ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

11 год.20 хв.
м.Одеса

"05" березня 2007 р.

Справа  № 28/22-07-366А

За позовом  Управління Пенсійного фонду України в
Арцизькому районі Одеської області;

до відповідача  Суб'єкт підприємницької діяльності-фізична
особа ОСОБА_1

про стягнення заборгованості
205,82грн.

Суддя                      Гуляк Г.І.

при
секретарі         Бандиш Г.І.

Представники:

Від
позивача :      Іорданов В. П.,  за дорученням .

від відповідача:   не з'явився.

Суть спору: позивач -
Управління Пенсійного фонду України в Арцизькому районі Одеської області
звернулося до господарського суду з
позовом до СПД ОСОБА_1 про стягнення 205,82 гривень заборгованості по
оплаті фіксованого розміру страхових внесків на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування.

Ухвалою господарського суду
Одеської області від 25 січня 2007 року відкрито провадження в адміністративній
справі № 28/22-07-366А.

Ухвалою господарського суду
Одеської області від 14 лютого 2007 року закінчено підготовче провадження та
справу № 28/22-07-3664А призначено до судового розгляду в засіданні суду на 5
лютого  2007 року.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, заперечення на адміністративний позов не надав, про час
і місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

У зв'язку з набранням 01 вересня
2005 р. чинності Кодексом адміністративного судочинства України, господарський
суд Одеської області зазначає, що згідно з п. 6 розділу VII Прикінцевих
положень Кодексу адміністративного судочинства України, до початку діяльності
окружного адміністративного суду адміністративні справи, підвідомчі
господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України
1991 року, вирішуються відповідним господарським судом за правилами Кодексу
адміністративного судочинства України. При цьому підсудність таких справ
визначається Господарським процесуальним кодексом України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доводи сторін, суд встановив наступне:

09.12.1999р. Арцизькою районною
державною адміністрації Одеської області зареєстровано фізичну особу -
підприємця ОСОБА_1 та видано свідоцтво про державну реєстрацію суб'єкта
підприємницької діяльності за НОМЕР_1 та зареєстровано як платника внесків до
Пенсійного фонду України.

Спрощена система оподаткування
запроваджена відповідно до п.4 Перехідних положень Конституції України Указом
Президента України від 03.07.98 р. № 727/98 „Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва”.

Відповідно до п.2 Указу Президента
України суб'єкти малого підприємництва - фізичні особи мають право самостійно
обрати спосіб оподаткування доходів за єдиним
податком шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку. Ставка
єдиного  податку для суб'єктів малого
підприємництва - фізичних  осіб  встановлюється  місцевими
радами  за  місцем
їх державної  реєстрації  залежно
від  виду  діяльності
і  не  може становити менше 20 гривень та більше 200
гривень на місяць. Суб'єкт підприємницької діяльності -  фізична
особа  сплачує єдиний  податок
щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок
відділень Державного казначейства України. Відділення Державного  казначейства
України  наступного  дня після
надходження  коштів  перераховують
суми  єдиного податку у таких
розмірах: до місцевого бюджет - 43 відсотки; до Пенсійного фонду України - 42
відсотки; на обов'язкове  соціальне  страхування - 15 відсотків.

Між тим, відповідно до п.3 ч.1
ст.11 Закону України „Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування” від 09.07.03 р. №1058-ХV особами, які
підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, є зокрема
фізичні особи -суб'єкти  підприємницької
діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок,
придбали спеціальний торговий патент) та члени сімей зазначених фізичних осіб,
які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Частиною 2 ст.15 Закону України
„Про загальнообов'язкове  державне
пенсійне страхування” визначено, що платниками
страхових  внесків до
Накопичувального фонду є застраховані особи,
зазначені в пунктах 1-7, 9, 10, 12, 15 статті 11 та частині першій
статті 12 цього Закону.

Згідно  пп. 4 п.8 прикінцевих положень Закону України
„Про загальнообов'язкове  державне
пенсійне страхування”, до набрання чинності законом про спрямування
частини страхових внесків  до
Накопичувального фонду (крім підпункту 5, який діє протягом строку, визначеного
Законом України „Про внесення змін до деяких законів України щодо оподаткування
сільськогосподарських підприємств та підтримки соціальних стандартів їх
працівників” від  24.06.04 р.), фізичні
особи -суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали  особливий спосіб оподаткування (фіксований
податок, єдиний податок, придбання спеціального торгового патенту) та члени
сімей  зазначених фізичних осіб, які
беруть участь у провадженні  ними
підприємницької діяльності, на період дії законодавчих актів з питань особливого
способу оподаткування сплачують  страхові
внески в порядку, визначеному цим Законом у фіксованому розмірі.

