ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.07 р.                                                                             Справа № 29/60а

15год. 20 хвилин, м. Донецьк, вул.Артема157, нарадча кімната          Господарський суд Донецької області у складі  головуючого судді  Гаврищук Т.Г. при секретарі судового засідання Пашко О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом – Сільськогосподарського фермерського господарства Яковенко Віктора Миколайовича смт.Володарське

до відповідача – Державної податкової інспекції у Володарському районі смт.Володарське

про визнання недійсними податкового повідомлення-рішення №0 від 20.09.2006р. та рішення про застосування штрафних санкцій   № від 05.12.2006р. за участю представників сторін:

від позивача – Минько І.В.(за довір.), Антоненко Ю.С.(за довір.)

від відповідача –  Іванченко І.М. – гол. держподатковий інспектор (за довір.)

Позивач, Сільськогосподарське фермерське господарство “Яковенко Віктор Миколайович”, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Державної податкової інспекції у Володарському районі про визнання недійсним податкового  повідомлення-рішення №2 від 20.12.2006р. про застосування штрафних санкцій за несплату ПДВ в сумі 17089 грн.  та рішення про застосування штрафних санкцій  за порушення норм обігу готівки № від 05.12.2006р. в сумі 11483,78 грн.

Заявою від 02.03.2007р. позивач змінив позовні вимоги та просить  визнати недійсними податкове  повідомлення-рішення №0 від 20.09.2006р. про застосування штрафних санкцій за несплату ПДВ в сумі 17089 грн.  та рішення про застосування штрафних санкцій  за порушення норм обігу готівки № від 05.12.2006р. в сумі 11483,78 грн.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається ті обставини, що відповідачем не доведений факт зменшення залишку запасів кукурудзи  у зв’язку із здійсненням ним операції, яка є об’єктом оподаткування ПДВ. Позивач також зазначив, що п.11.29 ст.11 Закону України “Про податок на додану вартість”, на підставі якої відповідачем були застосовані штрафні санкції,  взагалі не передбачає застосування штрафних санкцій.

Застосування штрафних санкцій за порушення п.2.13,2.14 ст.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затв. постановою Правління НБУ від 19.02.2001р. №72, позивач вважає безпідставним з посиланням на ті обставини, що перевірка з цього питання була проведена відповідачем з порушенням п.2.3.2 Порядку оформлення результатів виїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затв. наказом ДПАУ №327 від 10.08.2005р. Позивач зазначив, що єдиним доказом, що засвідчує порушення наведених вимог є  грошовий чек, а не банківська виписка.

Відповідач проти позову заперечує і вважає, що оспорене податкове повідомлення-рішення та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій було прийнято ним згідно до вимог діючого законодавства по факту встановленого актом перевірки від 08.09.2006р.  №13/23-30045936 порушення позивачем вимог п.п.3.1.1 п.3.1 ст.3, п.4.1,4.2 ст.4, п.7.2.3 п.7.2, п.п.7.3.1 п.7.3 ст.7, п.11.29 ст.11 Закону України “Про податок на додану вартість та п.2.13, 2.14 Положення  про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затв. постановами Правління Національного банку України від 19.02.01р. №72.

Відповідач зазначив, що вся сума ПДВ, яка не була перерахована на спецрахунок, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №271 визначена як використана не за цільовим призначенням, тому за таке порушення позивач повинен нести відповідальність у вигляді стягнення всіх неперерахованих коштів(100%) у доход держави у безспірному порядку. На думку відповідача дана відповідальність, тобто санкція, за своїм характером є фінансовою, тому, хоча у постанові Кабінету Міністрів України №271 і немає словосполучення “фінансова допомога”, а є “стягнення у безспірному порядку”, за своєю суттю у даному випадку йдеться про тотожну подію.

У судовому засіданні досліджені надані сторонами письмові докази, що знаходяться в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши письмові докази, суд встановив:

Позивач є юридичною особою, включений до ЄДРПОУ за номером №31045936 та як платник  податків  перебуває  на  обліку у           Державній податковій інспекції у Володарському районі .

Державною податковою інспекцією у Володарському районі була проведена планова виїзна перевірка позивача з питання дотримання  вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2003р. по 31.03.2006р., за результатами якої складений акт від 08.09.2006р. №13/23-30045936 і прийняті податкове  повідомлення-рішення №0 від 20.09.2006р. та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій  № від 05.12.2006р.

По податковому  повідомленню-рішенню №0 від 20.09.2006р.

Наведеним податковим повідомлення-рішенням позивачеві згідно підпункту “б” п.п.4.2.2 п.4.2 ст.4 Закону України “Про порядок погашення зобов‘язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” та згідно з  п.4 Порядку акумуляції та використання коштів, які нараховуються сільськогосподарськими товаровиробниками – платниками податку на додану вартість щодо операцій з продажу товарів(робіт,послуг) власного виробництва , включаючи продукцію(крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.99р. №271, було визначено суму податкового зобов’язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів у вигляді штрафних (фінансових) санкцій –17089 грн.

