ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
ПОСТАНОВА

"23" квітня 2007 р.
Справа №  14/58

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Колодій С.Б.,  розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи № 1458

за  позовом Відділу Державної служби охорони при УМВС України в Кіровоградській області, м. Кіровоград

до відповідача: Державної податкової інспекції у м. Кіровограді(далі по тексту – ДПІ), м. Кіровоград

про  скасування акту

Секретар судового засідання Дряпак Я.В.

Представники :

Від позивача – Козляковська Г.К., довіреність №19к-1346 від 08.08.2006 р.

Від відповідача – Гладковська О.С., довіреність №122 від 04.04.2007 р.

Від відповідача – Смірнова Л.О., довіреність №130 від 19.04.2006 р.

Подано позов про скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ у м. Кіровограді від 09.10.2006 р. №0 та від 14.12.2006 р. №1 про визначення податкового зобов”язання по податку з доходів фізичних осіб в розмірі 668 104,65 грн. основного платежу та 1 336 209,30 грн. штрафних санкцій.

Позивач вважає безпідставним висновок державного податкового органу  щодо порушення підпункту 4.2.9 пункту 4.2 статті 4 Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб” та зазначає, що предметом договору у сфері господарської діяльності підприємства може бути підготовка чи перепідготовка працівників з метою створення інтелектуального потенціалу підприємства для досягнення цим же підприємством значних позитивних результатів у здійснюваній господарської діяльності. В такому разі стверджує позивач витрати підприємства, пов”язані з професійною підготовкою, перепідготовкою або підвищенням кваліфікації працівників за профілем діяльності такого підприємства, є витратами на виробничі цілі, що пов”язані з господарською діяльністю підприємства, і не вважаються особистими доходами (додатковим благом) працівників.

Позивач звертає увагу суду, що при прийнятті на посади атестованого складу та працівників цивільної охорони у відділ Державної служби охорони при УМВС України в Кіровоградської області особи, які вперше прийняті на службу, до самостійного виконання службових обов”язків проходять навчання за програмами початкової підготовки, витрати позивача, що пов”язані з оплатою такої підготовки, є витратами на виробничі цілі і не можуть вважатися особистим доходом осіб, що проходять навчання за програмами початкової підготовки охоронця.

Позивач не погоджується з висновком податкової служби щодо порушенням підпунктів 8.1.1, 8.1.2 пункту 8.1 статті 8 та підпунктів 16.1 статті 16 Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб” в частині не нарахування та неперерахування до бюджету за період з 01.01.2005 р. по 30.06.2006 р. податку з доходів пов”язаних з несенням служби атестованих працівників.

Обґрунтовуючи свою позицію, позивач посилається на пункт 22.7 статті 22 Прикінцевих положень Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб”, яким передбачено, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших витрат, одержаних військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у зв”язку з виконанням обов”язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян. Позивач зазначає, що протягом спірного періоду відділ ДСО суми утриманого податку з доходів фізичних осіб використовував виключно на рівноцінну і повну компенсацію втрат доходів цієї категорії громадян.

В запереченнях на позовну заяву відповідач вважає позов необґрунтованим та безпідставним та просить суд відмовити в його задоволенні.

Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Спеціалістами ДПІ у м. Кіровограді на підставі направлень №859 від 30.08.2006 р., №936 від 14.09.2006 р. проведено виїзну планову документальну перевірку позивача з питань правомірності нарахування та своєчасності перерахування прибуткового податку з громадян та податку з доходів фізичних осіб за період з 01.07.2003 р. по 30.06.2006 р.

За результатами перевірки складено акт перевірки №81-23-108596937 від 27.09.2006 р., яким зафіксовано порушення позивачем підпункту 4.2.9 пункту 4.2 статті 4, підпункту 8.1.1 пункту 8.1 статті 8, пункту 16.1 статті 16 Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб” та статті 37 Закону України        “ Про державний бюджет України на 2006 рік”.

Акт перевірки став підставою для прийняття державним податковим органом податкового повідомлення-рішення ДПІ у м. Кіровограді від 09.10.2006 р. №0  про визначення податкового зобов”язання по податку з доходів фізичних осіб в розмірі 668 104,65 грн. основного платежу та 1 336 209,30 грн. штрафних санкцій.

