СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.07                                                                                 Справа № 16/124.

Суддя  Шеліхіна Р.М.,  розглянувши матеріали  справи за позовом Національної акціонерної компанії “Украгролізинг”, м. Київ  в особі Луганської філії НАК “Украгролізинг”, м. Луганськ

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю “Лиман”,

с. Ліман  Луганської області

про стягнення 28651 грн.  35 коп. збитків

при секретарі судового засідання Андрущенко Г.М.

за участю представників сторін:

від позивача –Бочаров Д.М., довіреність від 12.03.07 №17;

від відповідача -  Ямполь О.С., дов. від 10.08.06. №3822,

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: позивачем заявлений позов про стягнення з відповідача суму прямих збитків у розмірі 28651 грн. 35 коп.

Також, у позовній заяві заявлено клопотання про витребування у ВДВС Старобільського районного управління юстиції у Луганській області оригіналу договору застави, укладеного між сторонами по справі 12.01.04. та нотаріально посвідченого.

У судовому засіданні представник позивача не визначив підстав та причин для задоволення вказаного клопотання і суд залишає клопотання без задоволення, оскільки вимога про витребування договору в інтересах позивача від особи, яка не є учасником судопровадження, не стосується суті спору. Відповідачем надано до матеріалів справи копію договору застави від 12.01.04., укладеного з позивачем. У разі необхідності отримати копію договору позивач має скористатися наданим йому правом у відповідності до вимог ст.22 ГПК України і зняти копію при ознайомленні з матеріалами справи.

Відповідач відзивом від 23.04.07. на позовну заяву проти заперечує.

Рішенням господарського суду Луганської області від 20.05.03. по справі №18/111пд позов Національної акціонерної компанії “Украгролізинг”, м. Київ  в особі Луганської філії НАК “Украгролізинг”, м. Луганськ (позивач по даній справі) задоволено частково та стягнуто з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю “Лиман” (відповідача по даній справі) борг та пеню в загальній сумі 74438,86грн. та видано наказ.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 02.12.03. по справі №18/111пд затверджено мирову угоду між сторонами по справі (між сторонами по даній справі), відповідно до якої відповідач зобов’язаний був укласти нотаріально посвідчений договір застави з позивачем на всю суму заборгованості та внести майно, передане у заставу, у відповідний реєстр.

На виконання мирової угоди (п.2.3) сторони 12.01.04. уклали договір застави та посвідчили його нотаріально (зареєстровано в реєстрі №75).

Виконавчим написом нотаріуса від 16.01.06. було стягнуто з відповідача борг у сумі 41522,78грн. і позивач своєю заявою до виконавчої служби поновив виконавчі дії по стягненню з відповідача боргу у сумі 41522,78грн. На виконання виконавчого напису нотаріуса у відповідача було вилучено сільськогосподарську техніку та автомобіль, які належали відповідачу, вартістю згідно проведеної оцінки на момент укладення договору застави та вказану у договорі застави. На підтвердження цих обставин сторонами по справі надано копії акту державного виконавця від 27.12.06., з якого вбачається, що державний виконавець вилучену у відповідача техніку не оцінював, а вказав вартість техніки у відповідності до вартості, вказаної в договорі застави від 12.01.04., тобто, предмет застави не змінився за ціною під час його експлуатації. Акт державного виконавця не оскаржено.

Таким чином, на час вилучення техніки у відповідача її вартість, як предмета застави не змінилася і позивач отримав задоволення своїх вимог до відповідача при виконанні виконавчого напису нотаріуса за рахунок вилученої у відповідача техніки за відповідно вартістю.

Після отримання техніки  повноважною особою позивача - без зауважень та використання позивачем прав, наданих договором застави від 12.01.04. (п.п.1.2,2.2,2.9,2.13,3.2.2) і в супереч умовам вказаного договору застави щодо відсутності у позивача права на переоцінку заставленого майна, - позивач здійснює оцінку предмету застави, відповідно до звіту по якій предмет застави має знищену ціну:  у 2007 році техніка має вартість нижчу ніж у 2004 році, коли техніку було надано в заставу.

Позивач звернувся з вимогою до суду про стягнення з відповідача 28651,35грн., що є різницею між вартістю техніки (предмету застави) у січні 2004 року та у 2007 році згідно з оцінкою майна, проведеною позивачем за своєю ініціативою. В позовній заяві позивач вказує про те, що 28651,35грн. має бути стягнуто з відповідача як збитки, спричинені порушенням зобов’язань.

