ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД _________________________________________________________________________________________
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" квітня 2007 р.

Справа № 26/517-06-12146А

Одеський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого
судді Л.В. Поліщук,

суддів
Л.І. Бандури, В.Б. Туренко,

при
секретарі судового засідання О.О. Соломахіній,

за
участю представників сторін

від
позивача: В.П. Іорданов

від
відповідача: не з'явився,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Управління
ПФУ в Арцизькому районі Одеської області

на
постанову господарського суду Одеської області

від
15.01.2007р.

у
справі № 26/517-06-12146А

за
позовом Управління ПФУ в Арцизькому районі Одеської області

до
СПД -фізичної особи ОСОБА_1

про
стягнення 248,82грн.,

встановив:

Управління ПФУ в Арцизькому районі
Одеської області звернулося до господарського суду з позовом про стягнення з
СПД -фізичної особи ОСОБА_1 на його користь суми заборгованості зі сплати фіксованого
розміру страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування
у розмірі 248,82грн. за період січень-березень 2005 року.

Постановою господарського суду
Одеської області від 15.01.2006р. (суддя М.І. Никифорчук) в задоволенні позову
відмовлено з посиланням на те, що позивачем не доведено факт наявності у
відповідача вказаної у позові заборгованості, оскільки вимога про сплату
недоїмки, яка є підставою для стягнення заборгованості, позивачем не складалася
та не направлялася відповідачу.

Управління ПФУ в Арцизькому районі
Одеської області, не погоджуючись з вказаною постановою суду, звернулося із
апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду скасувати і прийняти нову
постанову, якою позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм
матеріального права. Апеляційна скарга мотивована тим, що оскільки СПД -фізична
особа ОСОБА_1 не використовує працю найманих працівників, то неможливо провести
документальну перевірку та сформувати вимогу про сплату боргу.

Заслухавши представника позивача,
дослідивши матеріали справи і перевіривши правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

СПД -фізична особа ОСОБА_1
перебуває на обліку в Управлінні ПФУ в Арцизькому районі з 20.12.1996р., про що
зроблено запис у журналі обліку платників страхових внесків за НОМЕР_1 та
присвоєно реєстраційний номер НОМЕР_2(а.с. 12).

Згідно з п. 6 ч. 2 ст. 17 Закону
України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” № 1058 від
09.07.2003р. із змінами та доповненнями, (далі -Закон № 1058) страхувальник
зобов'язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в
повному обсязі страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Відповідно до п. 2 ст. 20 Закону №
1058 обчислення страхових внесків застрахованих осіб здійснюється
страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до
яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування
(обчислення) заробітної плати (доходу).

Згідно п. 6 ст. 20 вказаного Закону
страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за
відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж 20 календарних днів із дня
закінчення цього періоду.

Відповідно до ст. 106 Закону № 1058
у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків страхувальники
зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в
порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми страхових внесків своєчасно
не нараховані та/або не сплачені страхувальниками, вважаються простроченою
заборгованістю (недоїмкою) та стягуються з нарахуванням пені та штрафних
санкцій. Територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені
правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу
про її сплату, яка є виконавчим документом. У разі якщо страхувальник, який
одержав вимогу територіального органу Пенсійного фонду про сплату недоїмки і
протягом десяти робочих днів після її отримання не сплатив зазначену у вимозі
суму недоїмки разом з застосованою до нього фінансовою санкцією, включеної до
вимоги, або не узгодив вимогу з відповідним органом Пенсійного фонду, або не
оскаржив вимогу в судовому порядку, а також у разі якщо страхувальник узгодив
вимогу, але не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів
після отримання узгодженої вимоги, відповідний орган Пенсійного фонду
звертається в установленому законом порядку і подає вимогу про сплату недоїмки
до відповідного підрозділу державної виконавчої служби. У зазначених випадках
орган Пенсійного фонду також має право звернутися до суду чи господарського
суду з позовом про стягнення недоїмки. У разі звернення органу Пенсійного фонду
з позовом про стягнення недоїмки до господарського суду передбачені
законодавством заходи досудового врегулювання спорів не застосовуються.

Як встановлено із пояснень
скаржника, розрахунки сум страхових внесків на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування за спірний період, передбачені додатком 23 до Інструкції
„Про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами
внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного
фонду України”, затвердженої Постановою Правління Пенсійного фонду України            від 19.12.2003р. № 21-1,
зареєстрованою в Мінюсті України 16.01.2004р.              № 64/8663 (далі -Інструкція №
21-1), в Управлінні ПФУ відсутні, наймана праця, з якою пов'язано застосування
вказаного додатку, відповідачем не використовується, а сума 248,22грн. є
власним боргом відповідача за платежами, що мають бути сплачені за себе. Вимога
про сплату боргу не формувалась, та відповідно, до Державної виконавчої служби
не спрямовувалася через те, що підставою для формування вимог згідно з п. 8.3
розділу 8 Інструкції № 21-1 є акт документальної перевірки та облікові дані
карток особових рахунків страхувальників. Однак, відповідачем не надано
необхідні для складання вимоги звітність та розрахунки, що унеможливлює у цьому
випадку примусове стягнення боргу  у
порядку, визначеному Законом України „Про виконавче провадження”.

Заперечення скаржника апеляційна
інстанція відхиляє, оскільки пунктом 3 статті 106 Закону № 1058 передбачено, що
органи Пенсійного фонду України, надсилають страхувальникам, які мають
недоїмку, вимогу про її сплату. Жодних виключень з цього правила не
встановлено. Також в цьому пункті встановлений порядок узгодження оскарження
страхувальниками отриманих вимог. Отже, в разі не складання органом ПФУ вимоги
про сплату недоїмки, порушуються права страхувальника на узгодження і
оскарження визначеної йому суми недоїмки.

Відповідно до ч. 2 ст. 19
Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Отже, враховуючи, що статтею 106
Закону № 1058 передбачений порядок і спосіб стягнення недоїмки по страховим
внескам, які позивач не виконав, то місцевий господарський суд правомірно
відмовив в позові.

Таким чином, постанова
господарського суду Одеської області відповідає вимогам чинного законодавства
та матеріалам справи, а тому підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200,
205, 206, 212, 254 КАС України, суд -

ухвалив:

Постанову господарського суду
Одеської області від 15.01.2007р. у справі № 26/517-06-12146А залишити без
змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом місяця у касаційному
порядку до Вищого адміністративного суду України з дня складення ухвали в
повному обсязі.

Головуючий суддя
Л.В. Поліщук

Суддя                                                                                Л.І.
Бандура

Суддя
В.Б. Туренко