Не погодившись з даним рішенням позивач оскаржив його в процедурі адміністративного узгодження, за результатами розгляду скарга залишена без задоволення, а спірне податкове повідомлення-рішення без змін.

Господарський суд задовольняє позовні вимоги в силу наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач в перевіряємий період сплачував кошти на користь спеціалізованих навчальних закладів Державного департаменту служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ України за підготовку  кандидата на службу в органи внутрішніх справ України за програмою початкової підготовки кандидатів на посади рядового та молодшого начальницького складу підрозділів ДСО з наданням професії охоронника.

При цьому між позивачем, кандидатом на службу в органах внутрішніх справ та навчальним закладом укладався договір зі змісту якого вбачається, що позивач прийняв на себе зобов”язання оплатити підготовку кандидата на посаду в органи внутрішніх справ в спеціалізованому навчальному закладі та після отримання кандидатом спеціальних знань та свідоцтва про присвоєння  кваліфікації “Охоронник” призначити його на відповідну посаду, кандидат на службу в органах внутрішніх справ прийняв на себе зобов”язання  прибути у навчальний заклад  у термін, визначений на навчання, оволодіти всіма видами професійної діяльності, передбаченою відповідною кваліфікаційною характеристикою за спеціальністю “Охоронник”, прибути після закінчення навчання на роботу в підрозділ ДСО  і відпрацювати певний строк, навчальний заклад прийняв на себе зобов”язання забезпечити якісну теоретичну і практичну підготовку кандидата, видати кандидату після завершення повного курсу свідоцтво про закінчення початкової підготовки і присвоєння кваліфікації “Охоронник”.

Отже метою укладання такого договору є забезпечення підприємства кваліфікованим працівником з охорони для досягнення цим же підприємством позитивних результатів у здійсненні охоронної діяльності.

Гарантії для робітників і службовців, що направляються для підвищення кваліфікації, встановлено статтею 122 Кодексу законів про працю України, згідно із якою при направленні робітників і службовців для підвищення кваліфікації з відривом від виробництва за ними зберігається місце роботи і проводяться виплати, передбачені законодавством.

Відповідно до статті 201 Кодексу законів про працю України для професійної підготовки і підвищення кваліфікації робітників і службовців, особливо молоді, власник або уповноважений ним орган організує індивідуальне, бригадне, курсове та інше виробниче навчання за рахунок підприємства, організації, установи.

Підприємство як суб”єкт господарювання, який регулює відносини з іншими підприємствами, організаціями, фізичними особами в усіх сферах господарської діяльності на основі договорів, є вільним у виборі предмету договору, визначенні зобов”язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України. Предметом договору у сфері господарської діяльності підприємства може бути підготовка чи перепідготовка працівників. Оскільки  метою проведення підготовки чи перепідготовки працівників є створення інтелектуального потенціалу підприємства для досягнення цим же підприємством значних позитивних результатів у здійснюваній господарської діяльності, витрати підприємства, пов”язані з професійною підготовкою, перепідготовкою або підвищенням кваліфікації працівників за профілем діяльності такого підприємства, є витратами на виробничі цілі, що пов”язані з господарською діяльністю підприємства (пункт 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України “Про оподатковування прибутку підприємств”), і не можуть вважатися особистими доходами(додатковим благом) працівників.

До такого ж висновки прийшла ДПА України в листі від 21.06.2004 р. №11293717-3117.

Відповідно до підпункту 6.5.1 пункту 6.5 статті 6 Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб” податкова соціальна пільга застосовується до доходу, нарахованого на користь платника податку протягом звітного податкового місяця як заробітна плата(інші прирівняні до неї відповідно до законодавства виплати, компенсації та відшкодування), якщо його розмір не перевищує суми, яка дорівнює сумі місячного прожиткового мінімуму, діючого для працездатної особи на 1 січня звітного податкового року  помноженої на 1,4 та округленої до найближчих 10 гривень.