З акту перевірки та пояснень відповідача вбачається, що підставою для нарахування податкового зобов’язання послужив висновок податкового органу про те, що позивачем  в порушення п.п.3.1.1 п.3.1 ст.3, п.4.1,4.2 ст.4, п.7.2.3 п.7.2, п.п.7.3.1 п.7.3 ст.7, п.11.29 ст.11 Закону України “Про податок на додану вартість”  занижено податок на додану вартість за 2004 рік на суму 17089 грн., у т.ч. січень 2004р. – 240,75 грн., жовтень 2004р.  – 1598,11 грн., листопад 2004р. – 15250 грн.

В акті перевірки зазначено, що в січні 2004 року встановлено списання залишків товарно-матеріальних цінностей , а саме кукурудзи в кількості 1926 кг. без виписки документів, підтверджуючих реалізацію. При реалізації кукурудзи ВАТ “ММК ім..Ілліча” в кількості 108150 кг(згідно накладної) видаток по рахунку 208 складає 110076 кг. Податкова накладна на реалізацію 1926 кг кукурудзи не виписана. Факт оплати не встановлений. Ціна продажу кукурудзи в січні 2004р. склала 0,625 грн. за 1 кг без ПДВ(продаж ВАТ “ММК ім..Ілліча”). В жовтні 2004р. в обігово-сальдовій відомості по бухгалтерському рахунку 208 “Матеріали сільськогосподарського призначення” в видатку відображено 17184 кг ячменю. На дану реалізацію підприємством не виписана податкова накладна . Факт оплати не встановлений.Станом на 01.10.2004р. залишки ячменю склали 138030 кг на суму  64218,42грн. Собівартість 1 кг ячменю становить 0,465 грн. В листопаді 2004р. встановлено списання залишків ТМЦ по бухгалтерському рахунку 208 “Матеріали сільськогосподарського призначення, а саме соняшнику в кількості 61000 кг без виписки документів, підтверджуючих реалізацію продукції.В обігово-сальдовій відомості по бухгалтерському рахунку 208 за листопад 2004р. значиться: залишок соняшнику на 01.11.2004р. – 18130 кг, оприбуткування врожаю в кількості 136700 кг  , залишок соняшнику на 01.12.2004о. – 0 кг . Фактично залишок соняшнику повинен складати 61000 кг. Ціна продажу соняшнику в листопаді 2004р.  становила 1,25грн.(Реалізація соняшнику Синебрюхову).

У судовому засіданні відповідач зазначив, що у наведених вище випадках мало місце здійснення позивачем операцій по безоплатній поставці товарів.

Згідно до п.п.3.1.1.  п.3.1 ст.3 Закону України “Про податок на додану вартість” ( в редакції, чинної на дату формування податкового зобов”язання), об'єктом оподаткування є операції платників податку з: поставки  товарів  (робіт,  послуг) на митній території України, в тому числі операції з оплати вартості послуг за  договорами оренди (лізингу) та операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору) для погашення  кредиторської  заборгованості  заставодавця.

Як вбачається з п.1.4 цього Закону поставка  товарів це - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за компенсацію незалежно від строків її поставки, а також операції з безоплатної поставки товарів та операції з передачі майна орендодавцем (лізингодавцем) на баланс орендаря (лізингоотримувача) згідно з договорами фінансової оренди (лізингу) або поставки майна згідно з будь-якими іншими договорами, умови яких передбачають відстрочення оплати та передачу права власності на таке майно не пізніше дати останнього платежу.

Відповідач не надав доказів, що засвідчують здійснення позивачем операцій з поставки сільськогосподарської продукції , тобто не довів здійснення операцій, які є об'єктом оподаткування податком на додану вартість.

Крім того, при визначенні суми заниження податкового зобов’язання відповідачем не були дотримані вимоги п.4.2 ст.4 Закону України “Про податок на додану вартість”, за приписами якого у разі поставки товарів (робіт, послуг) без оплати, база оподаткування визначається виходячи з фактичної ціни операції, але не нижчої за звичайні ціни.

У зв”язку із виявленим заниженням податкового зобов”язання в сумі 17089 грн.,   відповідачем були застосовані до позивача штрафні (фінансові) санкції на підставі п.11.29 ст.11 Закону України “Про податок на додану вартість” та п.4 Порядку акумуляції та використання коштів, які нараховуються сільськогосподарськими товаровиробниками – платниками податку на додану вартість щодо операцій з продажу товарів (робіт,послуг) власного виробництва , включаючи продукцію(крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.99р. №271.

