в

про стягнення 15164,65 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача      7422,39 грн. основного боргу, 7422,39грн. штрафних санкцій за переривання електропостачання, 37,82 грн. штрафних санкцій за прострочення виконання грошового зобов’язання та 282,05грн. інфляційних за договором купівлі-продажу електричної енергії №389, укладеним між сторонами 16 січня 2006 року. Свої  позовні вимоги обгрунтовує тим, що відповідач не виконав належним чином свої договірні зобов’язання, в порушення умов договору припинив  поставку електричної нергії, але розмір внесеного авансу  за поставлену енергію в липні  згідно  акту  звірки розрахунків від 30.06.2006р.складає 7422,39 грн., які відповідач відмовляється повернути. За порушення   зобов’язання    позивачем нараховані санкції.

15.01.07р. позивач надав   до суду уточнення  позовної заяви, за якою зазначив, що до 15.01.2006р.  взаємовідносини між сторонами   регулювались договором № 152-ЕП від 01.02.2004р.. Станом на 01.01.2006 р. сума авансу   ДП ХВТФ „Берізка –сервіс” за договором № 152-ЕП від 01.02.2004р. складала 11650,39 грн.  і була зарахована в рахунок  платежів   за договором № 389 від 16.01.2006р. З урахуванням  цієї переплати сума авансу  станом на 30.06.2006р. склала 7422,39 грн.,  що підтверджується  актом  звірки  розрахунків.

Оскільки у відповідності до ст. 22 ГПК України   позивач  має  право до прийняття рішення по справі  змінити підставу або предмет позову, збільшити або зменшити  розмір  позовних вимог і це  не порушує чиїх -небудь прав та охоронюваних законом інтересів, суд    приймає      заяву   про  уточнення   позовних вимог   до  розгляду.

Відповідач заперечує проти позову, просить припинити провадження у справі, посилаючись на те, що   стосовно  нього   порушене провадження  про    банкрутство, введено мораторій    на задоволення вимог кредиторів, тому  виконання боржником  зобов’язань неможливо.

Суд, вислухавши пояснення представників  сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, встановив наступне.

16.01.2006р. між сторонами укладено договір № 389 купівлі-продажу електричної енергії. Договір  укладено  на строк до  31.12.2006р.  У відповідності до п.9.4 договору  договір є пролонгованим     на  наступний  календарний рік, оскільки  сторонами  не  заявлено  про   намір  розірвати  договір.

У відповідності до умов договору ТОВ „Енергоатом Харків Проект” (Продавець) зобов’язався  продавати електричну енергію, а  ДП ХВТФ „Берізка-Сервіс” (Покупець) приймати   та сплачувати  електричну енергію  на  умовах  та  в  терміни,  передбачені   даним  договором  і  додатками,  які  є  його  невід’ємною  частиною.

Згідно  до п.5.5. договору   у випадку переплати  за фактично  спожитий обсяг електричної енергії, сума   переплати зараховується  Продавцем у рахунок оплати електричної енергії   за   наступний  розрахунковий період  або повертається   на поточний рахунок  Покупця  за  його  письмовою  вимогою.

Обґрунтовуючи позовні  вимоги позивач посилається на наявність  боргу відповідача  за  договором № 389 від 16.01.2006р.,  який  виник  внаслідок  переплати   за фактично спожитий обсяг  електричної енергії   за  відповідним  договором.

На підтвердження  вимог в якості доказів  позивачем   надані наступні документи -   лист № 167 від 05.07.2006р.  на адресу відповідача, лист відповідача  №914/1/1 від 18.07.06р.,  претензію та  акти звірок.

При    дослідженні   цих доказів   встановлено, що    лист  № 167 від 05.07.2006р.  на  адресу  відповідача   не   містить  номеру договору, за яким   позивач вимагає повернути  надмірно сплачену суму, але в   відповіді  відповідача  на  цей лист за  №914/1/1 від 18.07.06р. зазначено номер договору,  за яким   виконуються зобов’язання - № 152-ЄП від 18.03.2005р., тобто     позивачем не доведено, що вимога про повернення   була направлена  відповідачу саме за  договором № 389 від 16.01.2006р. Щодо претензії,  направленої на  адресу відповідача, слід зазначити, що  за її  текстом вимоги  про повернення   переплати в розмірі 7422,39 грн.  та відмови від договору  стосуються  не  спірного договору  № 389, а  договору  № 152-ЄП  від  01.02.2004р.

