ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

15.02.2007
Справа №2-19/18763-2006А

За позовом – ЗАТ “Бахчисарайський виноробний завод”, м. Бахчисарай.

До відповідача – ДПІ у Бахчисарайському районі, м. Бахчисарай.

Про визнання недійсними податкових повідомлень–рішень

Суддя Мокрушин В.І.

Секретар Сидельова І.І.

П Р Е Д С Т А В Н И К И :

Від позивача – Дудкін В.С., представник, довіреність № б/н від 12.10.2006 р..

Від відповідача  – Османов Є.Р., головний державний податковий інспектор, довіреність № 1044/9/10 від 21.07.2006 р.

Суть спору:

Позивач звернувся до Господарського суду Автономної Республіки Крим з адміністративним позовом про визнання недійсними  податкових повідомлень-рішень № /0 від 30.10.2006 р.; № /0 від 30.10.2006 р.; № /0 від 30.10.2006 р.

Відповідач надав заперечення на позовну заяву № 28/9/10 від 15.01.2007 р., згідно яким позовні вимоги не визнає та просить у задоволенні позову відмовити.

Справа слухалася у відповідності до положень Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями).

Представники сторін відмовились від послуг перекладача.

Відповідно до ст.9, 10 Конституції України, ст.9 Європейської хартії регіональних мов (ратифікована Законом України від 15.05.2003 року № 802), ст.3 Декларації прав національностей України (від 01.11.1991 року № 1771), ст.10 Закону України «Про судоустрій» (від 07.02.2002 року № 3018), ст.18 Закону України «Про мови» (від 28.10.1989 року № 8312), ст.10, 12 Конституції Автономної Республіки Крим (Закон України від 23.12.1998 року № 350), ст.15 Кодексу адміністративного судочинства України та клопотанням представників позивача та відповідача він давав пояснення по справі на російській мові.

Відповідно до ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями), п.2-1 Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася.

Відповідно до ст.130 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями) перед початком слухання справи представникам сторін була вручена пам’ятка про права та обов’язки сторін.

Розглянув матеріали справи,  суд –

В С Т А Н О В И В :

ЗАТ “Бахчисарайський виноробний завод” зареєстровано 07.04.1998 р. Бахчисарайською районною державною адміністрацією АР Крим у якості юридичної особи, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію (а.с.19).

Згідно із ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Відповідно до п.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача – орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до п.2 ст.8 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями) суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав і основних свобод людини (ратифікована Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Попередні положення, однак, ніяким чином не обмежують право держави запроваджувати такі закони, які, на її думку, необхідні для здійснення контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків або інших зборів чи штрафів.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України (від 28.06.1996 року № 254к/96-ВР) органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи  зобов'язані діяти лише на підставі,  в  межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст.4 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» (від 04.12.1990 року № 509 із змінами та доповненнями) органи податкової служби є органами виконавчої влади.

Таким чином, органи податкової служби та їх посадові особи повинні діяти лише на підставі,  в  межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

30.10.2006 р. ДПІ у Бахчисарайському районі були прийняті податкові повідомлення-рішення про застосування до ЗАТ “Бахчисарайський виноробний завод” штрафних санкцій, а саме: № /0 на суму 48313,70 грн.; № /0 на суму 1895,56 грн.; № /0 на суму 473,89 грн. (а.с.5-7), які прийняті на підставі акту № 155/15-3 від 27.10.2006 р. про несвоєчасність сплати суми узгодженого податкового зобов’язання (а.с.8).

Відповідно до ст.67 Конституції України (від 28.06.1996 року із змінами та доповненнями) кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до ст.92 Конституції України (від 28.06.1996 року із змінами та доповненнями) виключно законами України встановлюються система оподаткування, податки і збори.

Згідно із ст.17 Закону України “Про систему оподаткування” ( від 25.06.2991 р. № 1251-ХII із змінами та доповненнями) сплата податків  і зборів (обов'язкових платежів) провадиться у порядку, встановленому цим Законом та іншими законами України.      Податки і  збори  (обов'язкові  платежі),  які  відповідно до законів  включаються до ціни   товарів (робіт, послуг) або відносяться на їх собівартість, сплачуються незалежно від результатів фінансово-господарської діяльності.

Згідно із ст.25 Закону України “Про плату за землю” ( від 03.07.19992 року № 2535-ХII із змінами та доповненнями) за  прострочення  встановлених  строків  сплати податку справляється пеня у розмірах, визначених  законом. Розмір пені за несвоєчасне  внесення орендної плати передбачається у договорі оренди, проте він не може перевищувати ставки пені за несвоєчасну сплату земельного податку.

Згідно із ст.26 Закону України “Про плату за землю” ( від 03.07.19992 року № 2535-ХII із змінами та доповненнями) за порушення Закону України "Про плату за  землю" платники несуть відповідальність, передбачену Земельним кодексом України та законами України.

Таким чином, відповідальність за порушення Закону України “Про плату за землю” (від 03.07.19992 року № 2535-ХII із змінами та доповненнями) передбачена не тільки Земельним кодексом України, а й іншими законами України.

До числа інших законів України відноситься і Закон України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (від 21.12.2000 року № 2181 із змінами та доповненнями).

Відповідно до п.19.6 ст.19 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (від 21.12.2000 року № 2181 із змінами та доповненнями), яка регулює порядок набрання чинності Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (від 21.12.2000 року № 2181 із змінами та доповненнями), закони та інші нормативно-правові акти діють у частині, що не супуречитить нормам цього Закону.

Таким чином, застосування відповідачем норм Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (від 21.12.2000 року № 2181 із змінами та доповненнями) є цілком правомірним.

Відповідно до п.п.17.1.7 п.17.1 ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (від 21.12.2000 року № 2181 із змінами та доповненнями) У разі коли платник  податків  не  сплачує  узгоджену суму   податкового   зобов'язання   протягом   граничних  строків, визначених  цим  Законом,  такий  платник   податку   зобов'язаний сплатити штраф у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів,  наступних за останнім днем граничного  строку сплати   узгодженої   суми   податкового зобов'язання, - у  розмірі  десяти відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці від 31 до 90 календарних днів включно, наступних за  останнім  днем  граничного  строку  сплати   узгодженої   суми податкового зобов'язання, - у розмірі двадцяти відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці, що є більшою 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі п'ятдесяти  відсотків погашеної суми податкового боргу.

Відповідно до ч.2 п.2 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями) перелік постанов, які може прийняти суд, не є виключним, оскільки суд також може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. Тому суд вважає, що позивач може заявити вимоги і про визнання недійсним акту.

З урахуванням викладеного суд у задоволенні адміністративного позову відмовляє.

На підставі викладеного та керуючись ст.17,  18, 70, 76, 86, 162 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями), суд

П О С Т А Н О В И В :

·          У задоволенні адміністративного позову відмовити.

·          Постанову направити сторонам замовленою кореспонденцією.

Постанова може бути оскаржена у апеляційному порядку відповідно до ст.185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вступна та резолютивна частина Постанови проголошена у судовому засіданні 15.02.2007 року у 10 год. 15 хв.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Мокрушин В.І.