ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2007 р.
№ 2-17/15638-2006

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого судді
Кривди Д.С. –(доповідача у справі),

суддів :
Жаботиної Г.В.,
Уліцького А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скарги
ТОВ “Інвестиційна компанія “Стандартінвест”

на  рішення
господарського суду Автономної Республіки Крим від 02.10.2006

у справі
№2-17/15638-2006 господарського суду Автономної Республіки Крим

за позовом
ТОВ “Торговий дім “Микитівський алебастр”

до
Лівадійської селищної ради

про
визнання дійсним договору та визнання права власності,

за участю представників сторін від:

позивача:
Пугач Д.О. –за довіреністю від 23.03.2007р.

відповідача:
не з’явились

скаржника:
Хімікус О.С. –за довіреністю від 12.03.2007р., Гуз І.К. –за довіреністю від 12.03.2007р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 02.10.2006р. (суддя  Гайворонський В.І.) позов задоволено; визнано дійсним договір купівлі-продажу б/н від 19.09.2006р. будівлі загальною площею 52,2кв.м., розташованої за адресою: АР Крим, смт.Курпати, Алупкінське шосе, 8-а, укладений між Лівадійською селищною радою та ТОВ “Торговий дім “Микитівський алебастр”; визнано право власності на будівлю загальною площею 52,2кв.м., розташованої за адресою: АР Крим, смт.Курпати, Алупкінське шосе, 8-а, за ТОВ “Торговий дім “Микитівський алебастр” та зобов’язано Лівадійську селищну раду передати ТОВ “Торговий дім “Микитівський алебастр” вищезгадану будівлю.

В касаційній скарзі ТОВ “Інвестиційна компанія “Стандартінвест” просить скасувати рішення і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення обставин справи. Скаржник, який не є стороною у справі, посилається на те, що прийняте рішення стосується його інтересів.

Позивач надав відзив на касаційну скаргу, в якому просить рішення залишити без змін, а скаргу –без задоволення.

Колегія суддів, перевіривши наявні матеріали (фактичні обставини) справи на предмет правильності застосування судом норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представників скаржника, позивача, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Місцевим господарським судом встановлено, що згідно протоколу аукціону №1/09-2006п від 18.09.2006р. переможцем аукціону з продажу майна Лівадійської селищної ради –будівлі загальною площею 52,2кв.м., розташованої за адресою: АР Крим, смт.Курпати, Алупкінське шосе, 8-а, визнано ТОВ “Торговий дім “Микитівський алебастр”.

18.09.2006р. між ТОВ “Торговий дім “Микитівський алебастр” та Лівадійською селищною радою укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого відповідач зобов’язався передати у власність позивача будівлю загальною площею 52,2кв.м., розташовану за адресою: АР Крим, смт.Курпати, Алупкінське шосе, 8-а.

Як встановлено господарським судом першої інстанції, майно належало продавцеві (відповідачу)  на підставі рішення Ялтинського міського суду від 10.03.2006р., право власності зареєстровано Ялтинським бюро технічної інвентаризації.

За умовами п.5.1 договору купівлі-продажу право власності на спірний об’єкт переходить до покупця з моменту повної сплати вартості об’єкта, яка згідно п.2.2 договору складає 52000грн.

21.09.2006р. позивач сплатив 48000грн., а ще 4000грн. було сплачено перед аукціоном в якості гарантійного внеску, що не заперечується відповідачем.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанцій дійшов висновку, що право власності на спірну будівлю перейшло до позивача 21.09.2006р., а відтак, судом задоволено позовні вимоги щодо визнання права власності на спірний об’єкт за позивачем.

Разом з тим суд першої інстанції поза увагою залишив наступне.

За змістом ст. 1 ГПК України юридичні особи мають право звертатися до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Частиною першою статті 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, звернення до суду має бути пов’язане із необхідністю захисту порушених або оспорюваних прав чи охоронюваних законом інтересів позивача і, відповідно, задоволення позовних вимог можливе у разі, якщо суд встановить порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Вирішивши юридичну долю майна шляхом визнання права власності на нього, господарський суд неповно з’ясував обставини справи щодо дійсних прав та обов’язків сторін і не зазначив, які дії відповідача свідчать про те, що він оспорює чи не визнає право власності позивача на спірне майно та яка необхідність визнавати за позивачем право власності на нього.