Пунктом 11.29 статті 11 Закону України “Про податок на додану вартість” ( з урахуванням Закону N 1352-IV  від 28.11.2003 ) до 01.01.2005 року зупинено дію пункту 7.7 статті 7, пунктів 10.1 і 10.2 статті 10 цього Закону в частині сплати до бюджету податку на додану вартість щодо операцій з продажу товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини, за винятком операцій з продажу переробним підприємствам молока та м'яса живою вагою, що здійснюються сільськогосподарськими товаровиробниками незалежно від  організаційно-правової форми та форми власності, в яких сума, одержана від продажу сільськогосподарської продукції власного виробництва та продуктів її переробки за попередній звітний (податковий) рік, становить не менше 50 відсотків загальної суми валового  доходу  підприємства.

Наведеною нормою встановлено, що зазначені кошти залишаються в       розпорядженні сільськогосподарських товаровиробників і використовуються ними на придбання матеріально-технічних ресурсів виробничого призначення. У  разі нецільового використання акумульованих коштів вони стягуються до Державного бюджету України в безспірному порядку.   Порядок акумуляції та використання зазначених коштів визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1999 р. №271 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2001р. N374)   затверджений Порядок акумуляції та використання коштів, які нараховуються сільськогосподарськими товаровиробниками -  платниками податку на додану вартість щодо операцій з  продажу товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів),виготовлену на давальницьких умовах із власної  сільськогосподарської сировини .

Пунктом 4 цього Порядку встановлено, що залишок податкових зобов'язань відповідно до декларації з податку на додану вартість з реалізованої продукції, товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини, тобто різниця між сумою податку на додану вартість, одержаною сільськогосподарськими товаровиробниками від покупців, та сумою податку на додану вартість, сплаченою ними постачальникам, перераховується сільськогосподарськими товаровиробниками з поточного рахунка на окремий рахунок у терміни, передбачені для перерахування суми податку на додану вартість до бюджету. Не перераховані на окремий рахунок зазначені кошти вважаються такими, що використовуються не за  цільовим призначенням, і підлягають стягненню до державного бюджету у безспірному порядку.

Під час здійснення перевірки відповідачем не було встановлено фактів нецільового використання позивачем сум акумульованих коштів податку на додану вартість або фактів неперерахування на окремий рахунок зазначених коштів, відповідно до пункту 11.29 статті 11 Закону України "Про податок на додану вартість".

За приписами ст. 11 Закону України “Про систему оподаткування”     відповідальність за правильність обчислення, своєчасність сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) і додержання законів про оподаткування несуть платники податків і зборів (обов'язкових платежів) відповідно до законів України.

Згідно до ст..19 Конституції України органи державної влади та  органи  місцевого  самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 11 ст.11 Закону України “Про державну податкову службу в Україні” передбачено право органів державної податкової служби застосовувати  до  платників податків фінансові (штрафні) санкції, стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми недоїмки, пені у випадках, порядку та розмірах, встановлених законами  України.

Законом України “Про податок на додану вартість” , як і Порядком акумуляції та використання коштів, затвердж. постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1999р. N 271 , на підставі якого відповідачем були застосовані штрафні(фінансові) санкції, не передбачена відповідальність платника податків у вигляді сплати штрафних санкцій, та не визначений розмір і порядок їх застосування.

Суд вважає, що відповідач, в даному випадку, не довів правомірність застосування до позивача  штрафних (фінансових) санкцій в сумі 17089 грн.. За таких обставин, вимоги позивача  про визнання недійсним   податкового  повідомлення-рішення №0 від 20.09.2006р підлягають задоволенню.

По рішенню про застосування штрафних (фінансових) санкцій  № від 05.12.2006р.

Наведеним рішенням до позивача згідно ст..1 Указу Президента України від 12.06.1995р. №43695 “Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки”  застосовані штрафні ( фінансові) санкції в сумі 11483,78 грн.

Як вбачається з акту перевірки, підставою для застосування штрафних санкцій  послужив висновок податкового органу про порушення позивачем вимог п.2.13,2.14 ст.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затв. постановою Правління НБУ від 19.02.2001р. №72,в частині використання готівки, отриманої в установі банку, не за цільовим призначенням в розмірі 11483,78 грн.

Згідно до п.2.13 Положення  про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затв. постановами Правління Національного банку України від 19.02.01р. №72, зареєстр. в Міністерстві       юстиції України  15 березня 2001 р.  за N 237/5428, підприємства  (підприємці), що мають поточні рахунки в установах банків, одержують готівку з цих рахунків за грошовим чеком (з чітким формулюванням суті операцій, що буде здійснюватися) у межах наявних коштів і витрачають її виключно на цілі, які визначені в грошовому чеку та не суперечать чинному законодавству  України.

