СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

26.03.07
Справа №  8/279/06

Суддя   Попова І.А.

За позовом
Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1, м. Запоріжжя

До відповідача
Відкритого акціонерного товариства “Автотехсоюз”, м.Запоріжжя

Третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача
-Відкрите акціонерне товариство “Запорізький завод “Перетворювач”, м. Запоріжжя

про
визнання права власності на нерухоме майно -склад допоміжних матеріалів та
визнання договору дійсним

Та зустрічним позовом
Відкритого акціонерного товариства “Автотехсоюз”, м.Запоріжжя

До відповідача
Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1, м. Запоріжжя

Третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача
-Відкрите акціонерне товариство “Запорізький завод “Перетворювач”, м. Запоріжжя

про
визнання недійсним п. 6.1 Договору оренди з правом викупу НОМЕР_1 від 31.05.2002р.,
укладеного ВАТ “Запорізький завод “Перетворювач” і СПД ОСОБА_1

Суддя  І. А. Попова

Від СПД ОСОБА_1: ОСОБА_2,
дов. НОМЕР_2 від 13.11.2006 р.

Від ВАТ “Автотехсоюз”: Олешко
О.Л., дов. від 20.09.06 р.

Від ВАТ “Запорізький завод
“Перетворювач”: Севастьянов Р.Ю., дов. від 05.05.06
р.

Розглядаються позовні вимоги СПД
ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно -склад допоміжних
матеріалів (літ. Т-2, Т1 ,Т2) по АДРЕСА_1 та про визнання
дійсним договору оренди з правом викупу НОМЕР_1, укладеного з ТОВ “Запорізький
завод “Перетворювач” 31.05.2002 р. та зустрічні вимоги ВАТ “Автотехсоюз” про
визнання недійсним п. 6.1 договору оренди з правом викупу НОМЕР_1 від
31.05.2002 р.

Ухвалою від 30.10.2006 р.
провадження по справі зупинялося до вирішення спору та набрання рішенням
чинності по справі № 24/414д/06. Ухвалою від 11.01.2007 р. провадження по
справі поновлено. Розгляд справи відкладався, в засіданні оголошувалася
перерва, вступну та резолютивну частини рішення оголошено в засіданні
26.03.2007 р.

Позивач СПД ОСОБА_1 підтримує
вимоги з підстав, викладених у позові, в обґрунтування позову вказує, що
31.05.2002 р. ВАТ “Запорізький завод “Перетворювач” в якості орендодавця та СПД
ОСОБА_1 в якості орендаря укладений договір оренди з правом викупу НОМЕР_1
згідно з яким ВАТ “Запорізький завод “Перетворювач” передав, а позивач прийняв
в оренду нежитлове приміщення -склад допоміжних матеріалів НОМЕР_5 (інв.
НОМЕР_3, літери Т-2,  Т1 ,Т2
плану експлікації), який розташовано за адресою: АДРЕСА_1. Вартість нежитлового
приміщення згідно з договором оренди складає 132015 грн. 98 коп. У
відповідності до п. 6.1. договору оренди, право власності на об'єкт оренди переходить
до орендаря після внесення ним орендодавцю всієї належної суми орендної плати,
яка дорівнює вартості наданого в оренду майна -“об'єкту оренди”. При цьому,
власне договір оренди, а також діюче на момент укладання та виконання договору
оренди законодавство не містили будь-яких умов щодо обов'язкової форми таких
договорів. У відповідності до ст.ст. 4, 151, 161, 162 ЦК УРСР, ч. ч. 1, 2, 7
ст. 193 ГК України, п. 1 ч. 2 ст. 11, ст.ст. 525, 526, 530, 599 ЦК України,
зобов'язання виникають, зокрема, з договору, та повинні виконуватися належним
чином відповідно до умов договору, одностороння зміна зобов'язання не
допускається. При цьому, у відповідності до ст. 4 ЦК УРСР, ч.ч. 1, 2, 3 ст. 6
ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами
цивільного законодавства, а, крім того, сторони в договорі можуть відступити
від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на
власний розсуд, якщо це не протирічить загальним засадам цивільного
законодавства та немає прямої заборони. 24 травня 2006 р. ВАТ “Запорізький
завод “Перетворювач” в якості Продавця-2 та ВАТ “Автотехсоюз” в якості Покупця
був укладений договір купівлі-продажу, згідно з яким право власності на
нерухоме майно перейшло до товариства “Автотехсоюз”.

