АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2007
№ 12/376

Київський апеляційний господарський суд у
складі колегії суддів:

головуючого:                              Борисенко  І.В.

суддів:                                          Алданової  С.О.

Шипка  В.В.

при секретарі:                     Дубінкіній Ю.А.

За участю представників:

від позивача -Роздорожнюк І.В. - дов. б/н від
13.06.2006

від відповідача - ОСОБА_2 - дов. НОМЕР_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Металоімперія
плюс"

на рішення Господарського суду м.Києва від
25.01.2007

у справі № 12/376 (Прокопенко Л.В.)

за позовом                               Товариства з
обмеженою відповідальністю "Металоімперія плюс"

до                                                   Суб"єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1

про
стягнення
46 203,5 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю
„Металоімперія плюс” звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до
Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів у
сумі 46 203,50 грн. (заборгованості за договором поставки НОМЕР_3).

Рішенням Господарського суду м.
Києва від 25.01.2007 р. у справі № 12/376 в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що
позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту
отримання відповідачем товару на суму 46 203,50 грн. (вартість якого позивач
просить стягнути з відповідача).

Позивач, не погоджуючись з рішенням
суду, звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційної
скаргою від 02.02.2007р., в якій просить скасувати рішення Господарського суду
м. Києва від 25.01.2007 р. у справі № 12/376 та прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги ТОВ „Металоімперія плюс”.

Апеляційна скарга мотивована тим,
що Господарським судом м.Києва, на думку позивача, прийнято рішення з
порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме - апелянт
стверджує, що суд першої інстанції не взяв до уваги доводи позивача про те, що
товар (вартість якого позивач просить стягнути з відповідача) фактично
відповідачу не передавався, а був незаконно і безпідставно відпущений
відповідачем зі складу позивача третім особам (ТОВ „Десна-1”, ТОВ
„Таланлегпром”, Житомирському державному експериментальному протезно-ортопедичному
підприємству, СПДФО ОСОБА_3).

Від відповідача надійшов відзив на
апеляційну скаргу від 10.04.07, в якому він проти доводів апелянта заперечує та
просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського
суду м. Києва - без змін. Відповідач стверджує, що в дійсності між сторонами
був укладений договір поставки НОМЕР_2, а договір НОМЕР_3 (на який посилається
позивач) сторонами взагалі не укладався та не підписувався, оскільки його перша
сторінка є підробленою, а друга сторінка - від договору про відповідальне
зберігання товару НОМЕР_4, укладеного між сторонами.

Представник позивача (апелянта) в
судовому засіданні апеляційної інстанції апеляційну скаргу підтримав та просив
її задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні апеляційної інстанції проти доводів апелянта заперечував та просив у
задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Розглянувши доводи апеляційної
скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи,
перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної
оцінки, перевіривши правильність застосування норм права місцевим господарським
судом, судова колегія Київського апеляційного господарського суду, дійшла
висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Позивач в обґрунтування своїх вимог
стверджує, що між ним та СПД ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу
(поставки) НОМЕР_3 на загальну суму 46 203,50 грн., відповідно до умов якого
позивач (як виконавець) зобов'язується прийняти від відповідача (як замовника)
та сформувати замовлення в усній або письмовій формі щодо поставки товару (п.
1.1 договору). Відповідно до п. 2.1 вказаного договору замовник зобов'язаний
здійснити 100% передоплату. Підставою для оплати є рахунок-фактура (п. 2.2
вказаного договору).

Позивач в обґрунтування позовних
вимог також стверджує, що він в повній мірі виконав взяте на себе зобов'язання
за даним договором, а тому відповідач на підставі ч. 4 ст.538 ЦК України
зобов'язаний оплатити замовлений за цим договором товар.

У відповідності до ст.655 ЦК
України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього
певну грошову суму.

Згідно п.1 ст.693 ЦК України якщо
договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар
до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити
оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не
встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього
Кодексу.