Частиною 5 ст.45 Закону України
„Про Державний бюджет України на 2005 рік” в редакції від 23.12.04 р. №2285 -
ІV на 2005 рік фіксований розмір страхових внесків на загальнообов'язкове  державне страхування для фізичних осіб
-суб'єктів  підприємницької діяльності,
які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок)
встановлено у розмірі мінімального страхового внеску, визначеного Законом
України „Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування” на місяць на кожну особу.

Відповідно до абз.8 ст.1 Закону
України „Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування” мінімальний страховий внесок -сума
коштів, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної
плати на розмір  страхового внеску,
встановленого законом на день отримання заробітної плати (доходу).

Згідно  ч.1 ст.83 Закону України „Про Державний
бюджет України на 2005 рік” розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня по 1
квітня 2005 р. встановлено у розмірі 262 грн. на місяць.

В період з 01.01.05 р. до 30.03.05
р. розмір страхового внеску відповідно до п.2 ч.1 ст.4 Закону України „Про збір
на обов'язкове  державне пенсійне
страхування”  №400/97-ВР від 26.06.1997
р. складав 32% від об'єкту оподаткування - заробітної плати (доходу).

Таким чином, мінімальний страховий
внесок  на загальнообов'язкове державне
пенсійне  страхування для фізичних осіб
-суб'єктів підприємницької діяльності складає     83, 84 грн. ( 262 грн. Ч 32% ).

Законом України „Про внесення  змін та доповнень до Закону України „Про
Державний бюджет України на 2005 рік” від 25.03.05 р. №2505-ІV внесено зміни до
ст.45 Закону України „Про Державний бюджет України на 2005 рік” та скасовано
плату суб'єктами підприємницької діяльності -фізичними особами  фіксованої ставки на загальнообов'язкове  державне пенсійне  страхування. Закон України від 25.03.05
р.      №2505-ІV набрав чинності  31.03.05 р., у зв'язку з чим розмір страхового
внеску, що належить сплатити фізичній особі -суб'єкту підприємницької
діяльності за березень 2005 р. визначається шляхом розрахунку  добутку фіксованої ставки на місяць  та кількості днів до набуття чинності
закону  України від 25.03.05 р. №2505-ІV,
що складає 81,14 грн. ((83,84Ч30)/31).

Таким чином, загальна сума
страхових внесків, які повинні бути внесені суб'єктом малого підприємництва
-фізичною особою -платником єдиного податку до Пенсійного фонду України  за 1 квартал 2005 р., складає 248,82 грн.(83,84
грн. + 83,84 грн. + 81,14 грн.)

Частина внесків до Пенсійного фонду
України у складі єдиного податку відповідно до абз. 7 п. 2 Указу Президента
України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів
малого підприємництва»від 03.07.98 № 727/98 складає лише 42 відсотки від суми
єдиного податку. Натомість, фіксована ставка страхових внесків до Пенсійного
фонду України в аналізований період складає 83,84 грн. Отже, Закон № 3583-ІУ не
регулює питання заборгованості частини внесків до Пенсійного фонду України -
різниці між фіксованою ставкою страхових внесків, та суми коштів, що мали б
надійти у вигляді 42 відсотків від єдиного податку (однак згідно ст. 45 Закону
України "Про Державний бюджет України на 2005 рік" від 23 грудня 2004
року № 2285-ІУ, не надійшли). Оскільки доказів сплати таких внесків
відповідачам в повному обсязі не надано, а лише частково на суму 43,00 грн.,
розмір заборгованості кожного з відповідачів складає 78,64 + 58,64 + 68,54 =
205,82 гривень.

