ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

02.04.07                                                                                           Справа№ 3/141-11/70А

Господарський суд Львівської області у складі

судді Сало І.А.- головуючий

судді Довга О.І

судді Бортник О.Ю.

При секретарі Боржієвській Л.А.

Розглянув у відкритому судовому засіданні справу за адміністративний позовом: Дочірнього підприємства “Західукргеологія” НАК “Надра України”, м. Львів

до відповідача: Міністерство охорони навколишнього середовища України, м.Київ

третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю “Трубопласт” м. Львів

Про визнання нечинним наказу №525 від 05.12.2006р. в частині анулювання спеціального дозволу на користування надрами №1889 від 14.05.2002р.

За участю представників сторін:

Від позивача : Суходольська Л.В. –представник за довіреністю №22/558 від 30.01.2007р.

Від відповідача : не з”явився

Від відповідача : Боярчук І.С. –представник за довіреністю б/н від 27.03.2007р.

Сторонам, які беруть участь у справі, роз’яснено зміст ст.49-50 КАС України, а саме їх процесуальні права та обов’язки, зокрема, права заявляти відводи.

Суть спору: Позивач звернувся до Господарського суду Львівської області з адміністративним позовом до відповідача про визнання нечинним наказу Міністерства охорони навколишнього природного середовища України №525 від 05.12.2006р. в частині анулювання спеціального дозволу на користування надрами Зарічнянської площі №1889.

В судовому засіданні представник Позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Просить суд позов задовольнити посилаючись на те, що оспорюваний наказ є неправомірним і таким, що порушує права та охоронювані законом інтереси ДП “Західукргеологія” НАК “Надра України”. Підставою для видання наказу Міністерства охорони навколишнього природного середовища від 05.12.2006р. №525 був лише припис Генеральної прокуратури України від 04.11.2006р. №07/2/1-246 вих.06. Позивач зазначив, що оспорюваний наказ №525 від 05.12.2006р. прийнятий з порушенням ст. 26 Кодексу України Про надра та ст. 27 Закону України "Про нафту і газ", оскільки цими нормами встановлюється виключний перелік підстав для анулювання спеціального дозволу на користування надрами. Підстави викладені в приписі не відповідають дійсності, ТзОВ "Трубопласт" не отримувало від ДП "Західукргеологія" споруд та обладнання, а земельна ділянка надана ТзОВ "Трубопласт", як уповноваженому учаснику договору про спільну діяльність. Внесок Позивача в спільну діяльність складає 4тис. грн.

Представник Відповідача в судове засідання не з'явився. В запереченні від 26.03.07р. №18/224 представник Відповідача зазначив, що наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України №525 від 05.12.2006р. анульовано спеціальний дозвіл на користування надрами від 14.05.02р. №1889 на геологічне вивчення в тому числі дослідно-промислову розробку Зарічнянської площі, зазначаючи виключну підставу для видання наказу –припис Генеральної прокуратури України.

Представник третьої особи заявив, що позовні вимоги позивача підтримує в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

14.05.02р. Міністерством екології та природних ресурсів України надало Позивачу спеціальний дозвіл на користування надрами геологічне вивчення в тому числі дослідно-промислова розробка Зарічнянської площі №1889, терміном на 5 років.

15.09.2003 року Указом Президента від 15.09.2003 року № 1039/2003, Міністерство екології та природних ресурсів України було реорганізовано в Міністерство охорони навколишнього природного середовища України та Державний комітет природних ресурсів України.

В свою чергу, Указом Президента України від 27 грудня 2005 року № 1842/2005, спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання природних ресурсів, екологічної безпеки, заповідної справи, поводження з відходами, геологічного вивчення надр, а також топографо-геодезичної та картографічної діяльності було визначено Міністерство охорони навколишнього природного середовища України.