У відповідності до ч. 1 ст. 770 ЦК
України у разі зміни власника речі, переданої у найом, до нового власника речі
переходять всі обов'язки наймодавця. Аналогічне застереження є і у п. 8.2
договору купівлі-продажу. Таким чином, всі обов'язки орендодавця щодо можливості
виникнення права власника на об'єкт оренди у СПД ОСОБА_1 несе товариство
“Автотехсоюз”. З урахуванням всіх попередніх платежів, які були здійснені
позивачем за договором оренди на користь ВАТ “Запорізький завод “Перетворювач”,
у позивача мала місце заборгованість в загальній сумі 76537 грн. 98 коп., яку
позивач перерахував на користь товариства “Автотехсоюз” 15.11.2006 р. на
підставі платіжного документу НОМЕР_4. Відповідно до ст. ст. 328, 334 ЦК
України позивач просить визнати право власності на нерухоме майно - склад
допоміжних матеріалів НОМЕР_5 загальною площею 870 кв. м., яке розташоване за
адресою: АДРЕСА_1, та просить визнати дійсним договір оренди з право викупу
НОМЕР_1 від 31.05.2002 р.

Відповідач ВАТ “Автотехсоюз”
позовні вимоги вважає необґрунтованими, при цьому вказує, що 24.05.2006 р. ВАТ
“Запорізький завод “Перетворювач” та ВАТ “Автотехсоюз” укладений договір
купівлі-продажу, відповідно до якого продавець продав та зобов'язався передати,
а покупець купив та зобов'язався прийняти належне продавцю на праві колективної
власності нерухоме майно, у тому числі інв. НОМЕР_3 (склад допоміжних
матеріалів, цегла, загальною площею 683,2 кв.м. на плані Т-2), розташоване за
адресою: АДРЕСА_1. Згідно п. 1.4 договору купівлі-продажу право власності на
об'єкт переходить до покупця одразу після нотаріального посвідчення цього
договору та його державної реєстрації. Договір посвідчено 24.05.2006 р.
приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_3,
зареєстровано у реєстрі за НОМЕР_6. За актом приймання-передачі від 24.05.2006
р. продавець передав у власність, а покупець прийняв у власність нерухоме
майно, у тому числі склад допоміжних матеріалів інв. НОМЕР_3. 01 червня 2006 р.
ВАТ “Запорізький завод “Перетворювач” направило Суб'єкту підприємницької
діяльності  ОСОБА_1 листа НОМЕР_7 від
31.05.2006 р., відповідно до якого повідомило, що 24.05.2006 р.
транспортно-господарський цех НОМЕР_8 був проданий ВАТ “Автотехсоюз”, до ВАТ
“Автотехсоюз”  переходять всі права
орендодавця. Відповідач оспорює набуття суб'єктом підприємницької діяльності
ОСОБА_1 права власності на спірний об'єкт за умовами договору оренди НОМЕР_1
від 31.05.20002 р. В заперечення до СПД ОСОБА_1 заявлено зустрічний позов. В
обґрунтування позовних вимог товариство “Автотехсоюз” вказує, що права і
обов'язки сторін врегульовано договором оренди від 31.05.2002 р., ці права та
обов'язки продовжували існували після 01.01.2004 р., тому слід застосовувати
положення ЦК України, який набрав чинності з зазначеної дати. За первісним позовом
суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_1 просить визнати право власності за
нею на об'єкт за інвентарним номером 10800, загальною площею 870 кв. .м,
розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Приписами ч. 2 ст. 41 Конституції
України встановлено, що право власності набувається в порядку, визначеному
законом. Статтею 21 Закону України “Про власність” передбачені підстави
виникнення права власності.

Відповідно до ст.. 328 ЦК України
право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із
правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом.

