ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27.02.2007                                                                                                    Справа  № 16/204

За позовом
Хустського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Хустської районної державної адміністрації м. Хуст, Управління праці та соціального захисту населення, м. Хуст

до відповідача
відкритого акціонерного товариства „Державний ощадний банк України”, м. Київ, філії  Хустського відділення №7290, м. Хуст

про

визнання   недійсними  п.2.1.4  Угоди   №10  від  30.12.02   та   стягнення
грошових коштів у сумі 32954,00 грн.

Суддя  О.В. Васьковський

Представники:

Прокурор – Рожков В.О.

від позивача (Хустської  РДА) – Худинець В.П. – начальник юридичного відділу                      (дов. від 16.01.07 №01-9/110)

від позивача (Управління праці та соціального захисту населення) – Мойсей М.І. – начальник управління

від відповідача –Білич В.П. – керуючий філією (дов. від 09.01.07)

СУТЬ СПОРУ: Хустський міжрайонний прокурор в інтересах держави в особі Хустської районної державної адміністрації м. Хуст, Управління праці та соціального захисту населення, м. Хуст (далі – позивач) звернувся з позовом до відкритого акціонерного товариства „Державний ощадний банк України”, м. Київ, філії Хустського відділення №7290, м. Хуст (далі – відповідач) з урахуванням уточнень позовних вимог про визнання недійсними  п.2.1.4 Угоди на виплату та зарахування на особові рахунки державної допомоги №10 від 30.12.02 та стягнення грошових коштів у сумі 32954,00 грн. сплачених відповідачу у якості комісійної винагороди за надані послуги згідно вищевказаної угоди.

Прокурор та позивачі позов підтримали та просять задоволити позов, мотивуючи тим, що у порушення п.5 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки в банках, на підставі угоди з банком, здійснювалося виплата комісійної винагороди у розмірі 1 відсотка від перерахованої суми. Плата банку здійснювалася за рахунок коштів субвенції що виділялася із Державного бюджету, однак зазначені кошти повинні використовуватися тільки на цілі, визначені бюджетним призначенням.

Відповідач позовні вимоги не визнає мотивуючи наступним: відносини між банком та клієнтом регулюються нормативно-правовими актами та угодами між клієнтом і банком, що у даному випадку сторонами дотримано.

Рішення проголошено у відповідності до ч.2 ст.85 Господарського процесуального кодексу України (ділі – ГПК України) ГПК України. Повний текст рішення оформлено відповідно до ст. 84 ГПК України  та підписано 05.03.07.

Заслухавши пояснення представників сторін та доповнення прокурора, розглянувши матеріали справи та  додатково подані докази, суд встановив:

20.09.05 об’єднаним контрольно-ревізійним відділом в м. Хуст та Хустському районі складено акт перевірки дотримання вимог законодавства у процесі використанні наданих з державного бюджету місцевим бюджетам субвенцій на виплату допомоги сім’ям з дітьми, малозабезпеченим сім’ям, та інвалідам з дитинства і дітям інвалідам в Управлінні праці та соціального захисту населення Хустської РДА (УПСЗН Хустської РДА). Перевіркою встановлено, що згідно угоди від 30.12.02 №10, УПСЗН Хустської РДА за ІІ півріччя 2003 року –2004 та і півріччя 2005 року оплачено Хустському відділенню Державного Ощадного банку України всього - 32954 грн.

У ході судового розгляду  встановлено, що 30.12.02 між УПСЗН Хустської РДА та  відповідачем укладена угода №10 про виплату та зарахування на особові рахунки державної допомоги (далі – Угода), відповідно до предмету якої, клієнт доручає, а банк бере на себе зобов’язання здійснювати зарахування на поточні (вкладні)  рахунки, завчасно відкриті в його установах та виплату державної допомоги. Пунктом 2.1.4 вказаної Угоди передбачено, зобов’язання УПСЗН Хустської РДА, сплачувати банку комісійну винагороду за надані послуги в розмірі 1% від суми, яка перераховується.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 р. №1596 затверджено Порядок виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів грошової допомоги через їх поточні рахунки у банках (далі - Порядок №1596). Згідно п.1 Порядку №1596 визначено, що він регулює питання виплати пенсій та грошової допомоги, що нараховується відповідно органами Пенсійного фонду та органами праці та соціального захисту населення і фінансуються за рахунок коштів Пенсійного фонду та відповідних бюджетів, за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх вклади до запитання (поточні рахунки) в установах уповноважених банків. Уповноваженими банками є банки, визнані переможцем конкурсу на право виплати пенсій та грошової допомоги через банківські рахунки за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги що проводиться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з якими за результатами цього конкурсу Мінпраці та Пенсійний фонд укладено відповідні договори.

Відповідно до п.5 Порядку №1596 встановлено, що операції з відкриття поточних  рахунків, зарахування і виплати пенсій та грошової допомоги  з них (у тому  числі з доставкою додому) здійснюються уповноваженими банками безоплатно.

28.12.2001 року, на підставі рішення конкурсної комісії по відбору банків, через які здійснюються виплата пенсій та грошової допомоги від 21.12.01, за участю Пенсійного фонду, Міністерства праці та соціальної політики України та ВАТ „Державний ощадний банк України” укладено Договір №12 (далі – Договір). Відповідно до статті 1 Договору банк виконує функції з вплати пенсій та грошової допомоги, передбачені Порядком №1596 у всіх регіонах України. Взаємовідносини між сторонами на місцях регулюються укладеними  ними угодами відповідно до умов цього договору, а також вимог Порядку №1596 (& 6). Стаття 2 Договору вказує, що сторони погоджуються про те, що операції з відкриття поточних рахунків, зарахування і виплати пенсій та грошової допомоги з них (у тому числі з доставкою додому) проводяться установами банку безоплатно.

Згідно ч.1 ст.55 Закону України „Про банки і банківську діяльність” від 7 грудня 2000 року №2121-III, відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку  України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Угода укладена між позивачем і відповідачем, у частині умови щодо відшкодуванні витрат, не суперечить в цілому Порядку №1596 і зокрема п.5, оскільки нею не встановлено плату за відкриття  поточних рахунків, зарахування і виплати пенсій та грошової допомоги з них (у тому числі з доставкою додому) для одержувачів відповідних виплат. Взаємовідносини щодо комісійної винагороди за надані послуги, стосуються виключно сторін Угоди і відповідають вимогам закону.

Оскільки Угода укладена до 01.012004 року, відколи набрав чинності Цивільний кодекс України від 16.12.2003 р. №435-ІV, то до спірних відносин щодо визнання недійсним пункту 2.1.4 застосовуються норми Цивільного кодексу Української РСР (1963р.).

За своєю правовою природою вказана угода є договором доручення поняття якого визначене в ст. 386 Цивільного кодексу Української РСР: ” За договором доручення одна сторона (повірений) зобов’язується виконати від імені й за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії”. Згідно із ст.387 Цивільного кодексу Української РСР довіритель зобов’язаний виплатити повіреному винагороду лише в тому разі коли вона передбачена договором.

Частиною 1 ст. 48 Цивільного кодексу Української РСР встановлено, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх осіб.

У відповідності до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, оскільки прокурором та позивачем не доведено, підстав недійсності пункту 2.1.4 Угоди, у позові слід відмовити. Беручи до уваги вищенаведені висновки, так само не доведено правових підстав стягнення з відповідача коштів у сумі 32954 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 1, 15, 32, 33, 34, 43, 49, 69, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

у позові відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили і підлягає обов’язковому виконанню на території України в порядку ст.85 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя                                                                               О.В. Васьковський