СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.07                                                                                 Справа № 16/120.

Суддя Шеліхіна Р.М., розглянувши матеріали справи за позовом Державного підприємства “Ровенькиантрацит”, м. Ровеньки, Луганської області

до  Товариства з обмеженою відповідальністю “Центр”, м. Антрацит, Луганської області

про  стягнення 3859 грн. 44 коп.,

при секретарі судового засідання Савенко В.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача –Шамкій В.М., дов. від 29.12.06. №1-3/3д-112,

від відповідача –Федаш М.М., дов. від 05.02.07. №54,

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: заявлена вимога про стягнення з відповідача 3859,44грн. безпідставно одержаних грошових коштів, які позивач помилково переказав відповідачу при купівлі (поставці) товару.

Відповідач листом від 23.03.07. проти позову заперечує і вказує на безпідставність позовних вимог позивача у зв’язку з тим, що товар позивачу був поставлений на суму 75000грн., за який позивач розраховувався 15 жовтня 2001 року на суму 30000грн. і 17 жовтня 2001 року на суму 45000грн., тобто, у повному обсязі, про що надав відповідні документи.

Позивач оригіналів документів в підтвердження доводів, викладених у позовній заяві, не надав, пославшись на їх відсутність.

Враховуючи вищевикладене, повно, всебічно і об’єктивно дослідивши матеріали та обставини справи,  вислухав представників сторін, оцінивши надані сторонами докази своїх вимог і заперечень до суті спору, їх  належність, допустимість, достовірність кожного  окремо і у сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до правил ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень до суті спору. Згідно з вимогами ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивач стверджує у позовній заяві про надлишковий переказ грошових коштів у сумі 3859,44грн. при купівлі (поставці) товару відповідачем на користь позивача, які він переказав відповідачу 17 жовтня 2001 року платіжним дорученням від 17.10.01. №1510 на суму 45000грн. за отриманий від відповідача товар вартістю 41140,56грн.

Позивач здійснив переказ на суму 45000грн., як стверджує позивач, на підставі пред’явленого відповідачем рахунку від 07.09.01. №34 і на підставі накладної від 07.09.01. №48 (а.с.7), тоді як в самому рахунку від 07.09.01. №34 і накладній  від 07.09.01. №48 вказана вартість товару 41140,56грн. (а.с.8), тобто, менше ніж переказав позивач. З вказаних первинних документів, доданих позивачем у копіях до матеріалів справи як доказ вказаних у позові обставин, вбачається, що цими документами супроводжувалась господарська операція між сторонами по справі по купівлі (поставці) резцу РП-42 вартістю 34283,80грн., ПДВ –6856,76грн., всього 41140,56грн.

Доводи позивача не підтверджуються матеріалами справи і спростовуються доводами відповідача, а також тими ж документами, які сам позивач додав до позову.

Купівля (поставка) товару між сторонами по справі, яка супроводжувалась рахунком від 07.09.01. №34 та накладною від 07.09.01. №31 (а.с.26,27) та відповідно до чого позивач переказав 45000грн. платіжним дорученням від 17.10.01. №1510, відбувалася з приводу купівлі (отримання) позивачем у відповідача ланцюгу СП-202 вартістю 62500грн., ПДВ 12500грн., всього на суму 75000грн., а не резцу РП-42 на 41140,56грн.

З банківських виписок рахунку відповідача (а.с.30,31) вбачається, що позивач двічі переказував відповідачу гроші саме за купівлю ланцюгу на суму 75000грн. (45000грн. та 30000грн.) і на підставі рахунку від 07.09.01. №34. Факт того, що позивач переказував відповідачу гроші у сумі 45000грн. за ланцюг, а не за резец, підтверджується також текстом в графі «призначення платежу»платіжного доручення від 17.10.01. №1510 на суму 45000грн. (а.с.9), доданого позивачем у копії до матеріалів справи як доказ вказаних у позові обстави: з тексту вказаного платіжного доручення вбачається, що позивачем переказані гроші за ланцюг.

Таким чином, у позивача відсутні докази, які б підтверджували факт отримання відповідачем грошових коштів за резец РП-42 у більшому розмірі, ніж вартість цього товару, вказана у накладній від 07.09.01. №48 і рахунку від 07.09.01. №34.

За таких підстав, вимога про стягнення з відповідача 3859,44грн. безпідставно одержаних ним грошових коштів, як стверджує позивач, які він помилково переказав відповідачу при купівлі (поставці) резца РП-42 задоволенню не підлягає, оскільки відповідач довів суду належним чином, що він отримав плату у розмірі 75000грн. від позивача, в тому числі і за платіжним дорученням від 17.10.01. №1510 на суму 45000грн., за ланцюг СП-202, який і коштує 75000грн.

Відповідно до ст.49 ГПК України судові витрати слід покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.33,34,44,49,82,84,85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1.          Відмовити у позові.

2.          Судові витрати покласти на позивача.

Рішення підписане 18.04.07.

Суддя                                                                                 Р.М. Шеліхіна