ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.03.07р.

Справа № 30/64-07

За позовом: Акціонерного товариства закритого типу страхової компанії «Діско», м. Дніпропетровськ

до  Державного підприємства «Придніпровська залізниця», (м. Дніпропетровськ)

про визнання агентського договору (договору доручення) №АД55ПР/НФ-051687/НЮ від 19.10.2005 року діючим до 31.12.2007 року

Суддя  Євстигнеєва Н.М.

Секретар судового засідання: Ворошило О.М.

Представники:

Від позивача: Рахманов В.Р., доручення від 06.02.2007 року, представник

Від відповідача: Романов Д.М., довіреність №125 від 01.01.2007 року, начальник відділу судових спорів юридичної служби

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство закритого типу страхова компанія «Діско», м. Дніпропетровськ звернулася з позовом до суду до Державного підприємства «Придніпровська залізниця», (м. Дніпропетровськ), яким, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 06.03.2007 року за вих. №183, просить визнати агентський договір (договір доручення) №АД55ПР/НФ-051687/НЮ від 19.10.2005 року діючим до 31.12.2007 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13.12.2006 року позивач отримав від відповідача лист від 12.12.2006 року про намір розірвати договори, в тому числі й договір від 19.10.2005 року №АД55ПР/НФ-051687/НЮ по страхуванню пасажирів, що відправляються зі станції Дніпропетровської та Кримської залізничних перевезень. 26.12.2006 року позивач отримав ще одного листа від відповідача про розірвання та відмову з 01.01.2007 року від договору. Заперечуючи проти розірвання договору в односторонньому порядку позивач направив відповідачу лист за вих. №831, в якому зазначив про свою незгоду з розірванням договору, дія якого на погляд позивача закінчується 31.12.2007 року.

Позивач вважає, що односторонньою відмовою від договору порушені його права, як сторони за договором.

Відповідач проти позовних вимог заперечує наступним:

- позовна заява подана до суду в період дії договору, тому відсутні порушені права та інтереси позивача, які підлягають захистові. Оскільки договір було фактично пролонговано на підставі п.7.1 договору, обов’язки за договором виконувались, спірний договір є чинним, тому відсутній предмет спору;

- відповідач вважає безпідставними вимоги про заборону ДП «Придніпровська залізниця» здійснювати будь-які дії, що виявляються в укладанні та підписанні договорів по обов’язковому особистому страхуванні від нещасних випадків на транспорті пасажирів, що відправляються зі станції Запорізької дирекції залізничних перевезень під час поїздки або перебування на залізничних вокзалах та вимоги щодо зобов’язання виконувати умови договору від 19.10.2005 року.

Розгляд справи відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України був відкладений з 07.02.2007року на 06.03.2007 року. У справі оголошувалась перерва з 06.03.2007 року на 12.03.2007 року.

Клопотання про застосування засобів технічної фіксації при розгляді справи представниками сторін не заявлялось (ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України).

У судовому засідання оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

19 жовтня 2005 року між позивачем, Акціонерним товариством закритого типу страхова компанія «Діско», м. Дніпропетровськ та відповідачем, Державним підприємством «Придніпровська залізниця», (м. Дніпропетровськ), укладено агентський договір (договір доручення) №АД55ПР/НФ-051687/НЮ (надалі – Договір), згідно якого позивач прийняв на себе зобов’язання по страхуванню пасажирів (застрахованих осіб), що відправляються зі станцій Дніпропетровської та Кримської дирекції залізничних перевезень, під час поїздки або перебування на залізничних вокзалах і залізничних станціях на умовах, передбачених Положенням про обов’язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №959 від 14.08.19996року «Про за твердження Положення про обов’язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті».

Відповідно до п.7.1 договору договір набуває чинності з 01.01.2006 року  і діє до 31.12.2006 року. У випадку, якщо жодна із сторін за місяць до закінчення терміну дії договору не заявляє в письмовому виді про намір розірвати договір, останній вважається пролонгованим на наступний термін. Договір не може бути розірваний в однобічному порядку до закінчення терміну його дії (п.7.2 договору).

Листом від 12.12.2006 року за вих. №Н-21/1950 відповідач повідомив позивача про намір розірвати договори, в тому числі й договір №АД55ПР/НФ-051687/НЮ від 19.10.2005 року, термін дії яких закінчується 31.12.2006 року. Позивач у відповіді на цей лист за вих. №826 від 26.12.2006 року звертав увагу відповідача на те, що оскільки від останнього станом на 01.12.2006 року не надійшло  будь-яких письмових вимог про розірвання договорів з 01.01.2007 року, то договір №АД55ПР/НФ-051687/НЮ від 19.10.2005 року є пролонгованим на строк до 31.12.2007 року.

Листом від 26.12.2006 року за вих. № Н-21/2027 відповідач повідомив позивача про розірвання з 01.01.2007 року та відмову від Агентського договору (договору доручення) №АД55ПР/НФ-051687/НЮ від 19.10.2005 року на підставі статті 1008 глави 68 Цивільного кодексу України, відповідно до якої договір доручення припиняється у разі відмови довірителя або повіреного від договору. Довіритель або повірений мають право відмовитися від договору доручення у будь-який час. Відмова від права на відмову від договору доручення є нікчемною.

Не зважаючи на направлені листи про розірвання та відмову від договору відповідач продовжував у 2007 році виконувати умови договору, що підтверджується платіжними дорученнями за січень –березень 2007 року про перерахування позивачу на підставі  договору №АД55ПР/НФ-051687/НЮ від 19.10.2005 року грошових коштів (платіжні доручення знаходяться в матеріалах справи). Виконання умов договору свідчить про фактичну пролонгацію договору доручення на підставі п.7.1 договору, проти чого не заперечує відповідач.

Позивач просить визнати агентський договір (договір доручення) №АД55ПР/НФ-051687/НЮ від 19.10.2005 року діючим до 31.12.2007 року, проти чого заперечує відповідач, що є причиною виникнення спору.

Розглянувши позовні вимоги суд вважає їх такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, відповідно до  частини 2 цієї статті, можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування  збитків  та  інші   способи   відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Спосіб захисту, обраний позивачем, не відповідає вищенаведеним.

Право на звернення з позовом до суду про визнання договору діючим не передбачено ані законом, ані договором.

Позивач просить визнати агентський договір (договір доручення) №АД55ПР/НФ-051687/НЮ від 19.10.2005 року діючим до 31.12.2007 року. По суті така вимога спрямована на встановлення факту, що має юридичне значення, а не на поновлення порушеного права або захист охоронюваного законом інтересу. Цей факт може встановлюватися господарськими судами лише у разі вирішення спору про право цивільне. Його встановлення є елементом оцінки фактичних обставин справи та обґрунтованості вимог. Такий висновок не суперечить положенням Конституції України, зокрема щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі (Аналогічна позиція викладена у постанові Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 14.01.2002 року).

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.4,32-33,43,44,49,82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Судові витрати віднести на позивача.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя                                                                                              Н.М.Євстигнеєва

(Дата підписання рішення, оформленого відповідно до вимог статті 84

Господарського процесуального кодексу України, - 16.03.2007 року)