Пунктом 1 Положення про Міністерство охорони навколишнього природного середовища України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 2 листопада 2006р. №1524, Міністерство охорони навколишнього природного середовища України (надалі Мінприроди) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, колегією суддів встановлено, що спеціальний дозвіл № 1889 від 14.05.2002 року на геологічне вивчення та дослідно-промислову розробку Зарічнянської площі у Жидачівському та Стрийському районах Львівської області були видані позивачу Міністерством екології та природних ресурсів України. Але, згідно указу Президента України від 27 грудня 2005 року № 1842/2005 спеціальним центральним органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища, з моменту набуття чинності даного Указу, є Міністерство охорони навколишнього природного середовища України.

Пунктом 8 Положення про Міністерство охорони навколишнього природного середовища України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 2 листопада 2006 року № 1524, Мінприроди у межах своїх повноважень на основі та на виконання актів законодавства видає накази, організовує і контролює їх виконання.

Між Третьою особою та Позивачем 22 травня 2002р. було укладено договір про спільну діяльність №02/1-6, предметом якого є здійснення спільної інвестиційної та виробничої діяльності з приводу організації і здійснення геологічного вивчення (у т.ч. дослідно-промислової розробки) Зарічнянського газового родовища з метою отримання прибутку.

Згідно з умовами вказаного договору про спільну діяльність від 22.05.2002р. №02/1-6 обов'язки особи, уповноваженої на ведення спільних справ учасників та представництво їх інтересів перед третіми особами (оператора спільної діяльності) покладено на третю особу –ТзОВ “Трубопласт”.

Спосіб здійснення Позивачем та третьою особою внесків у спільну діяльність та їх розміри визначено договором про спільну діяльність від 22.05.2002р. №02/1-6 (п.п. 3. та 4. Договору), а також Програмою та Бюджетом спільної діяльності, що є невід'ємними частинами вказаного договору. Згідно з умовами цих документів внески до спільної діяльності здійснюються шляхом передачі грошових коштів, майна та шляхом виконання для спільної діяльності певних робіт.

За рахунок внесків учасників у спільну діяльність, Позивач - 4 тис. грн., Третя особа –2379,3 тис. грн., проведено буріння та облаштування свердловини 2-Зарічнянська.

04.11.2006 року Генеральною прокуратурою України було винесено припис №07/2/1-246 вих. 06 про усунення порушень законодавства про надра, відповідно до якого від Міністерства охорони навколишнього природного середовища України вимагалось невідкладно вжити заходів до анулювання спеціального дозволу №1889 від 14.05.2002 року.

05.12.2006 року Відповідачем –Міністерством охорони навколишнього природного середовища України –на виконання припису Генеральної прокуратури України №07/2/1-246 вих. 06 від 04.11.2006 року, було видано наказ  №525 яким було анульовано спеціальний дозвіл №1889 від 14.05.2002 року на користування надрами, що виданий Позивачу.

Стаття 14 Кодексу України про надра встановлює, що надра надаються у користування для геологічного вивчення, в тому числі дослідно-промислової розробки родовищ корисних копалин загальнодержавного значення.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про нафту і газ», користування нафтогазоносними надрами –це геологічне вивчення і розробка нафтогазоносних надр з метою пошуку та розвідки родовищ нафти й газу, видобутку нафти й газу або їх зберігання, повернення (захоронення) супутніх і стічних вод, інших відходів, що видобуваються в процесі розвідки і розробки родовищ нафти і газу.

Користувач нафтогазоносними надрами –юридична або фізична особа, що має спеціальний дозвіл на користування нафтогазоносними надрами з метою пошуку та розвідки родовищ нафти та газу, видобутку нафти і газу або їх зберігання, повернення (захоронення) супутніх і стічних вод, інших відходів, що видобуваються в процесі розвідки і розробки родовищ нафти і газу.

Спеціальний дозвіл на користування нафтогазоносними надрами –це документ, що видається спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з геологічного вивчення та забезпечення раціонального використання надр і засвідчує право юридичної чи фізичної особи, якій цей документ виданий, на користування нафтогазоносними надрами протягом часу, в межах ділянки надр, на умовах, передбачених у цьому документі.