У разі невиконання покупцем
обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538
цього Кодексу.

Статтею 538 ЦК України передбачено:

1. Виконання свого обов'язку однією
із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною
свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання.

2. При зустрічному виконанні
зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не
встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті
зобов'язання або звичаїв ділового обороту.

Сторона, яка наперед знає, що вона
не зможе виконати свого обов'язку, повинна своєчасно повідомити про це другу
сторону.

3. У разі невиконання однією із
сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав
вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або
виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання
свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

4. Якщо зустрічне виконання
обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною
свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

Судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо необгрунтованості позовних вимог та
відсутності підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не надано суду
належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ним повністю виконані
зобов'язання за спірним договором.

У відповідності до ч.2 ст.34 ГПК
України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Згідно зі ст.1 Закону України „Про
бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” первинний документ -
документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її
здійснення.

Підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час
здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі
первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. (ч. 1ст. 9
вказаного Закону)

Первинні та зведені облікові
документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати
такі обов'язкові реквізити:

назву документа (форми);

дату і місце складання;

назву підприємства, від імені якого
складено документ;

зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської операції;

посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

особистий підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської
операції. (ч. 2 ст. 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні”)

Надані позивачем копії накладних та
листи ТОВ „Десна-1”, ТОВ „Таланлегпром”, Житомирського державного
експериментального протезно-ортопедичного підприємства та СПДФО ОСОБА_3 не
підтверджують факт виконання позивачем зобов'язань за спірним договором по
передачі товару відповідачу, оскільки з вказаних документів вбачається лише те,
що відповідачем цим особам був відпущений товар в приміщенні складу ТОВ
„Металоімперія Плюс”. Вказані документи не підтверджують той факт, що
відпущений відповідачем товар - це саме той товар, який він отримав від
позивача на підставі спірного договору.

Наданий позивачем рахунок-фактура
НОМЕР_5 також не є належним доказом на підтвердження факту отримання товару
відповідачем, оскільки рахунок-фактура не є документом суворої звітності.

Будь-яких інших первинних
бухгалтерських документів на підтвердження факту передачі товару позивачем суду
не надано.

Позивачем також не надано суду
будь-яких доказів на підтвердження того, що він звертався до відповідача з
проханням оформити належним чином первинні бухгалтерські документи на
підтвердження здійснення господарської операції, а відповідач від цього
ухиляється.

Посилання позивача в апеляційні
скарзі на те, що товар фактично відповідачу не передавався, а був незаконно і
безпідставно відпущений відповідачем зі складу позивача третім особам, судовою
колегією до уваги не приймаються, оскільки позовні вимоги позивача (згідно
позовної заяви) ґрунтуються саме на наявності укладеного між сторонами договору
НОМЕР_3 та на тому, що позивач повністю виконав взяте на себе зобов'язання за
цим договором, а тому просив стягнути з відповідача вартість товару.

Посилання апелянта на постанову від
30.12.2005 про відмову в порушенні кримінальної справи (копія - а.с.71) судовою
колегією до уваги не приймаються, оскільки у вказаному документі мова йде не
про відповідача (ОСОБА_1), а про іншу особу (ОСОБА_2).

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 46
203,50 грн. за отриманий на підставі договору НОМЕР_3 товар матеріалами справи
не підтверджуються та задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено
факту виконання ним зобов'язань за договором (передачі товару
відповідачеві).

Відповідно до ст. 33 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем не надано суду належних та
допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Враховуючи усе вищевикладене,
колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 25.01.2007р.
по справі № 12/376 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та
матеріалам справ, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99, 101, п.1
ст.103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю „Металоімперія плюс” від 02.02.2007р. залишити без
задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 25.01.2007р. у справі №
12/376 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Металоімперія плюс”
до Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 - без змін.

2.
Матеріали справи № 12/376 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя
Борисенко  І.В.

Судді
Алданова  С.О.

Шипко  В.В.