ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27.04.2007                                                                                                  Справа  № 16/128

За позовом
товариства з обмеженою відповідальністю „Ромулюс Плюмахер”,              („Romulus Plumaсher GmbH & Co”), Німеччина

до відповідача
відкритого акціонерного товариства „Закарпатський арматурний завод”, смт. Кобилецькі Поляна, Рахівський район

про
відшкодування збитків в сумі 87512,64 Євро та стягнення 3% річних із простроченого платежу в сумі 875,13 Євро.

Суддя  О.В. Васьковський

Представники:

Від позивача
Лосяков Г.О. (дов. від 12.09.05

Від відповідача
Микитенко І.В. –генеральний директор,  Тафічук Ф.Ф. –юрисконсульт (дов. №95 від 03.05.06)

СУТЬ СПОРУ: товариство з обмеженою відповідальністю „Ромулюс Плюмахер”,              („Romulus Plumaсher GmbH & Co”), Німеччина (далі – позивач) звернулося з позовом до відкритого акціонерного товариства „Закарпатський арматурний завод”, смт. Кобилецькі Поляна, Рахівський район (далі –відповідач) про відшкодування збитків в сумі 87512,64 Євро, завдані внаслідок неповернення отриманої від позивача попередньої оплати за товар згідно контрактів №01/В та №02/В від 27.09.02 та стягнення 3% річних із простроченого платежу в сумі 875,13 Євро.

Позивач просить задоволити позов, мотивуючи тим, що відповідач належним чином не виконав свої зобов’язання за контрактами на поставку, а тому з нього слід стягнути збитки, які дорівнюють сумі попередньої оплати, що не була забезпечена відповідними поставками.

Відповідач вимоги не визнає та із урахуванням уточнень доводить, що заборгованості за вказаними контрактами у нього перед позивачем немає.

Ухвалою суду від 16.06.06 у справі призначалася судово-бухгалтерська експертиза.

У судових засіданнях 04.04.07, 17.04.07, 23.04.07 відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України) оголошувалася перерва.

Рішення проголошено у відповідності до ч.2 ст.85 ГПК України. Повний текст рішення оформлено відповідно до ст. 84 ГПК України  та підписано 14.05.07.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи та додатково подані докази, суд встановив:

27.09.02 між позивачем та відповідачем  укладено контракти №01/В та №02/В.

Предметом контракту №01/В була поставка в 2003 році готової продукції згідно додатку №1, додатку №2, які являються невід’ємною частиною даного контракту. Згідно додатку №1 у переліку поставки значаться лопати в асортименті  кількістю 280000 штук на загальну суму 282595 Євро.

Предметом контракту №02/В була поставка в 2003 році готової продукції згідно додатку №1, додатку №2, додатку №3, які являються невід’ємною частиною даного контракту. Згідно додатку №1 у переліку поставки значаться лопати та граблі в асортименті  кількістю 440000 штук на загальну суму 322080 Євро., у Додатку №2 мотички в асортименті кількістю 190000 штук на загальну суму 108400 Євро.

За згодою сторін, відповідно до п.3.2 зазначених контрактів, позивач здійснював попередню оплату товару. Як стверджує позивач, загальна сума попередньої оплати, що не була забезпечена відповідними поставками складає 87512,64 Євро.

За клопотанням позивача ухвалою суду від 16.06.06 було призначено судово-бухгалтерську експертизу, на розгляд якої поставлено наступні питання: 1. Які суми та на підставі яких документів були перераховані позивачем на рахунок відповідача згідно контрактів №01/В та №02/В від 27.09.02? 2. Яка кількість товару, на яку суму була поставлена відповідачем згідно контрактів №01/В та №02/В від 27.09.02? 3. Які бухгалтерські документи підтверджують поставку відповідачем товару позивачу, чи відповідають ці документи вимогам бухгалтерського обліку? 4. Чи відповідає проект акту звірки взаєморозрахунків між ТОВ „Ромулюс Плюмахер” та ВАТ „Закарпатський арматурний завод” станом на 25.03.04, складений відповідачем, даним змісту документів бухгалтерського обліку позивача та відповідача, які супроводжують контракти №01/В та №02/В від 27.09.02.

Згідно висновку судово-бухгалтерської експертизи від 15.03.07 Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз (експерт Маланчак В.Є.) за спірними контрактами позивач перерахував відповідачу 113420,95 Євро. Докази перерахування вказаної суми коштів містяться у матеріалах справи і відповідач не заперечує щодо факту отримання вказаних коштів (а.с.29-58).

Також експертом зроблено висновок, що у зв’язку із відсутністю первинних документів бухгалтерського обліку, що підтверджують поставку відповідачем товару позивачу, не надається можливим визначити кількість товару поставлену відповідачем згідно контрактів №01/В та №02/В від 27.09.02. При цьому з посиланням на Положення про вантажну митну декларацію, затверджену Кабінетом Міністрів України від 09.06.1997р. №574 експерт вказує, що вантажно-митна декларація не являється первинним документом бухгалтерського обліку.

Проаналізувавши надані сторонами докази, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, виходячи з наступного.

Насамперед слід відзначити, що наведена експертом оцінка ( ВМД не являється первинним документом бухгалтерського обліку) вантажно-митних декларацій є помилковою, з огляду на ст.1 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”, яка встановлює, що первинний документ це документ, який містить відомості  про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а також ст.9 вказаного Закону, де закріплено обов’язкові реквізити первинних документів.