Стаття 27 Закону України "Про нафту і газ" визначає, що анулювання спеціального     дозволу на користування нафтогазоносними надрами здійснюється у разі:

-          відмови користувача нафтогазоносними надрами від користування нафтогазоносними надрами;

-          ліквідації суб'єкта господарської  діяльності,  якому  надано спеціальний дозвіл на користування нафтогазоносними надрами;

-          вилучення в  установленому  законодавством  порядку наданої у користування ділянки нафтогазоносних надр;

-          визнання виданого  спеціального   дозволу   на   користування нафтогазоносними надрами недійсним;

-          зупинення    дії   спеціального   дозволу   на   користування нафтогазоносними  надрами і невжиття користувачем нафтогазоносними надрами заходів для усунення причин цього зупинення;

-          якщо користувач  нафтогазоносними надрами без поважних причин протягом 180  календарних  днів  з  моменту  початку  строку   дії спеціального  дозволу  на користування нафтогазоносними надрами не приступив до користування нафтогазоносними надрами;

-          використання нафтогазоносних надр не за призначенням.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти не лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин і службових осіб, інших суб’єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавтства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Стаття 104 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Згідно з ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обгрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Пунктом 1 Роз’яснення Президії Вищого арбітражного суду України від 26.01.2000 р. №02-5/35 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з визнанням недісними актів державних чи інших органів»визначає, що акт державного чи іншого органу –це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов’язковий характер для суб’єктів цих відносин. Нормативний акт –це прийнятий уповноваженим державним чи іншим органом у межах його компетенції офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норма права, носить загальний чи локальний характер та застосовується неодноразово. Що ж до актів ненормативного характеру (індивідуальних актів), то вони породжують права і обов’язки тільки у того суб’єкта (чи визначеного ними певного кола суб’єктів), якому вони адресовані.

Відповідно до пункту 2 Роз’яснення Президії Вищого арбітражного суду України від 26.01.2000р. №02-5/35 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів», підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов’язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв’язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації –позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до Рішення Конституційного рішення суду України від 01.12.2004 року №18-рп/2004 поняття «охоронюваний законом інтерес»що вживається в законах України у логічно-смисловому зв’язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об’єктивного і прямо не опосередкований у суб’єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об’єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія дійшла висновку про те, що позивач відповідно до спеціального дозволу №1889 від 14.05.2002 року отримав від Відповідача право на користування нафтогазоносними надрами у межах Зарічнянської площі з метою її геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки, строком на 5 років.

Регулювання гірничих відносин з метою забезпечення раціонального, комплексного використання надр для задоволення потреб у мінеральній сировині та інших потреб суспільного виробництва, охорони надр, гарантування при користуванні надрами безпеки людей, майна та навколишнього природного середовища, а також охорона прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій та громадян здійснюється Кодексом України про надра.

Відповідно до ст.ст. 14, 18, 19, 20 цього Кодексу геологічне вивчення, в тому числі дослідно-промислова розробка родовищ корисних копалин загальнодержавного значення є одним з видів користування надрами. Надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр. Для геологічного вивчення, в тому числі для дослідно-промислової розробки родовищ корисних копалин загальнодержавного значення, надра надаються у користування без надання гірничого відводу після одержання спеціального дозволу на геологічне вивчення надр.

Правові, економічні та організаційні засади діяльності нафтогазової галузі України та відносини, пов'язані з особливостями користування нафтогазоносними надрами, видобутком, транспортуванням, зберіганням та використанням нафти, газу  регулюються спеціальним нормативно-правовим актом - Законом України “Про нафту і газ”. Норми цього законодавчого акту є спеціальними щодо відносин, які є предметом договору про спільну діяльність, і мають пріоритетне значення порівняно з нормами інших законодавчих актів.

