ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

13 березня 2007 р.

№ 26/413

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Т. Дроботової - головуючого  Н. Волковицької Л. Рогач

за участю представників:

позивача

Горінштейн Л.О. -довіреність від
16.01.2007 р.

відповідача

Кривошей О.І. -довіреність від
12.03.2007 р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу

Товариства з обмеженою
відповідальністю “Торгово-промислова компанія “Ексклюзив ГМБХ”

на постанову

від 06.12.2006 Київського
апеляційного господарського суду

у справі

№ 26/413 господарського суду м.
Києва

за позовом

Закритого акціонерного товариства
“Васильківхлібопродукт”

до

Товариства з обмеженою
відповідальністю “Торгово-промислова компанія “Ексклюзив ГМБХ”

про

стягнення 71 758,00 грн.

В С Т А Н О В
И В:

ЗАТ “Васильківхлібопродукт”
звернулося до господарського суду господарського суду м. Києва з позовом про
стягнення з ТОВ “ТПК “Ексклюзив ГМБХ” 71 758,00 грн. боргу, посилаючись на
пункт 2 статті 530 Цивільного кодексу України у зв'язку з невиконанням
відповідачем зобов'язань.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
ТОВ “ТПК “Ексклюзив ГМБХ” за накладними та товарно - транспортними накладними
отримало від ЗАТ “Васильківхлібопродукт” товар на загальну суму 186 888,00 грн.

ТОВ “ТПК “Ексклюзив ГМБХ” за
отриманий товар здійснив часткову оплату у сумі 115 130,00 грн., що
підтверджується виписками з банку про надходження коштів на рахунок ЗАТ
“Васильківхлібопродукт”. Сума боргу становить 71 758,00 грн.

Вимога позивача про виконання
грошового зобов'язання, направлена відповідачу на підставі пункту 2 статті 530
Цивільного кодексу України, в якій запропоновано протягом 7 днів виконати
зобов'язання та сплатити борг у сумі 71 758,00 грн., ТОВ “ТПК “Ексклюзив ГМБХ”
не виконана, кошти не сплачені.

Рішенням господарського суду м.
Києва від 15.09.2006 (суддя Пінчук В.І.) позовні вимоги задоволено, стягнуто з
ТОВ “ТПК “Ексклюзив ГМБХ” на користь ЗАТ “Васильківхлібопродукт” 71 758,00 грн.
боргу.

Ухвалюючи судове рішення,
посилаючись на приписи статей 206, 525, 526, 530  Цивільного кодексу України, суд дійшов
висновку, що наявними у справі накладними та товарно - транспортними накладними
підтверджується факт передачі позивачем товару на загальну суму 186 888,00
грн., а виписками з банку підтверджується часткова оплата відповідачем
прийнятого товару на суму 115 130,00 грн., а тому борг становить 71 758,00
грн.

За апеляційною скаргою ТОВ “ТПК
“Ексклюзив ГМБХ” Київський апеляційний господарський суд (судді Григорович
О.М., Гольцева Л.А., Рябуха В.І.) переглянув рішення господарського суду м.
Києва від 15.09.2006 в апеляційному порядку і постановою від 06.12.2006 залишив
його без змін з тих же підстав.

ТОВ “ТПК “Ексклюзив ГМБХ” подало до
Вищого господарсько го суду України касаційну скаргу, в якій просить рішення та
постанову  у справі скасувати та прийняти
нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі,
обґрунтовуючи касаційну скаргу порушенням судами норм матеріального та
процесуального права, а саме статей 237, 246 Цивільного кодексу України, статей
173, 174, 175, 179 Господарського кодексу України.

Зокрема, заявник у касаційній
скарзі звертає увагу суду на те, що матеріали справи не містять довіреностей
(бланків суворої звітності) відповідно до яких було б видно, що ТОВ “ТПК
“Ексклюзив ГМБХ” отримувало продукцію від ЗАТ “Васильківхлібопродукт”. Крім
того, відсутні докази того, що між позивачем та відповідачем існує чи існувало
будь -яке майново -господарське зобов'язання, відповідно до якого відповідач
повинен сплатити на користь позивача кошти.

Заслухавши доповідь судді
-доповідача та пояснення присутніх у судовому засіданні представників сторін,
перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки
обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові, колегія
суддів вважає, що касаційна скар га підлягає задоволенню частково з таких
підстав.

Відповідно до вимог статті 1117
Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція
виходить з обставин, встановлених у даній справі судом першої та апеляційної
інстанції.

За приписами статей 525, 526, 530
Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно
до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно ставляться.

Предметом спору у даній справі є
стягнення заборгованості за отриману ТОВ “ТПК “Ексклюзив ГМБХ” продукцію від
ЗАТ “Васильківхлібопродукт” за накладними № 354 від 16.08.05, № 366 від
17.08.05, № 360 від 18.08.05, № 366 від 19.08.05, № 371 від 26.08.05, № 375 ВІД
29.08.05, № 377 від 30.08.05, № 381 від 31.08.05 та № 389 від 02.09.05 та
товарно -транспортними накладними № 079142 від 16.08.05, № 079142 від 16.08.05,
№ 079143 від 17.08.05, № 079146 від 17.08.05, № 079150 від 18.08.05, № 079208
від 18.08.05, № 079214 від 19.08.05, № 079212 від 19.08.05, № 079254 від
25.08.05, № 079268 від 27.08.05, № 079272 від 29.08.05, № 079275 від 29.08.05,
№ 079276 від 29.08.05, № 079279 від 30.08.05, № 079282 від 30.08.05, № 079285
від 17.08.05, № 079286 від 30.08.05.