За приписами п.2.14 цього Порядку суми готівки, що одержані в установі банку і не використані за призначенням протягом установлених вище строків, повертаються підприємством в установу банку не пізніше наступного робочого дня установи банку та підприємства або можуть залишатися в його касі (у межах установленого ліміту) і видаватися на ті самі цілі.

Актом перевірки встановлено, що позивачем в установі банку було отримано:

- 29.05.2003р. по чеку №8152761 - 15801 грн. – на виплату орендної плати, 3674грн. – на інші цілі, які були видані за видатковим касовим ордером  №4 в сумі  8215,2 грн. Яковенко В.М. за орендну плату ,  №5 – 4347,8 грн. Яковенко В.М. під звіт, №6 – 6912 грн. Яковенко С.Ф. під звіт. Сума готівкових коштів, використаних не за цільовим призначенням, складає 7585,8грн.;

- 27.06.2003р. по чеку №8152763 - 958,89 грн. – на виплату заробітної платні, 1441,11грн. – на інші цілі, які були видані за видатковим касовим ордером  №9 в сумі 1446,21 грн. Яковенко В.М під звіт,  №10 – 483,12 грн. Яковенко С.Ф. на виплату заробітної плати,  №11 – 470,67 грн. Яковенко В.М на виплату заробітної плати. Сума готівкових коштів , використаних неп за цільовим призначенням, складає 5,1 грн.;

- 26.12.2003р. по чеку №8152766 - 4844,24грн. – на виплату заробітної платні, 19516,75 грн. – на інші цілі, які були видані за видатковим касовим ордером  №14 в сумі 480,63 грн. Яковенко С.Ф. на виплату заробітної плати ,  №15 – 470,73 грн. Яковенко В.М.на виплату заробітної плати,  №16 – 3840 грн. Яковенко В.М. на виплату орендної плати, №17 – 9769,63 грн. Яковенко С.Ф. під звіт,  №18 – 9800 грн. Яковенко В.М. під звіт. Сума готівкових коштів , використаних не за цільовим призначенням, складає 3892,88 грн.

Позивачем наведені обставини визнаються.

Статтею 1 Указу Президента України від 12.06.1995р. №43695 “Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки”  встановлено, що за  використання одержаних в установі банку готівкових  коштів не за цільовим призначенням застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу - у розмірі витраченої готівки.

Відповідно до ст.238 Господарського кодексу України за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції,   у тому числі адміністративно-господарський штраф.

Строки застосування адміністративно-господарських санкцій встановлені ст.250 цього Кодексу за приписами якої адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня  виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.

Оспореним  рішенням до позивача були застосовані штрафні санкції за використання готівки  не за цільовим призначенням  у травні, червні та грудні 2003р.. Тобто, при прийняті оспореного рішення  відповідачем були порушені встановлені ст.250 Господарського кодексу України строки застосування штрафу. За таких обставин, застосування штрафних санкцій суд вважає безпідставним.

На підставі викладеного, керуючись ст..19 Конституції України, ст.. 11 Закону України “Про систему оподаткування” , ст.11 Закону України “Про державну податкову службу в Україні” п. п. 11.29 ст.11 Закону України “Про податок на додану вартість”  , ст.238,250 Господарського кодексу України та ст.ст.17-20,69-72,86,94,158-163, 167,185,186,254, п.6,7 розділу V11 Прикінцевих та перехідних положень  Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд,

ПОСТАНОВИВ :

Позов          Сільськогосподарського фермерського господарства Яковенко Віктора Миколайовича до Державної податкової інспекції у Володарському районі про визнання недійсним податкового  повідомлення-рішення №0 від 20.09.2006р. про застосування штрафних санкцій за несплату ПДВ в сумі 17089 грн.  та рішення про застосування штрафних санкцій  за порушення норм обігу готівки № від 05.12.2006р. в сумі 11483,78 грн.задовольнити.

Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Володарському районі №0 від 20.09.2006р., яким до позивача були застосовані    штрафні санкції  в сумі 17089 грн.

Визнати недійсним рішення Державної податкової інспекції у Володарському районі № від 05.12.2006р., яким до позивача були застосовані    штрафні санкції   сумі 11483,78 грн.

Присудити Сільськогосподарському фермерському господарству Яковенко Віктору Миколайовичу (87000 смт.Володарське Донецької області, вул..Калініна,163, ) з Державного бюджету України судовий збір  в розмірі 03грн.40коп.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо заяву про апеляційне оскарження буде подано, але апеляційна скарга не була подана у зазначений строк, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку .Про апеляційне оскарження постанови суду спочатку подається заява. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через господарський суд Донецької області. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Заява про апеляційне оскарження постанови суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Суддя                                                                                              Гаврищук Т.Г.

Постанова в повному обсязі виготовлена 15.03.2007р.

Надрук. 3 примір.

1 суду

2 сторонам