Оскільки витрати позивача, пов”язані з підготовкою працівника служби охорони не є особистими доходами(додатковим благом) працівника(кандидата на посаду рядового та молодшого начальницького складу підрозділів ДСО), висновок податкового органу щодо порушення позивачем підпункту 4.2.9 пункту 4.2 статті 4 Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб” є необґрунтованим, а тому безпідставним нарахування податкового зобов”язання по податку з доходів фізичних осіб в розмірі 8 645,15 грн. основного платежу та 17 290,30 грн. штрафної санкції за спірним податковим повідомленням-рішенням.

Перевіркою повноти та своєчасності перерахування податку з доходів фізичних осіб до бюджету податковою службою встановлено порушення позивачем підпункту 8.1.2 пункту 8.1 статті 8 Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб” в частині не нарахування і неперерахування до бюджету з доходів пов”язаних з несенням служби атестованих робітників за період з 01.01.2005 року по 30.06.2006 року податку в сумі 659 459,50 грн.

Відповідно до підпункту 8.1.1, 8.1.2 пункту 8.1 статті 8 Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб”, податковий агент, який нараховує(виплачує) оподаткований дохід на користь платника податку, утримує податок від суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену у відповідних пунктах статті 7 цього Закону.

Податок підлягає сплаті(перерахуванню) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки не мають права приймати платіжні документи на виплату доходу, які не передбачають сплати(перерахування) цього податку до бюджету. Якщо оподатковуваний дохід нараховується, але не виплачується платнику податку особою, що його нараховує, то податок, якій підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає сплаті(перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для місячного податкового періоду.

Згідно підпункту 22.7 статті 22 Закону України “ро податок з доходів фізичних осіб”, сума податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу органі в внутрішніх справ у зв”язку з виконанням обов”язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Статтею 34 Закону України “Про Державний бюджет України на 2005 рік” встановлено, що в 2005 році рівноцінна та повна компенсація втрат доходів військослужбовців та осіб рядового і начальницького складу ( в тому числі відряджених до органів виконавчої влади та інших цивільних установ), пов”язаних із оподаткуванням грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних ними у зв”язку з виконання обов”язків несення служби, відповідно до вимог  пункту 22.7 статті 22 Закону України “ Про податок з доходів фізичних осіб”, здійснюється установами ( організаціями, підприємствами ), що утримують військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 37 Закону України від 20.12.2005 № 3235-IV “ Про Державний бюджет України на 2006 рік” встановлено, що в 2006 році рівноцінна та повна компенсація втрат доходів військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу ( в том числі відряджених до органів виконавчої влади та інших цивільних установ), пов'язаних із оподаткування грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержуваних ними у зв'язку з виконанням обов'язків несення служби, відповідно до вимог пункту 22.7 статті 22 Закону України “ Про податок з доходів фізичних осіб”, здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями та особами рядового і начальницького складу(в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ) у зв”язку з виконанням ними своїх обов”язків під час проходження служби(далі – грошова компенсація), визначаються Порядком виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями та особами рядового і начальницького складу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 р. №44, в редакції постанови КМУ від 06.01.2005 р. №17.

Відповідно до пункту 3 цього Порядку, виплата грошової компенсації  здійснюється установами(організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв”язку з виконанням ними своїх обов”язкі під час проходження служби, що пов”язане з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України “Про податок з доходів фізичних осіб”.

Згідно пункту 4 Порядку виплата грошової компенсації військовослужбовцям та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

За нормою пункту 5 Порядку грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Згідно пункту 6 Порядку територіальні органи Державного казначейства України провадять за платіжними документами видачу податковим агентам – бюджетним установам готівки для здійснення одночасно із сплатою(перерахуванням) бюджетними установами в установленому порядку податку з доходів фізичних осіб, грошового забезпечення та грошової компенсації.

За  змістом частини  1 пункту 9 Положення про Державну службу охорони при МВС України, затвердженого постановою КМ України від 10.08.1993 р. №615 Державна служба охорони провадить свою діяльність на засадах госпрозрахунку за рахунок коштів, одержаних її підрозділами, підприємствами та установами за організацію і надання послуг з охорони та безпеки з договорами, та інших надходжень, передбачених законодавством.

Інших джерел фінансування не передбачається та відповідно не отримується.

Згідно пункту 1.6 Положення про ВДСО при УМВС в Кіровоградської області відділ державної служби охорони є суб”єктом господарювання Державної служби охорони Кіровоградської області, що здійснює свою діяльність на засадах госпрозрахунку.