Під час розгляду справи судами
першої та апеляційної інстанції встановлено, що за період з 16 серпня по 02
вересня 2005 року на підставі накладних та товарно-транспортних накладних ТОВ
“ТПК “Ексклюзив ГМБХ” отримало від ЗАТ “Васильківхлібопродукт” продукцію
-борошно першого ґатунку на загальну суму 186 888,00 грн.

За отриману продукцію ТОВ “ТПК
“Ексклюзив ГМБХ” розрахувався частково, що підтверджується виписками банку, з
яких вбачається, що відповідачем на рахунок позивача було перераховано 115
130,00 грн. У зв'язку з чим утворилась заборгованість у сумі 71758, 00
грн.

ЗАТ “Васильківхлібопродукт”,
відповідно до пункту 2 статті 530 Цивільного кодексу України, 19.07.2006 року
було направлено відповідачу вимогу № 343 про виконання грошового зобов'язання з
пропозицією протягом 7-ми днів виконати зобов'язання та сплатити борг у сумі
71758, 00 грн.

Не приймаючи до уваги твердження
відповідача про відсутність договору, який би підтверджував заборгованість
відповідача господарський суд першої інстанції, з яким повністю погодився
Київський апеляційний господарський суд, дійшов висновку, що згідно з вимогами
частини 2 статті 206 Цивільного кодексу України юридичній особі, що сплатила за
товари та послуги на підставі усного правочину з іншою стороною, має бути
виданий документ, що підтверджує підставу та суму одержаних коштів.

Такими документами суди визнали
накладні, якими підтверджується отримання відповідачем продукції та виписки з
банку про сплату відповідачем 115 130, 00 грн.

Проте, колегія суддів вважає такий
висновок необґрунтованим з наступних підстав.

Під час розгляду справи судами
першої та апеляційної інстанції не взято до уваги доводи відповідача, зокрема,
що матеріали справи не містять будь - яких довіреностей (бланків суворої
звітності) відповідно до яких було б видно, що саме ТОВ “ТПК “Ексклюзив ГМБХ” отримувало
продукцію від ЗАТ “Васильківхлібопродукт”.

З накладних наданих судові позивачем
в підтвердження отримання відповідачем продукції не вбачається факту отримання
ТОВ “ТПК “Ексклюзив ГМБХ” товару, оскільки не вказані прізвища осіб, що його
отримали,  не надані довіреності або інші
докази того, що вказана особа уповноважена на одержання товару.

Наявність на товарно-транспортних
накладних відбитку печатки ТОВ “ТПК “Ексклюзив ГМБХ” не є належним доказом
отримання товару останнім, адже дані накладні не засвідчені підписом
уповноваженої особи відповідача.
Відповідно до пункту 11 Інструкції про порядок приймання продукції
виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по кількості,
приймання товарів мають право здійснювати робітники одержувача (покупця),
уповноважені на то керівництвом підприємства - одержувача, і ці працівники
повинні відноситись до категорії матеріально-відповідальних осіб. Відпуск
товарно-матеріальних цінностей покупцям або передача їх безоплатно здійснюється
підприємствами тільки на підставі доручень покупців.

Згідно приписів пункту 13
Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних
довіреностей на одержання цінностей при централізовано-кільцевих перевезеннях
цінностей підприємствам їх відпуск постачальниками може здійснюватися без
довіреності, якщо одержувач цінностей за підписом керівника і головного
бухгалтера підприємства або інших осіб, які уповноважені підписувати
довіреності, повідомив постачальника про зразок печатки , якою матеріально
відповідальна особа, що буде приймати цінності, завіряє на супровідних
документах свій підпис про одержання цінностей.

А отже, для отримання матеріальних
цінностей, відповідно до спірних накладних, відповідач мав би видати
довіреності уповноваженим особам.

Таким чином, посилання позивача на
наявність накладних, як на доказ, на підставі якого може мати місце вимога про
стягнення боргу за поставлену продукцію є безпідставним.

Відповідно до статті 38
Господарського процесуального кодексу України, якщо подані сторонами докази є
недостатніми, господарський суд зобов'язаний витребувати від підприємств та
організацій незалежно від їх участі у справі документи і матеріали, необхідні
для вирішення спору.

За приписами статті 43 цього
Кодексу, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі
всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Разом з тим, з матеріалів справи
вбачається, що господарськими судами першої та апеляційної інстанції при
розгляді справи та прийнятті судових рішень не взято до уваги та не надано
належної правової оцінки всім доказам у справі в їх сукупності, що, враховуючи
суть спору, свідчить про не з'ясування судом всіх обставин, які мають значення
для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного
суду України, викладених у пункті 1 Постанови від 29.12.1976 № 11 “Про судове
рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального
законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин.

Враховуючи, що застосування норм
матеріального права цілковито залежить від повноти та правильності встановлення
обставин справи, судові рішення не можна визнати законними.

Оскільки передбачені процесуальним
законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права
встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в
рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або
додатково перевіряти докази, рішення та постанова у справі підлягають скасуванню,
а справа -направленню на новий розгляд до господарського суду м. Києва.

При новому розгляді справи суду
необхідно врахувати викладене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких
ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, і в залежності від установлених обставин
вирішити спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин.

Керуючись статтями 43, 1117,
пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111,
11112 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський
суд України

П О С Т А Н О
В И В :

Рішення господарського суду м.
Києва від 15.09.2006 та постанову Київського апеляційного господарського суду
від 06.12.2006 у справі № 26/413 господарського суду м. Києва скасувати, справу
направити на новий розгляд до господарського суду м. Києва.

Касаційну скаргу ТОВ “ТПК
“Ексклюзив ГМБХ” - задовольнити частково.

Головуючий
Т. Дроботова

Судді                                                                                                Н.
Волковицька

Л.Рогач