ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

06.03.07                                                                                           Справа  № 5/123

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого-судді                              Д.Новосад

суддів                                         О.Михалюк

Г.Мельник

розглянувши апеляційну скаргу АТЗТ „Рівнебуд”, м.Рівне № 10/11-1 від 10.11.06

на рішення господарського суду Рівненської області від 30.10.06

у справі № 5/123

за позовом: Військового прокурора Рівненського гарнізону в інтересах держави в особі Військової частини А 1519, м.Дубно

до відповідача: ТзОВ „Фірма „Мікон”, м.Київ

за участю третьої особи 1: Міністерство оборони України, м.Київ

за участю третьої особи 2: АТЗТ „Рівнебуд”, м.Рівне

про          визнання недійсним договору

За участю представників сторін:

від прокуратури: Палига О.І. – прокурор відділу ВП ЗРУ (посвідчення № 88 від 11.10.06);

від позивача: Демчук Р.В. –представник (дов. № 321 від 29.01.07); Черепанський В.П. –представник (дов. № 320 від 29.01.07);

від відповідача: Ісаєнко О.В. –представник (дов. № б/н від 01.07.06);

за участю третьої особи 1: не з’явився.

за участю третьої особи 2: не з’явився.

Права та обов’язки, передбачені ст.ст. 22, 28, 29 ГПК України, роз’яснено.

Відводів складу суду не поступило.

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду Рівненської області від 30.10.06 у справі № 5/123 (суддя М.Петухов) в задоволенні позову Військового прокурора Рівненського гарнізону в інтересах держави в особі Військової частини А 1519 до ТзОВ „Фірма „Мікон” за участю третіх осіб –1) Міністерства оборони України, 2) - АТЗТ „Рівнебуд»про визнання недійсним договору № 21 від 20.03.03 відмовлено.

З даним рішенням не погоджується третя особа-2 –АТЗТ „Рівнебуд», оскаржив його в апеляційному порядку з підстав його незаконності, необгрунтованості, неповноти з’ясування судом при його винесенні норм обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні господарського суду, обставинам справи та порушення господарським судом при його винесенні норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 2, 4, 18, 27, ч. 2 ст. 29, 43, 84 ГПК України, ст. 17 КАС України. На підставі наведеного просить рішення господарського суду Рівненської області від 30.10.06 у справі № 5/123 скасувати, позовні вимоги задоволити.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 04.12.06 подані скаржником матеріали визнано достатніми для прийняття їх до провадження в апеляційній інстанції, розгляд справи призначено на 30.01.07.

Розгляд апеляційної скарги відкладався на 06.03.07 з підстав, викладених в ухвалі Львівського апеляційного господарського суду від 30.01.07.

Відповідач у справі - ТзОВ „Фірма „Мікон” проти доводів скаржника заперечив з підстав, викладених у запереченні на апеляційну скаргу, рішення господарського суду Рівненської області від 30.10.06 у справі № 5/123 вважає законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а в задоволенні апеляційної скарги –відмовити.

Позивач - Військова частина А 1519 - у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що господарським судом Рівненської області, на його думку, повністю з’ясовано обставини, що мають значення для справи, а оскаржуване рішення прийнято у відповідності до норм матеріального та процесуального права, на підставі чого просить залишити його без змін, а в задоволенні апеляційної скарги –відмовити.

В судове засідання 06.03.07 скаржник явки повноважного представника не забезпечив вдруге, хоча про час та місце судового засідання був належним чином повідомлений (повідомлення про вручення поштового відправлення № 2104647), причин неявки до відома суду не довів, відтак, беручи до уваги п.п. 3, 4 ухвали Львівського апеляційного господарського суду від 30.01.07, апеляційна скарга розглядається за його відсутності. Третя особа-1 подала суду пояснення по суті апеляційної скарги, в якому просить справу розглянути за відсутності її представника.

Представник прокурора проти доводів апеляційної скарги заперечив, рішення господарського суду Рівненської області від 30.10.06 у справі № 5/123 вважає законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а в задоволенні апеляційної скарги –відмовити.

Представники позивача та відповідача підтримали вимоги, викладені у відзиві та запереченні на апеляційну скаргу.