Спірні контракти характеризуються, як зовнішньоекономічні, у результаті виконання яких здійснюється експорт товарів (ст.1 Закону України „Про зовнішньоекономічну діяльність”), тобто продаж товарів українськими суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності іноземним суб'єктам господарської діяльності (у тому числі з оплатою в негрошовій формі) з вивезенням або без вивезення цих товарів через митний кордон України.

Держава здійснює митне регулювання зовнішньо економічної діяльності (ч.1 ст. 384 Господарського кодексу України).

Згідно Положення про вантажну митну декларацію затверджену Постановою Кабінету Міністрів України від 9 червня 1997 р. № 574, вантажна митна декларація - письмова заява встановленої форми, що подається митному  органу і містить відомості про товари та транспортні засоби, які переміщуються через митний кордон України,  митний режим, у який вони заявляються, а також іншу інформацію, необхідну для здійснення митного контролю, митного оформлення, митної статистики, нарахування податків, зборів та інших платежів.

Згідно п.14 ст.1 Митного кодексу України, митне оформлення - виконання митним органом дій (процедур), які пов'язані із закріпленням  результатів  митного контролю товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України, і мають юридичне значення  для подальшого використання цих товарів і транспортних засобів.

Пункт 2 Порядку  здійснення митного контролю й митного оформлення товарів та інших предметів із застосуванням вантажної митної декларації затверджений Наказом Державної митної служби України 14.10.2002 № 561 (у редакції наказу Державної митної служби України від 21.10.2003 № 715, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 12 листопада 2003 р. за № 1041/8362) встановлює перелік документів необхідних для здійснення митного оформлення та контролю до яких, зокрема належать вантажно-митні декларації, товаротранспортні й інші товаросупровідні документи, інші документи зазначені в графі 44 ВМД.

На підтвердження поставок товару на суму 164755 Євро за контрактами №01/В, №02/В відповідач надав вантажні митні декларації, міжнародні товаро-транспортні накладні, інвойси: від 17.03.03 на суму 4108, 86 Євро; від 28.03.03 на суму 2733,27 Євро та 3903,68 Євро; від 23.04.03 на суму 5258,80 Євро та 5466,90 Євро; від 20.05.03 №№4А,4 на суму 9386,23 Євро та 2261,76 Євро; від 25.06.03 №№6,6А на суму 5536,14 Євро та 4706,52 Євро; від 09.06.03 №№5,5А на суму 6412,51 Євро та 3192,00Євро; від 21.07.03 №7А,7  на суму 8380,82 Євро та 7808,28 Євро; від 16.09.03 №8,8А на суму 13204,35 Євро та 4938,59 Євро; від 30.09.03 №№9А,9 на суму 7009,76 Євро та 10727,73 Євро; від 28.10.03 №10,10А на суму 40505,88 Євро та 5391,90 Євро; від 21.11.03 №№11А,11 на суму 11387,40 Євро та 7314,00 Євро; від 29.12.03 №15,15А на суму 3132,55 Євро та 6875,00Євро; від 05.12.03 №№13,13А на суму 3112,80 Євро та 5750,00Євро; від 12.01.04 №16 на суму 6250,00Євро. (а.с.78-152).

Таким чином, у відповідності до ст.ст.33, 34, 42, 43 Господарського процесуального кодексу України, відповідачем доведено поставку товару позивачеві на виконання контрактів №01/В та №02/В від 27.09.02 на загальну суму 164755 Євро, яка є більшою ніж сума отриманої ним попередньої оплати 113420,95 Євро за цими контрактами, яка підтверджена доказами наданими у справу.

Згідно  умов контрактів, викладених у п.4.1 спірних контрактів, поставщик поставляє продукцію на умовах (EXW) ”Франкозавод” смт. Кобилецька Поляна. Відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню термінів „Інкотермс” (редакція 2000 р.) термін „франко-завод” означає, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов'язання щодо поставки, в момент, коли він надав товар у розпорядження покупця на площах свого підприємства чи в іншому названому місці (наприклад, на заводі, фабриці, складі і т.  ін.), без здійснення митного очищення товару для експорту та завантаження його на будь-який приймаючий транспортний засіб.

Таким чином, доводи позивача про відмову відповідача передати товар на площах свого підприємства на суму попередньої оплати перерахованої за спірним контрактам є безпідставними з огляду не вищенаведене та відсутність належних та допустимих доказів існування таких обставин у ході виконання контрактів. У зв’язку із цим, суд, також відхиляє посилання позивача на вчинену ним відмову від спірних контрактів на підставі ст.665 Цивільного кодексу України, з мотивів відмови відповідача передати товар. Крім того, у матеріалах справи відсутні докази направлення такої відмови стороні (відповідачу) спірних контрактів. Не знайшли свого належного (доказового) підтвердження і посилання позивача на неодноразові вимоги до відповідача здійснити поставку товару або повернути отримані в якості передоплати кошти. Як належним чином не обґрунтовані, суд не бере до уваги усні пояснення позивача щодо порушення постачальником (відповідачем) вимог щодо якості поставлених за спірними контрактами товарів.

Посилання позивача на проект акту звірки взаєморозрахунків між позивачем та відповідачем станом на 25.03.04, а також висновок експерта, що такий документ не відповідає даним змісту документів бухгалтерського облік позивача та відповідача, які супроводжують контракти №01/В та №02/В від 27.09.02 не є належними доказами у підтвердження позовних вимог з підстав заявлених позивачем, а також враховуючи встановлені судом обставини щодо розрахунків та поставок товарів за спірними контрактами.

Отже, у позові слід відмовити повністю.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 1, 15, 32, 33, 34, 43, 49, 77, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

у позові відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили і підлягає обов’язковому виконанню на території України в порядку ст.85 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя                                                                                О.В. Васьковський