Отже, твердження відповідача про те, що із сум грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних особами начальницького і рядового складу позивача у зв”язку з виконанням обов”язків несення служби, необхідно було утримувати та перераховувати до бюджету податок з доходів фізичних осіб, а грошову компенсацію виплатити за рахунок відповідних коштів, які є джерелом фінансування осіб начальницького і рядового складу ВДСО при УМВС в Кіровоградської області, тобто за рахунок власних коштів, суд вважає неправомірним та безпідставним.

Є неаргументованим посилання податкового органу на пункт 6 Порядку  Порядком виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями та особами рядового і начальницького складу. Згідно цього пункту територіальні органи Державного казначейства та установи банків провадять за платіжними документами видачу податковим агентам готівки для здійснення одночасно виплати грошового забезпечення та грошової компенсації із сплатою(перерахуванням) в установленому порядку податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

В той же час ні Законом України “Про Державний бюджет України на 2005 рік”, ні Законом України “Про Державний бюджет України на 2006 рік” не передбачено коштів на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів осіб начальницького та рядового складу підрозділів Державної служби охорони при МВС України.

Тобто, відсутній порядок, який би передбачав, як сплату до бюджету податку з доходів осіб начальницького та рядового складу підрозділів Державної служби охорони при МВС України, так і отримання рівноцінної компенсації з бюджету цих коштів з метою соціального захисту працівників міліції.

Таким чином наявний конфлікт інтересів, що виразився у неоднозначному (множинному) трактуванні прав та обов”язків платників податків та контролюючого органу.

Відповідно із підпунктом 4.4.1 пункту 4.4 статті 4 Закону України “Про порядок погашення зобов”язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” у разі, коли норма закону чи іншого нормативно-правового акту, виданого на підставі закону, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне(множинне) трактування прав та обов”язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податку.

Крім того, господарський суд вважає, що вирішальне значення для правильного вирішення спору в даному випадку мають конституційні принципи і норми. Йдеться, зокрема, про проголошення України соціальною державою, яка взяла на себе зобов”язання щодо соціального захисту громадянина, забезпечення права кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім”ї тощо.

Служба в міліції передбачає ряд специфічних вимог, які дістали своє відображення у законодавстві.

Норми, що регулюють суспільні відносини у цих сферах, враховують екстремальні умови праці, пов”язані з постійним ризиком для життя і здоров”я, жорсткі вимоги до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Саме про це наголосив Конституційний Суд України в рішенні від 06.07.1999 р. №8-рп99.

Відповідно до  статті 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність.  Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов”язком держави.

Господарський суд погоджується з позицією позивача, який являючись органом виконавчої влади ВДСО при УМВС в Кіровоградської області зобов”язаний відповідно до пункту 22.7 статті 22 Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб” компенсувати своїм працівникам витрати частини доходу, що утримувалися з частини грошового забезпечення.

За таких обставин враховуючи викладене, господарський суд задовольняє позовні вимоги повністю.

Керуючись частинами 1-3 статті 160, частиною 1 статті 162, статтею 163, частинами 1-4 статті 254, статтею 258, пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень  Кодексу  адміністративного судочинства України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Кіровограді №0 від 09.10.2006 р., №1 від 14.12.2006 р. про визначення податкового зобов”язання по податку з доходів фізичних осіб в розмірі 668 104,65 грн. основного платежу та 1 336 209,30 грн. штрафних санкцій.

Стягнути з Державного бюджету України (№ рахунку 0002, МФО 823016, отримувач коштів УДК у м. Кіровограді, банк отримувача ГУДКУ у Кіровоградській області, ідентифікаційний код 24145329) на користь Відділу Державної служби охорони при УМВС України в Кіровоградській області (25013, м. Кіровоград, вул. Габдрахманова,1  відомості про рахунки відсутні) судові витрати по справі 3,40 грн. державного мита.

За заявою стягувача після набрання постановою законної сили господарський суд видає виконавчий лист.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження , але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до апеляційної інстанції через господарський суд Кіровоградської області.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складання постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України – з дня складання в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, і копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя