СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
Справа № 13/390-АП-06
Господарський суд Херсонської
області у складі судді  Закуріна М. К. при секретарі Фінаровій
О.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
за позовом Приватного  підприємця
до Антонівської  селищної
3-ї особи на стороні відповідача
без самостійних вимог -Товариства з обмеженою
відповідальністю  „Меджик ленд ХХІ”,
позивача -ОСОБА_2 (представника за
відповідача -Купчак С.Б.
(представника за дорученням), Орлової І.М. (представника за дорученням),
3-ї особи -Попович А.В.
(представник за дорученням),
протиправним рішення Антонівської селищної ради НОМЕР_1 від 26 вересня 2006
За змістом позовної заяви позовні
вимоги ґрунтуються на факті нечинності спірного рішення, яким Товариству з
обмеженою відповідальністю  „Меджик ленд
ХХІ” вирішено надати в оренду пляж „Молодіжний”, оскільки, на думку позивача,
він згідно до положень пункту 1 статті 777 Цивільного кодексу України та пункту
3 статті 17 Закону України „Про оренду державного та комунального майна” має
переважне право на укладення договору на новий строк після його закінчення.
Зокрема, 21 квітня 2003 року між позивачем та відповідачем був укладений
договір оренди пляжу строком до 21 квітня 2006 року.
Відповідачем зазначені вимоги не
визнаються з посиланням не недійсність укладеного договору оренди з позивачем.
Розгляд справи розпочато 2
листопада 2006 року із зупинення провадження ухвалою від 23 листопада 2006 року
та поновлення -ухвалою від 22 березня 2007 року.
Під час судового розгляду справи
відповідачем заявлено клопотання про зупинення провадження у справі у зв'язку
із подачею прокурором Дніпровського району м. Херсона позову про визнання
недійсним договору оренди від 21.04.2003 р., укладеного між тими ж сторонами.
Це клопотання судом відхилено, оскільки відповідно до пункту 3 частини 1 статті
156 КАС України суд зупиняє провадження у справі у разі наявності іншої справи,
проте в даному випадку відповідачем не надано доказів прийняття позовної заяви
прокурора до розгляду, а також порушення за нею провадження у справі. Крім
цього судом враховується при цьому факт повторності подання такого клопотання.
Зокрема, як зазначено вище, судом зупинялось провадження у справі з підстав
розгляду іншої справи з аналогічними предметом спору, який пред'явлений
Відповідно до частини 2 статті 124
Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що
виникають у державі. Кодекс адміністративного судочинства України визначає
повноваження адміністративних судів щодо розгляду справ адміністративної
юрисдикції, порядок звернення до адміністративних судів і порядок здійснення
адміністративного судочинства.
За змістом статті 2 вказаного
Кодексу, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих повноважень.
До адміністративних судів можуть
бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового
Згідно до визначення наданого у
пункті 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, справа
адміністративної юрисдикції -переданий на вирішення адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Виходячи з вищевикладеного суд
приходить до висновку що за юридичною природою даний спір має публічно-правовий
характер та на нього поширюється просторова сфера дії Кодексу адміністративного
судочинства України. А тому, враховуючи суб'єктний склад оспорюваних
правовідносин та нормативно-правовий припис пункту 6 Прикінцевих та Перехідних
положень КАС України, за яким до початку діяльності окружного адміністративного
суду адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до
Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішуються
відповідним господарським судом за правилами КАС України, даний спір
підвідомчий господарським  судам України.
Крім викладеного з матеріалів
справи слідує, що 7 грудня 2006 року Господарським судом Херсонської області у
справі № 13/438-ПД-06 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю
„Меджик Ленд ХХІ” до Антонівської селищної ради та приватного підприємця
ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди від 21 квітня 2003 року,
укладеного між відповідачами, винесено рішення, яким в задоволенні позовних
вимог відмовлено. Після апеляційного перегляду постановою Запорізького
апеляційного господарського суду дане рішення залишено без змін, у зв'язку з
чим воно набрало законної сили, виходячи з положень статті 85 Господарського
процесуального кодексу України.
За змістом частини 1 статті 72 КАС
України обставини, встановлені судовим рішенням в господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються знову при розгляді інших справ, у яких
беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Таким чином рішення у справі №
13/438-ПД-06 є преюдиційним, а тому встановлені ним факти не потребують
повторного доведення при розгляді даного спору.
Зокрема, з названого рішення
вбачається, що 21 квітня 2003 року між Антонівською селищною радою та ПП
ОСОБА_1 укладено договір оренди пляжу „Молодіжний”. За умовами договору
Антонівська селищна рада, виступаючи в якості орендодавця, передала в оренду
приватному підприємцю ОСОБА_1 пляж „Молодіжний”, що знаходиться на території
селищної ради по вул. Херсонській  в смт.
Антонівка м. Херсона. Безпосередньо сам предмет оренди був переданий в оренду
за актом приймання-передачі від 21 квітня 2003 року.
З тексту договору також вбачається,
що за його пунктом 4.1. строк оренди сторонами визначено в 3 роки з моменту
прийняття об'єкта оренди за актом приймання-передачі. В свою чергу відповідно
до пункту 4.2. договору сторонами встановлено, що якщо жодна сторона в термін
за 1 місяць до закінчення договору не заявить про намір його розірвати, договір
автоматично пролонгується на термін до 1 року.
Аналіз правовідносин що виникли між
сторонами на підставі укладеного договору дає можливість стверджувати, що ними
укладено за правовою природою договір оренди, у зв'язку з чим права та обов'язки
сторін, що виникають з нього, підлягають регулюванню  главою 58 ЦК України та параграфом 5 глави 30
Господарського кодексу України, а оскільки майно є комунальною власність, то й
положеннями Закону України „Про оренду державного та комунального майна”.
Зокрема, відповідно до статті 283
ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій
стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для
здійснення господарської діяльності.
Статтею 763 того ж Кодексу
передбачено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.
В даному випадку сторонами
погоджено строк дії договору - як зазначено вище, дія якого закінчується 21
В свою чергу, статтею 764 ГК
України встановлено правило, відповідно до якого якщо наймач продовжує
користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності
заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на
строк, який був раніше встановлений договором, а за пунктом 2 статті 17 Закону
України „Про оренду державного та комунального майна” у разі відсутності заяви
однієї із сторін про припинення або зміну умов договору протягом одного місяця
після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий
термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
Судом встановлено, що відповідач
протягом названого строку не висловив заперечень щодо подальшої оренди
(користування) позивачем орендованого майна. Більш того, він ніяким чином не
відреагував на заяву позивача від 19 вересня 2006 року про продовження строку
договору, яка отримана відповідачем в той же день за вхідним НОМЕР_2.
Проте, не дивлячись на положення
названих правових норм відповідачем 26 вересня 2006 року прийнято рішення
НОМЕР_1 „Про надання згоди на передачу в оренду на 5 років цілісного майнового
комплексу „Молодіжний пляж”, відповідно до якого надано згоду на передачу в
оренду в десятиденний термін  з
укладанням договору оренди названого майнового комплексу  Товариству з обмеженою відповідальністю  „Меджик ленд ХХІ”.
Частиною 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
За таких обставин позовні вимоги
підлягають задоволенню, оскільки приймаючи спірне рішення відповідач діяв в
порушення названих правових норм, які передбачають правовий механізм
продовження дії договору оренди у випадку відсутності заперечень обох сторін
протягом одного місяця користування майном після закінчення строку його дії.
Задовольняючи позовні вимоги суд
також виходить з положень частини 2 статті 162 КАС України, за якою у разі
задоволення позову суд може прийняти постанову про визнання протиправним
рішення суб'єкта владних повноважень.