Приписами ст.. 657 ЦК України
встановлена форма окремих видів договорів купівлі-продажу, а саме: договір
купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового
будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно ст.. 640 ЦК
України, якою встановлено момент укладення договору, договір, який підлягає
нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його
нотаріального посвідчення або держаної реєстрації, а в разі необхідності і
нотаріального посвідчення, і держаної реєстрації -з моменту державної
реєстрації. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача за
договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором
або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному
посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення нотаріально або з
моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не
посвідченого нотаріально, дійсним. Внаслідок переходу права власності на об'єкт
за інвентарним НОМЕР_3, розташований за адресою: АДРЕСА_1 від ВАТ “Запорізький
завод “Перетворювач” до ВАТ “Автотехсоюз”, останнє набуло прав та обов'язків
орендодавця за договором оренди НОМЕР_1 від 31.05.2002 р., укладеним ВАТ
“Запорізький завод “Перетворювач” і СПД ОСОБА_1.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
за первісним позовом СПД ОСОБА_1 посилається на п. 6.1. договору оренди НОМЕР_1
від 31.05.2002 р., яким передбачено перехід права власності на об'єкт за
інвентарним номером НОМЕР_3, розташований за адресою: АДРЕСА_1 після внесення
орендарем суми всіх належним орендних платежів, що дорівнює вартості переданого
в оренду майна -“об'єкту оренди”. Однак, ВАТ “Автотехсоюз” вважає, що п. 6.1
зазначеного договору суперечить діючому цивільному законодавства України, є
незаконним. Договір НОМЕР_1 від 31.05.2002 р. по своїй суті є договором найму.
Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на
певний строк. Всупереч приписам ст. 759 ЦК України зазначений вище договір
містить положення, що передбачають перехід права власності, що є відмінністю
іншого виду правочину, а саме: договору купівлі-продажу (ст.. 655 ЦК України).
Отже, ст.. 657 ЦК України встановлена форма окремих видів договорів
купівлі-продажу, а саме: договір купівлі-продажу єдиного майнового комплексу,
житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Тобто, по суті п. 6.1 договору
НОМЕР_1 від 31.05.2002 р. змінює правову природу цього договору встановлюючи в
договорі оренди відносини купівлі-продажу нерухомого майна. У відповідності до
ст. 235 ЦК України правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили є удаваним, і відносини сторін
регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили, а саме
гл. 54 ЦК України і, зокрема, ст.. 657 ЦК України. Такого виду договірних
зобов'язань (правочину) як “договір оренди з правом викупу” як зазначено в
договорі НОМЕР_1 від 31.05.2002 р. законодавство не передбачає. Таким чином,
перехід права власності на об'єкт нерухомості
- за інвентарним номером НОМЕР_3, розташований за адресою: АДРЕСА_1,
відповідно до ст. 657 ЦК України може відбуватися лише в порядку передбаченому
цією статтею, а саме за договором купівлі-продажу, укладеному у письмовій
формі, посвідченому нотаріальному та зареєстрованому у встановленому
законодавстві порядку. Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами
вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

З посиланням на ст.ст. 220, 215,
217, 235, 328, 657, 759 ЦК України ВАТ “Автотехсоюз” просить визнати недійсним
п. 6.1. договору оренди НОМЕР_1 від 31.05.2002р.

Відповідач за зустрічними вимогами
СПД ОСОБА_1 позов вважає безпідставним, зазначає, що у відповідності до ч. 2
ст. 215 ЦК України, нікчемний правочин -це недійсний правочин, недійсність
якого передбачена законом і визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Таким чином, позовні вимоги у зустрічному позові відповідача мали бути
відображені як застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, як це
передбачено ч. 5 ст. 216, ч. 4 ст. 258 ЦК України. З цього виходить, що позовні
вимоги відповідача у зустрічному позові не відповідають закону.

Представник третьої особи в
судовому засіданні щодо спірних відносин пояснив, що господарські
взаємовідносини із сторонами по справі відповідають приписам законодавства.

Заслухавши представників сторін,
вивчивши додані матеріали, суд встановив, що 31.05.2002 р. ВАТ “Запорізький
завод “Перетворювач” та СПД ОСОБА_1 укладено договір оренди з правом викупу за
яким останньому у користування надано нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 -склад
допоміжних матеріалів НОМЕР_5 (інв. НОМЕР_3) загальною площею 870 кв.м. (літ.
Т-2,  Т1 ,Т2) із
цілісного майнового комплексу. Вартість об'єкта оренди встановлена у сумі
132015,98 грн. Відповідно до п. 6.1. договору право власності на об'єкт оренди
переходить до орендаря після внесення ним орендодавцю усієї належної суми
орендної плати, що дорівнює вартості переданого в оренду майна. Передача майна
у власність згідно договору та прийняття об'єкта орендарем оформлюється актом
приймання - передачі. Пунктом 5.2 договору сторони узгодили можливість внесення
орендної плати авансовим платежем.