Відповідач проти позову заперечує і вказує на відсутність у позивача підстав для стягнення збитків, оскільки ніякого зобов’язання відповідач не порушував. Право власності на предмет застави належить відповідачу.

Враховуючи вищевикладене, повно, всебічно і об’єктивно дослідивши матеріали та обставини справи,  вислухав представників сторін, оцінивши надані сторонами докази своїх вимог і заперечень до суті спору, їх  належність, допустимість, достовірність кожного  окремо і у сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню в частині стягнення 28651,35грн. як збитків за порушення зобов’язання за таких підстав.

Відповідно до норми ст.19 Основного Закону держави –Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Статтею 224 ГК України встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов’язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки особі, права або законні інтереси якої порушено. Згідно з ч. 2 цієї статті і відповідно до ст.22 Цивільного кодексу України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв’язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в грошовій сумі у повному обсязі.

Згідно вказаних норм права і з урахуванням визначених у законі підстав виникнення обов’язку –ст.ст.11,509 ЦК України –позивач зобов’язаний визначити: на яких саме підставах у відповідача виник обов’язок по відшкодуванню збитків.

Відповідно до правил ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень до суті спору. Згідно з вимогами ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказами.

Так, позивач зобов’язаний чітко визначити: яке саме його цивільне право порушив відповідач; підстави виникнення обов’язку відповідача по відшкодуванню збитків та надати докази понесених позивачем збитків у заявленому розмірі. А також довести суду обставини щодо наявності шкоди, протиправної поведінки відповідача, яка спричинила шкоду, причинний зв'язок між шкодою та поведінкою, вину відповідача як підставу для настання відповідальності.

При вирішенні спору встановлено, що позивачем не визначено яке його цивільне право порушено і якими протиправними діями відповідача. Позивач не довів суду обставин щодо підстав виникнення у відповідача обов’язку, за порушення якого відповідач має сплатити збитки у заявленому розмірі.

Доводи позивача про такі підстави позову, як зменшення ціни предмету застави за час перебування предмету застави у відповідача, протягом якого відповідач користувався сільськогосподарською технікою, спростовуються умовами самого договору застави, укладеного сторонами по справі 12.01.04., і вимогами ст.586 ЦК України. А саме: договором застави не встановлено обмежень для відповідача по користуванню технікою, отже з урахуванням умов договору застави і ст.586 ЦК України відповідач мав право використовувати предмет застави за його призначенням. Крім того, договором застави від 12.01.04. встановлено порядок задоволення вимог кредитора (позивача) у разі знецінення або зниження ліквідності предмету застави –пункти 2.5, 3.2.2 вказаного договору застави –і встановлений договором порядок позивач порушив, а відтак, позивачем порушено умови закону –ст.629 ЦК України.

До того ж слід вказати, що у відповідності до умов п.3.2.2 вказаного договору застави, переоцінку майна при зменшенні його вартості має здійснювати його власник –відповідач, а не позивач. І договором застави від 12.01.04. і законом (ст.ст.580,809 ЦК України, ст.8 Закону України «Про заставу») ризик загибелі або пошкодження майна несе власник (лізингоодержувач - відповідач), а не позивач. Предмет застави належить на праві власності відповідачу і позивач ніяким чином не може понести збитки у зв’язку з зменшенням ціни (вартості) майна.

Таким чином, згідно статті 224 ГК України, ст.22 Цивільного кодексу України підстави для виникнення обов’язку у відповідача по відшкодуванню збитків у розмірі 28651,35грн. і права у позивача на отримання задоволення у розмірі 28651,35грн. у зв’язку з порушенням відповідачем свого обов’язку перед позивачем –відсутні і у позові слід відмовити.

Відповідно до ст.49 ГПК України судові витрати слід покласти на позивача.

На підставі вищевикладеного, ст.19 Основного Закону держави –Конституції України, ст. 224 ГК України, ст.11,22,509,580,586,629,809 Цивільного кодексу України, ст.8 Закону України «Про заставу», керуючись ст.ст.22,33,34,43,49,82,84,85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1.          Клопотання про витребування договору залишити без задоволення.

2.          Відмовити у позові.

3.          Судові витрати покласти на позивача.

Рішення підписане 28.04.07.

Суддя                                                                                                   Р.М. Шеліхіна