Приймаючи до уваги той факт, що в
задоволенні позовних вимог відмовлено, сплачений позивачем судовий збір в
розмірі 3,40 грн державного мита підлягає
відшкодуванню позивачу у відповідності до частини 1 статті  94 КАС України з державного бюджету України.

На підставі  зазначених правових норм і керуючись статтями
94, 158-163, пунктом 3 Прикінцевих та Перехідних положень КАС України,

п о с т а н о в и в :

1.Позовні вимоги задовольнити.

2.Визнати протиправним рішення
Антонівської селищної ради НОМЕР_1 від 26 вересня 2006 року.

3.Стягнути з Державного бюджету
України на користь приватного підприємця ОСОБА_1 (проживаючого за адресою:
АДРЕСА_1) - компенсації по сплаті судового збору в розмірі 3 грн 40 коп.

4.Роз'яснити сторонам, що дана
постанова набирає законної сили  після
закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не
буде подано. Якщо буде подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна
скарга не буде подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова суду першої
інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі  подання апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного
розгляду справи. Заява про апеляційне оскарження постанови суду подається
протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у
повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складення в повному
обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом двадцяти днів
після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути
подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга
подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Дата підпису постанови -6 квітня 2007 року

Суддя                                                                  М.К.
Закурін