Що стосується позовних вимог в частині визнання спірного договору дійсним, то місцевим господарським судом встановлено, що відповідно до листа №02/13-1001 від 21.09.2006р. відповідач відмовився  від нотаріального посвідчення договору у встановлений п’ятиденний термін.

Згідно ч.2 ст.220 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов  договору, що  підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У  цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Суд, застосувавши дану норму, дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання договору купівлі-продажу від 18.09.2006р. дійсним підлягають задоволенню.

За змістом ст.107 Господарського процесуального кодексу України касаційну скаргу мають право подати також особи, яких не було залучено до участі у справі, якщо суд прийняв рішення чи постанову, що стосується їх прав і обов’язків.

ТОВ “Інвестиційна компанія “Стандартінвест” у касаційній скарзі посилається на те, що рішення господарського суду було прийнято без залучення скаржника, чим порушено його права. При цьому скаржник доводить, що ТОВ “Інвестиційна компанія “Стандартінвест” на підставі договорів оренди та Державного акту на право власності на земельну ділянку користується земельними ділянками, розташованими за адресою: АР Крим, м.Ялта, смт.Курпати, Алупкінське шосе, район домоволодіння 8. Будь-які інші об’єкти нерухомого майна на земельних ділянках в районі домоволодіння 8 по Алупкінському шосе при встановленні меж земельних ділянок в натурі не виявлені. До представників охоронної організації, яка здійснює охорону земельних ділянок скаржника, звернулися невідомі особи, які, посилаючись на спірний договір, вимагали пропустити їх на територію  земельної ділянки ТОВ “Інвестиційна компанія “Стандартінвест”. Також ТОВ “Інвестиційна компанія “Стандартінвест” посилається на те, що рішення господарського суду АР Крим від 02.10.2006р. встановлює право власності на об’єкт нерухомого майна, якого не існує, за адресою, якої також не існує.  Отже, скаржник вважає, що рішення стосується інтересів скаржника, оскільки визнано право власності на об’єкт нерухомості, який, на думку ТОВ “Лівадійські бані” знаходиться на земельній ділянці, яка належить ТОВ “Інвестиційна компанія “Стандартінвест”.

Оскільки передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вказані обставини мають бути перевірені місцевим господарським судом.

Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Суд першої інстанції при розгляді справи не встановив власника чи користувача земельної ділянки, на якій знаходиться спірний об’єкт.

Вищевикладене не було взято судом до уваги і не вирішено питання щодо можливого порушення прав та законних інтересів ТОВ “Інвестиційна компанія “Стандартінвест” і притягнення останнього до участі в справі.

Відповідно до пункту 3 частини 2 ст.11110 ГПК України порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого або постанови апеляційного господарського суду, якщо господарський суд прийняв рішення або постанову, що стосується прав і обов’язків осіб, які не були залучені до участі в справі.

З огляду на зазначене постановлене у справі судове рішення підлягає скасуванню, а справа згідно з пунктом 3 ст.1119 ГПК України –передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Господарському суду першої інстанції, врахувавши викладене та  встановивши обставини справи з дотриманням вимог ст.43 ГПК України, належить вирішити спір у відповідності з чинним законодавством.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 108, 1115, 1117, п.3 ч.1 ст.1119, 11110, ст.11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,  –

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ТОВ “Інвестиційна компанія “Стандартінвест” про прийняття до касаційного провадження касаційної скарги на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 02.10.2006 року у справі №2-17/15638-2006 задовольнити.

Касаційну скаргу ТОВ “Інвестиційна компанія “Стандартінвест” задовольнити.

Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 02.10.2006 року у справі №2-17/15638-2006 скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий  суддя                                                                 Д.Кривда

Судді                                                                                     Г.Жаботина

А.Уліцький