Відповідно до ст.1 Закону України
„Про вирішення питання щодо заборгованості суб'єктів господарської діяльності,
які  застосовують особливі умови
оподаткування, обліку, та звітності у зв'язку з не перерозподілом Державним
казначейством України  частини податків
до Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової  втрати працездатності, Фонду соціального
страхування на випадок безробіття протягом 2004р. -І кварталу 2005 р.” №3583-ІV
від  16.03.06 р., суми внесків до
Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової  втрати працездатності, Фонду соціального
страхування на випадок безробіття суб'єктів господарської діяльності, якими
застосовуються особливі  умови оподаткування,
обліку та звітності, які були сплачені ними в складі податків згідно з чинним
законодавством України протягом 2004 р. -І кварталу 2005 р., але не були
зараховані на їх особливі рахунки  в цих
фондах у зв'язку з застосуванням Державним казначейством України норм чинного
на той час Закону України „Про Державний бюджет України на 2005 рік” від
23.12.04 р. №2285-ІV не вважати заборгованістю.

Таким чином, вищенаведеним Законом
України №3583-ІV від  16.03.06 р.
врегульовано питання стосовно сум страхових внесків до Пенсійного фонду України
сплачених суб'єктами господарської діяльності, які застосовуються особливі  умови оподаткування, обліку та
звітності,  в складі єдиного податку
протягом 2004 р.- І кварталу 2005 р.

Звідси, відповідно до пп.4 п.8
прикінцевих положень Закону України „Про загальнообов'язкове  державне пенсійне страхування, ч. 5 ст.45
Закону України „Про Державний бюджет України на 2005 рік” від 23.12.04 р. №2285
-ІV, з урахуванням надання відповідачем доказів сплати єдиного податку, з
останнього підлягає стягненню сума заборгованості по сплаті страхових внесків
до Пенсійного Фонду України, яку складає різниця між фіксованою ставкою
страхових внесків, та суми  коштів, що
мали б надійти у вигляді 42 відсотків від єдиного податку.

З зазначеного випливає, що Закон №
3 583-IV, прийнятий на виконання ст. 45 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2005 рік" від 23 грудня 2004 року № 2285-ІУ, не звільняє
(і не може звільняти) від обов'язку сплати страхових внесків до Пенсійного
фонду України, а у сукупності зі ст. 45 Закону № 2285-ІУ лише перерозподіляє ці
внески, і лише в частині сплаченої у складі єдиного податку.

Частинами 4 та 6 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»встановлено, що страхові
внески не включаються до складу податків, інших обов'язкових платежів, які
складають  систему оподаткування. На
ці  внески не поширюється податкове
законодавство. Законодавством  не   можуть
встановлюватися   пільги   з нарахування  та
сплати  страхових  внесків
або звільнення від їх сплати.

Статтею 5  та п.15 Перехідних положень Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” визначено, що цей  Закон регулює відносини,  що виникають між суб'єктами системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного  страхування. Дія  інших
нормативно-правових  актів  може
поширюватися  на  ці відносини
лише  у  випадках,
передбачених  цим  Законом,
або  в частині, що не суперечить
цьому Закону. До  приведення  законодавства
України у відповідність із цим
Законом  закони  України
та  інші  нормативно-правові   акти застосовуються в частині, що не
суперечить цьому Закону.

Пунктом 1 ст.69 КАС України
визначено, що  доказами в
адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають
значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на
підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показання
свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування... Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень
(п.п.1, 2 ст.70 КАС України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72
цього Кодексу (п.1 ст.71 КАС України).

Згідно ст.159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене
судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального
права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які
були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає
заявлені Управлінням Пенсійного фонду України в Арцизькому районі Одеської
області  позовні вимоги про стягнення з
СПД ОСОБА_1 205,82 грн.  заборгованості
по оплаті страхових внесків правомірними та такими, що підлягають задоволенню в
повній мірі.

Згідно ч.4 ст. 94 КАС України  у справах, в яких позивачем  є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем
-фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача
не стягуються.

Керуючись
ст.ст.94, 160-164 КАС України, -

В И Р І Ш И В :

1.          Задовольнити позов повністю.

2. Стягнути з суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи
ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь Управління Пенсійного фонду України в
Арцизькому районі Одеської області (68400, Одеська область, м. Арциз, вул.
Орджонікідзе,27, )
суми    заборгованості    зі
сплати    фіксованого    розміру
страхових    внесків    на загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування у розмірі 205 /двісті п'ять/ гривен 82 копійки.

Постанова може бути оскаржена в
порядку ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили у
порядку ст.254  Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя
Гуляк Г.І.