ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2007 р.
№ 06/8-92 (14-725)

Вищий господарський  суд України у складі колегії суддів:

Кочерової Н.О., - головуючого,

Рибака В.В.,
Черкащенка М.М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги
Житлово-будівельного кооперативу “Вересневий”

на постанову
Львівського апеляційного господарського суду від 15.11.2005 року

у справі господарського суду
Волинської області

за позовом
Житлово-будівельного кооперативу “Вересневий”

до

3-тя особа
Регіонального відділення ФДМ України по Волинській області;
ТОВ “Завод будівельних конструкцій”
ВАТ “Ковельсільмаш”

про
визнання недійсним договору купівлі-продажу,

В засіданні взяли участь представники:

- позивача:
Ковальова Л.В., Шайнюк Т.Г., Кисляк О.В.,

- відповідача:
Ярмолюк Я.І.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2004 року Житлово-будівельний кооператив “Вересневий” звернувся до господарського суду з позовом до Регіонального відділення ФДМ України по Волинській області та ТОВ “Завод будівельних конструкцій” про визнання недійсним договір купівлі-продажу незавершеного будівництва 144 квартирного житлового будинку по вул. Заводській в м. Ковелі від 13.12.2001 року.

У квітні 2005 року Житлово-будівельний кооператив “Вересневий” звернувся до господарського суду з заявою зміну предмету позову та просив визнати недійсними накази РВ ФДМ України по Волинській області № 90 та № 92 від 23.04.2001 року та недійсним договір купівлі-продажу незавершеного будівництва від 13.12.2001 року.

Рішенням господарського суду Волинської області від 18.08.2005 року в позові відмовлено повністю.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 15.11.2005 року рішення місцевого господарського суду від 18.08.2005 року залишено без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Доповідач: Черкащенко М.М.

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями Житлово-будівельний кооператив “Вересневий” подав касаційну скаргу, в якій просить постанову Львівського апеляційного господарського суду від 15.11.2005 року та рішення господарського суду Волинської області від 18.08.2005 року скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що судами неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття незаконних судових рішень.

Судова колегія, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування норм матеріального та процесуального права вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, що відповідно до Наказу ФДМ України № 608 від 11.04.2001 року “Про включення до переліку об’єктів незавершеного будівництва, що підлягають приватизації, та виключення з переліку” 144 квартирний житловий будинок  по вул. Заводська в м. Ковель було включено до переліку об’єктів, що підлягають приватизації.

На  підставі даного Наказу, РВ ФДМ України по Волинській області видав Наказ № 90 від 23.04.2001 року та Наказ № 170 від 22.06.2001 року, якими вирішив приватизувати об’єкт незавершеного будівництва 144 квартирний житловий будинок по вул. Заводська в м. Ковель, шляхом продажу його на аукціоні за ціною 250000,00 грн.

Враховуючи, що спірні накази були видані у відповідності ст. ст. 6, 9 Закону України “Про особливості приватизації об’єктів незавершеного будівництва” та ст. ст. 13, 16 Закону України “Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)”, а також видані на виконання Наказу ФДМ України № 608 від 11.04.2001 року, який є чинним, судова колегія погоджується з висновками попередніх інстанцій про відсутність підстав для визнання таких наказів недійсними.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 13.11.2001 року за результатами продажу на аукціоні за методом зниження ціни лота між РВ ФДМ України по Волинській області (продавець) та ТОВ “Завод будівельних конструкцій” (покупець) було укладено договір купівлі-продажу об’єкта незавершеного будівництва 144 квартирний житловий будинок по вул. Заводська в м. Ковель. Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Волинської області              Заліською Н.М. в зареєстрований в реєстрі за № 5820.

Відповідно до п.1.2 договору, відчужуваний об’єкт належить РВ ФДМ України по Волинській області на підставі Наказу ФДМУ № 608 від 11.04.2001 року.

Згідно п. 9 Положення про регіональне відділення Фонду державного майна України, затв. Наказом ПКМУ від 15.06.1994 року № 412, регіональне відділення ФМДУ здійснює управління та розпоряджається майном підприємств, установ і організацій, що перебуває у державній власності, в процесі приватизації.

Враховуючи вищевикладене, положення ст. ст. 203, 205 Цивільного кодексу України, а також факт відсутності протиправних дій з боку  відповідача при підготовці об’єкта до продажу та при проведені конкурсу, який встановлений під час розгляду справи № 6/157-38, судова колегія погоджується з висновками попередніх інстанцій про відсутність підстав для визнання договору купівлі-продажу незавершеного будівництва недійсним.

Посилання скаржника на те, що РВ ФДМУ по Волинській області не мав права відчужувати спірний об’єкт, оскільки він знаходиться на праві спільної власності про що свідчить аудиторський висновок фірми “Аудит-фаг” від 04.09.2001 року та платіжні доручення про перерахування позивачем коштів на виконання будівельно-монтажних робіт 144-х квартирного будинку не може братись судом до уваги, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 128 ЦК УРСР, право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Враховуючи, що спірний об’єкт був об’єктом незавершеного будівництва, тому позивач не набув право власності на будинок, оскільки право власності на нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва та з моменту його прийняття до експлуатації, а до цього моменту позивач є лише власником матеріалів, обладнання, які були використані в процесі будівництва цього будинку.

Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено, що РВ ФДМУ по Волинській області платіжними дорученнями № 49 від 31.01.2002 року, № 151 від 29.03.2002 року, № 310 від 14.06.2002 року та № 615 від 27.11.2002 року відшкодував позивачу понесені ним витрати.

Враховуючи вищевикладене, оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою, а доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 15.11.2005 року у справі № 06/8-92 залишити без змін.

Головуючий                                                                               Н. Кочерова

Судді                                                                                            В.  Рибак

М. Черкащенко