У ст.49 Закону України “Про нафту і газ” передбачено можливість використання нафтогазоносних надр в рамках спільної діяльності і вказано, що у разі, якщо діяльність, пов'язана з користуванням нафтогазоносними надрами, здійснюється на умовах договору про спільну інвестиційну діяльність, спільне виробництво, виробничу кооперацію, один із учасників цього договору зобов'язаний мати відповідний спеціальний дозвіл на користування нафтогазоносними надрами. При цьому не вказано, який саме з учасників повинен мати цей дозвіл. Отже, самим же Законом України “Про нафту і газ” достатньою підставою для використання нафтогазоносних надр визнається наявність відповідного дозволу хоча б у одного з учасників спільної діяльності. Таким чином, дія дозволу на здійснення діяльності з користування надрами одного з учасників поширюється на спільну діяльність, що провадиться від імені усіх учасників спільної діяльності. У цьому розумінні нормою ст.49 Закону дозвіл на здійснення діяльності з використання надр надано усім учасниками спільної діяльності за умови, що така діяльність здійснюється в рамках відповідного договору про спільну діяльність.

Згідно з ст.13 Кодексу України про надра користувачами надр можуть бути підприємства, установи, організації, громадяни України, а також іноземні юридичні особи та громадяни.

У ст.18 цього Кодексу вказано, що надання земельних ділянок для потреб, пов'язаних з користуванням надрами, провадиться в порядку, встановленому земельним законодавством України.

У відповідності до ст.ст. 92, 93 Земельного кодексу України використання земельних ділянок може здійснюватися в режимі постійного користування або в режимі оренди. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземним громадянам і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам.

Згідно з ч.1 ст.124 та ч.1 ст. 123 Земельного кодексу передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Як вже вказувалося вище, між ТзОВ “Трубопласт” та ДП “Західукргеологія” НАК “Надра України” 22 травня 2002р. було укладено договір про спільну діяльність №02/1-6, предметом якого є здійснення спільної інвестиційної та виробничої діяльності з приводу організації і здійснення геологічного вивчення (у т.ч. дослідно-промислової розробки) Зарічнянського газового родовища з метою отримання прибутку.

Згідно з умовами вказаного договору про спільну діяльність від 22.05.2002р. №02/1-6 обов'язки особи, уповноваженої на ведення спільних справ учасників та представництво їх інтересів перед третіми особами (оператора спільної діяльності) покладено на ТзОВ “Трубопласт”.

Згідно зі ст.ст. 1130, 1133 та 1134 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників. Вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв'язки. Внесене учасниками майно, яким вони володіли на підставах інших, ніж право власності, використовується в інтересах усіх учасників і є їхнім спільним майном. Порядок здійснення учасниками спільної діяльності їхніх внесків, обсяг внесків і їх склад визначається договором про спільну діяльність.

У відповідності до ст.ст.1137, 1138, 1139 Цивільного кодексу України при здійсненні спільної діяльності відповідальність, витрати, збитки та прибутки від спільної діяльності є спільними для усіх її учасників. Спільна діяльність здійснюється від імені і в інтересах усіх її учасників.

Згідно з ст.1135 ЦК України під час ведення спільних справ кожний учасник має право діяти від імені всіх учасників, якщо договором простого товариства не встановлено, що ведення справ здійснюється окремими учасниками договору простого товариства. У відносинах із третіми особами повноваження учасника вчиняти правочини від імені всіх учасників посвідчується довіреністю, виданою йому іншими учасниками, або договором простого товариства.

Таким чином, якщо договором про спільну діяльність обов'язки та права щодо представництва інтересів усіх учасників покладено на одного з учасників, то усі договори від імені і в інтересах учасників спільної діяльності (в т.ч. договори оренди землі) укладаються і підписуються саме цим учасником.

У ст.6 Господарського кодексу України закріплено принцип рівноправності і недискримінації суб'єктів господарювання незалежно від форм власності та організаційно-правової форми. Із змісту норм ст. 93 Земельного кодексу України, а також норм ст. 13 Кодексу законів про надра, не вбачається жодного обмеження прав на використання земельних ділянок в залежності від того, як діють суб'єкти права землекористування - спільно, чи окремо. Таким чином, всі учасники спільної діяльності, діючи в межах відповідного договору, є землекористувачами, які однаковій мірі володіють правами та обов'язками, а також несуть відповідальність у галузі землекористування.