Посилання позивача на зарахування  авансу   ДП  ХВТФ  „Берізка-Сервіс” в розмірі 11650,39 грн. за  договором № 152-ЕП від 01.02.2004р. в рахунок  платежів за  договором № 389 від 16.01.2006р., суд не вважає   доведеними  належними доказами,  оскільки в  договорі № 389  від 16.01.2006р.   не  зазначено про відповідні зарахування.  Щодо актів звірок, суд  не   приймає їх до уваги в якості  належних доказів, оскільки   ці акти не є первинними документами, які  у відповідності до вимог діючого законодавства  та  вимог договору,  можуть  підтверджувати  наявність чи відсутність  будь-яких  зобов’язань сторін, в цих  актах лише  зафіксовані бухгалтерські операції  підприємств. До  того ж  ці  акти підписані  особами,  призвіще   та  посадове  становище   яких  не зазначено.

Оскільки   у   відповідності  до умов  договору    обов’язком   позивача  було   прийняття  електричної енергії   та її   оплата, а   обов’язком   відповідача  її  постачання   та,  враховуючи, що  дію договору пролонговано на наступний рік  і  позивачем не доведено  відмову від  договору і направлення на  адресу  відповідача вимоги  про повернення  надміру сплачених коштів за спірним договором,   суд вважає, що   позивач  має  право   на час розгляду  справи  в  суді  вимагати  від   відповідача   належного виконання  зобов’язання   за  договором, а саме     постачання  йому  електричної  енергії, а  не  сплати грошових коштів   у   формі  заборгованості.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу  своїх  вимог  та  заперечень.

Згідно зі  статтею 43  цього ж Кодексу господарський суд оцінює  докази  за своїм  внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді  в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.  Суд вважає, що  позивачем  не доведені належним чином  обставини щодо  наявності  боргу відповідача  за  договором № 389 від 16.01.2006р.,  який  виник  внаслідок  переплати   за фактично  спожитий  обсяг  електричної енергії   за  відповідним  договором та направлення у відповідності до вимог  п.5.5. договору відповідної вимоги про повернення переплати  за цим договором,  у  зв’язку з  чим  позов  є необґрунтованим,  безпідставним та   не підлягаючим задоволенню.

Оскільки матеріалами  справи  не підтверджено   наявність    боргу  за   договором,  відсутні  і  підстави  для  нарахування  інфляційних, 3 % річних та штрафних   санкцій.

Щодо   штрафних санкцій в  розмірі  7422,39 грн.,  нарахованих   позивачем   на  підставі ст.24 Закону України „Про електроенергетику”,  слід додатково зазначити, що   позивачем  не   доведено їх  розмір,   оскільки  в матеріалах справи  відсутні  докази на  підтвердження   того, що  сума  в розмірі 7422,39 грн., як зазначає позивач   в позовній заяві,  була  ним  перерахована  в якості авансу  за   електричну енергію   саме  в  червні 2006р.  Крім того,  позивачем не  доведено  переривання   електропостачання з  вини  енергопостачальника.

Слід зазначити, що 29.09.2006р.  відносно відповідача порушено справу про банкрутство, введено мораторій на  задоволення  вимог  кредиторів.

Згідно з ч. 4. ст. 12 вказаного закону, протягом дії мораторію не  нараховується неустойка  (штраф, пеня).

Вказана норма визначає конкретний проміжок часу, протягом якого не нараховуються штраф і пеня, і цей  проміжок часу відповідає строку дії мораторію на задоволення вимог кредиторів. Тобто, за змістом цієї норми боржник повинен виконувати  зобов"зання, що  виникли  після  введення  мораторію, але  пеня та штраф за їх невиконання   або   неналежне   виконання   не  нараховуються.

За таких підстав,  та керуючись  статтями  ст.ст.1, 12,33, 82-85 ГПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні  позову  відмовити  в  повному  обсязі.

Суддя                                                                                            Савченко А.А.