Розглянувши апеляційну скаргу, додані до неї документи, відзив та заперечення на неї позивача та відповідача, пояснення по суті скарги третьої особи-1, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, заслухавши пояснення представників військового прокурора, позивача та відповідача в судових засіданнях, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, рішення господарського суду Рівненської області від 30.10.06 у справі № 5/123 слід залишити без змін.

При цьому колегія виходила з наступного.

Як вірно встановлено господарським судом Рівненської області, за результатами розгляду клопотанням начальника Дубенського гарнізону від 08.01.02 № 16, поданого на підставі Директиви МО України від 09.08.01 № Д-21, рішенням виконавчого комітету Дубенської міської ради № 52 від 23.01.02 надано попередню згоду на реконструкцію казарми № 1/66 у м. Дубно по вул. Семидубській, 18 під житловий будинок.

Місцевий господарський суд дав вірну оцінку договору № 11/04-02 про сумісну діяльність по реконструкції казарми № 66 під житлові будинки в м.Дубно від 05.04.02, укладеному між позивачем та відповідачем у справі, предметом якого є передача військової казарми для реконструкції під житловий будинок для військовослужбовців Дубенського гарнізону.

Вірно встановлений місцевим господарським судом на підставі наявних в матеріалах справи доказів (авізо від 05.04.02, акт від 05.04.02) факт передачі позивачем на баланс відповідача казарми № 66 у м. Дубно по вул. Семидубській, а також факт видачі 25.12.02 Дубенською міською інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт з реконструкції казарми № 66 під житловий будинок.

Відповідно до укладеного між позивачем та відповідачем договору № 21 від 20.03.03 ТзОВ «Фірма «Мікон»зобов’язалася вчинити дії по оформленню документації та роботи з реконструкції казарми № 1/66 у м. Дубно по вул. Семидубській, 18 під житловий будинок, акт Державної приймальної комісії по прийняттю в експлуатацію якого затверджений рішенням виконавчого комітету Дубенської міської ради № 317 від 22.04.03Погоджується колегія також з твердженням, викладеним в оскаржуваному рішенні, про підписання вказаного акту представниками учасників судового процесу без будь-яких зауважень.

Право власності відповідача на житловий будинок по вул. Семидубській, 18 в м. Дубно, як вірно встановлено судом першої інстанції, оформлено рішенням виконавчого комітету Дубенської міської ради № 319 від 23.04.03, на підставі якого відповідачу видане свідоцтво про право власності на цей будинок від 24.04.03, зареєстроване в державному реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Факт безоплатної передачі відповідачем позивачу у справі трьох квартир, а саме  № 4, № 10, № 32 загальною площею 250, 2 м.кв. в будинку по вул. Семидубській, 18 в м. Дубно документально підтверджений Актом приймання-передачі від 29.05.03, який міститься в матеріалах справи.

Грунтується на належних, в розумінні ст. 34 ГПК України, доказах також встановлений судом першої інстанції факт передачі відповідачем у справі на підставі договору купівлі-продажу № 109 від 09.07.03 Міноборони України шести квартир №  3,№ 6, № 9, № 17, № 12, № 22 загальною площею 386, 0 м.кв. в будинку по вул. Семидубській, 18 в м. Дубно, а також факт безоплатної передачі ТзОВ “Фірма “Мікон” на підставі акту прийому-передачі від 19.09.05 позивачу у справі - В/Ч А1519 - двадцять трьох квартир загальною площею 1 974, 6 м.кв. у вказаному будинку.

Погоджується суд апеляційної інстанції і з твердженням, зробленим господарським судом на підставі наявного в матеріалах справи листа директора департаменту будівництва та відчуження фондів Міноборони України № 287/1/1400 від 04.04.06, про оформлення та видачу мешканцям вищевказаного житлового будинку у лютому-березні 2006 року ордерів на заселення квартир, що були передані Міноборони України відповідачем у справі, та  оформлення права власності третьої особи-1 на вказані квартири.