У зв'язку з цим, оформлення права учасників спільної діяльності (в особі їх уповноваженого представника) на користування земельною ділянкою не порушує положень земельного та ресурсного законодавства України.

З приводу питання правомірності здійснення спільної діяльності в галузі використання нафтогазоносних надр за наявності спеціального дозволу лише у одного з її учасників та відповідності договору про спільну діяльність від 22.05.2002р. №02/1-6 ст.18 Кодексу України Про надра Третя особа звернувся за отриманням висновку до Ради науково-правових експертиз при Інституті держави і права ім. В.М. Корецького НАН України. На його запит Радою науково-правових експертиз надано Висновок від 22.02.2007р. №126/35 –е. Цей Висновок також підтверджує той факт, що вчинення правочинів від імені учасників спільної діяльності ТзОВ “Трубопласт” (оператором за договором №02/1-6 від 22.05.2002р.), в тому числі правочинів щодо земельної ділянки, не суперечить ст. 18 Кодексу України про надра, якщо такий договір вчинений в межах повноважень, встановлених договором.

В свою чергу, відповідач оспорюваним наказом №525 від 05.12.2006 року анулював спеціальний дозвіл №1889 від 14.05.2002 року посилаючись лише на приписи Генеральної прокуратури України №07/2/1-246 вих. 06 від 04.11.2006 року, але оскільки статтею 27 Закону України «Про нафту і газ»визначено виключний перелік підстав щодо анулювання спеціальних дозволів на користування надрами, жодної з цієї підстав не було зазначено в оспорюваному наказі як підставу його винесення відповідачем, а враховуючи те, що позивач здійснює геологічне вивчення та дослідно-промислову розробку Зарічнянського родовища Львівської області строк дії спеціального дозволу №1889 від 14.05.2002 року –не закінчився, судова колегія приходить до висновку, що у відповідача були відсутні законні підстави для анулювання спеціального дозволу №1889 від 14.05.2002 року, а тому наказ Міністерства охорони навколишнього природного середовища України №525 від 05.12.2006 року в цій частині суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема ст.27 Закону України «Про нафту і газ»та порушує права позивача щодо користування зазначеними надрами, здійснення їх геологічного вивчення.

Згідно частини першої статі 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Враховуючи, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними конкретними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, судом визнається, що в позовній заяві наведені обставини, які підтверджуються достатніми доказами, які свідчать про обґрунтованість позовних вимог та обраного позивачем способу порушеного права. Докази, подані позивачем, підтверджують обставини, на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи те, що оспорюваний наказ Міністерства охорони навколишнього природного середовища України №525 від 05.12.2006 року в частині анулювання спеціального дозволу №1889 від 14.05.2002 року суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема ст.27 Закону України «про нафту і газ»та порушує права позивача щодо користування зазначеними надрами, здійснення їх промислової розробки та геологічного вивчення, судова колегія приходить до висновку, що позовна вимога про визнання не чинним наказу Міністерства охорони навколишнього природного середовища України №525 від 05.12.2006 року в частині анулювання спеціального дозволу на користування надрами №1889 від 14.05.2002 року, виданого позивачу –є обґрунтованою, законною, доведеною належними доказами, а тому такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

На відшкодуванні судових витрат позивач не настоює.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6,7,17,19,24,25,69-71,86,97,158-163,167,257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовільнити повністю.

2. Визнати нечинним наказ Міністерства охорони навколишнього природного середовища України №525 від 05.12.2006 року в частині анулювання спеціального дозволу на користування надрами  №1889 від 14.05.2002 року, виданого Дочірньому підприємству Національної акціонерної компанії «Надра України»«Західукргеологія».

3. Судові витрати покласти на позивача.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскарження до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляціне оскарження.

Головуючий                                                            Сало І.А

Суддя                               Довга О.І.

Суддя                               Бортник О.Ю.

Дата складання та підписання постанови в повномку обсязі –06.04.2007р.

Суддя                                                                                                       Сало І.А.