Як свідчать вивчені матеріали,
24.05.2006 р. ВАТ “Запорізький завод “Перетворювач” та ВАТ “Автотехсоюз” уклали
договір купівлі-продажу цілісного майнового комплексу по АДРЕСА_1, в тому числі
склад допоміжних матеріалів (інв. НОМЕР_3). Позивач ОСОБА_1 вказує, що кошти в
сумі 55478 грн. 54 коп. були нею внесені в якості орендної плати на рахунок ВАТ
“Запорізький завод “Перетворювач” за час користування майном, грошові кошти в
сумі 76537,98 грн. перераховані авансовим платежем за платіжним документом
НОМЕР_9 від 15.11.2006 р. на користь ВАТ “Автотехсоюз”, що в цілому дорівнює
вартості приміщення -132015,98 грн. Оскільки відповідач не визнає за нею
набуття права власності, просить визнати за нею право власності на спірний
об'єкт.

Відповідно до ст. 392 ЦК України
власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право власності. Метою використання вказаного
позову є усунення невизначеності відносин власності щодо
індивідуально-визначеного майна, власником якого є позивач. В судовому
засіданні встановлено, що за договором купівлі-продажу від 14.03.2007 р. майно
-склад допоміжних матеріалів літ. Т-2 інв. НОМЕР_3 майнового комплексу по
АДРЕСА_1 товариством “Автотехсоюз” продано гр. ОСОБА_4. За встановлених
обставин спір щодо права власності на будівлю складу літ. Т-2 має вирішуватися
між особами, які заявляють про своє право власності на майно - СПД ОСОБА_1 та
гр. ОСОБА_4. Вимоги про визнання права власності, заявлені до ВАТ
“Автотехсоюз”, на даний час є безпідставними та в задоволенні їх
відмовляється.

Також безпідставними суд вважає
вимоги СПД ОСОБА_1 про визнання дійсним договору оренди НОМЕР_1, укладеного
31.05.2002 р. з ВАТ “Запорізький завод “Перетворювач”, внаслідок відмови
відповідача здійснити його нотаріальне посвідчення. Відповідно до роз'яснень
президії ВАСУ України від 12.03.199 р. № 02-5/111 (з наступними змінами) відповідність
чи невідповідність угоди вимогам законодавства має оцінюватися судом стосовно
законодавства, яке діяло на момент укладення угоди. У разі, коли після
укладення угоди набрав чинності акт законодавства, норми якого інакше регулюють
договірні відносини, ніж ті, що діяли в момент укладення угоди, сторони вправі
керуватися умовами договору. На момент укладення договору НОМЕР_1 оренди майна
законодавством не передбачалося обов'язкового нотаріального посвідчення такого
виду угод. Таким чином, вимоги з зазначених підстав є необґрунтованими.

Також суд вважає безпідставними
вимоги ВАТ “Автотехсоюз” про визнання недійсним п. 6.1 договору оренди НОМЕР_1
та хибними посилання на приписи Цивільного кодексу України. Як зазначено вище
відповідність чи невідповідність угоди вимогам законодавства, оцінюється
стосовно законодавства яке діяло на момент укладення угоди. Позивач з
посиланням на приписи ст.ст. 235, 220 ЦК України просить визнати, що договір
оренди НОМЕР_1 є удаваним, оскільки насправді сторонами укладено договір
купівлі-продажу, а прихований договір купівлі-продажу приміщення є недійсним,
оскільки не додержано форми нотаріального посвідчення.

По-перше, відповідно до ст. 4 ЦК
України УРСР, що був чинним на момент укладення оспорюваного договору, цивільні
права і обов'язки виникають, зокрема, з угод, передбачених законом, а також з
угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. Суд не
має підстав вважати договір оренди з правом викупу таким, що суперечив нормам
діючого законодавства на час його укладання. По-друге, ні статтею 227 ЦК УРСР,
що регулювала взаємовідносини купівлі-продажу, ні приписами ст. 257 ЦК УРСР
стосовно відносин майнового найму, не встановлювалася обов'язкова нотаріально
посвідчена форма зазначених угод.

В позові ВАТ “Автотехсоюз” про
визнання недійсним п. 6.1 договору НОМЕР_1 відмовляється.

Судові витрати поскладаються на
сторін, що їх понесли.

На підставі викладеного, керуючись
ст. ст. 49, 75 82-84 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові СПД ОСОБА_1 відмовити.

В позові ВАТ “ Автотехсоюз”
відмовити.

Видати ВАТ “Автотехсоюз” довідку на
повернення з Державного бюджету України 119 грн. державного мита як зайво
сплаченого.

Суддя
І.А. Попова

Рішення підписано 16 квітня 2007 року.