На думку колегії суддів Львівського апеляційного господарського суду, місцевий господарський суд вірно застосував при розгляді спору п. 2 ст. 121 Конституції України, ст. 36-1 Закону України “Про прокуратуру” щодо функції представництва прокуратурою України інтересів громадянина або держави та підстав такого представництва, а також ч. 2 ст. 2 ГПК України щодо обов’язку прокурора самостійно визначати в позовній заяві, в чому саме полягає порушення інтересів держави і обґрунтовувати необхідність їх захисту.

Належну увагу в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції приділив також рішенню  Конституційного суду Україниу справі № 1-1/99 від 08.04.99, ще раз наголосивши на обов’язок прокурора чи його заступника у кожному конкретному випадку самостійно визначати з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних чи інших інтересів держави, обґрунтовувати у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначати орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, яким, згідно п. 2 резолютивної частини вказазного рішення, є орган державної влади або орган місцевого самоврядування, який законом наділений повноваженнями органу виконавчої влади. Крім того, згідно п. 5 мотивувальної частини рішення  Конституційного суду Україниу справі № 1-1/99 від 08.04.99, орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах фактично є позивачем у справі, порушеній за позовною заявою прокурора, і на підставі ч. 2 ст. 2 ГПК України є стороною в арбітражному процесі, цей орган здійснює процесуальні дії відповідно до вимог ст. 22 ГПК

України, відтак прокурор може бути представником сторони у справі тільки у випадку, коли цією стороною у справі є орган державної влади або орган місцевого самоврядування, наділені повноваженнями органу виконавчої влади.

Проаналізувавши представлені в матеріалах справи докази та вірно застосовані місцевим господарським судом Рівненської області норми закону, колегія суддів дійшла висновку про обгрунтованість тверджень суду першої інстанції про безпідставність визначення прокурором при поданні позову про визнання недійсним договору № 21 від 20.03.03 Міністерства оборони України як органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, оскільки позивачем у даній справі, визначеним прокурором у поданій позовній заяві, є  В/Ч А 1519, яка має статус юридичної особи та є суб’єктом звернення до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Відтак, на думку колегії суддів, вірним є висновок місцевого господарського суду про пред'явлення прокурором позову не в інтересах держави, в особі органу виконавчої влади уповноваженого здійснювати функції позивача в спірних правовідносинах, а в інтересах В/Ч А 1519, яка в правовідносинах з ТзОВ «Фірмою «Мікон»виступала в якості самостійного суб'єкта, втручання в господарську діяльність якого державних органів, у відповідності до ст. 6, 19, 23 ГК України, не допускається. Погоджується колегія також з неналежністю обгрутування прокурором порушення інтересів держави в особі позивача договором № 21 від 20.03.03.

Належним чинои проаналізовано судом першої інстанції також належні повноваження на укладення оспорюваного договору командира В/Ч А 1519 полковника Васильєва І.В., рішення Міністра оборони України від 18.01.03, рішення Головного управління розквартирування військ і капітального будівництва Міноборони України від 31.03.03, лист від 31.03.03 № 163/2/1/1416, лист директора департаменту будівництва Міноборони України № 287/1/1400 від 04.04.06, на підставі чого дійшов вірного висновок про безпідставність заявлених Військовим прокурором Рівненського гарнізону позовних вимог.

Таким чином, як встановлено колегією суддів Львівського апеляційного господарського суду, суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення повно та об’єктивно оцінив всі обставини справи в їх сукупності, висновки щодо необґрунтованості позовних вимог ТзОВ «Украгропромресурси»грунтуються на матеріалах справи та нормах чинного законодавства, посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, документально не обґрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює спірні правовідносини, висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак, не визнаються такими, що можуть бути підставою, передбаченою ст. 104 ГПК України, для його зміни чи скасування.

Виходячи з вищенаведеного та  керуючись ст. ст. 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд –

П О С Т А Н О В И В :

1.          Рішення господарського суду Рівненської області від 30.10.06 у справі № 5/123 залишити без змін, апеляційну скаргу –без задоволення.

2.          Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку.

3.          Матеріали справи скеровуються до господарського суду Рівненської області.

Головуючий-суддя                              Д.Новосад

Суддя                                         О.Михалюк

Суддя                                         Г.Мельник