ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2007                                                                                   Справа № 39/452-06

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді   Стрелець Т. Г. (доповідача),

суддів:  Головка В.Г., Чохи Л.В.,

при секретарі судового засідання: Ревковій Г.О.

від позивача:  Федоров М.О. представник, довіреність № б/н  від 19.10.05;

від відповідача:  Іваненко Г.М. представник, довіреність №01-14  від 06.02.06;

від третьої особи: не з’явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Торгова група Планета“, м. Дніпропетровськ на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.02.2007р. у справі № 39/452-06

за позовом Акціонерного комерційного банку “Прем’єрбанк”, м. Дніпропетровськ (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Мечникова, 18)

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “Торгова група “Планета”, м. Дніпропетровськ (49026, м. Дніпропетровськ, вул.. Решетилівська, 10А)

про стягнення 2421872 грн. 61 коп.

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Торгова група “Планета”, м. Дніпропетровськ (49026, м. Дніпропетровськ, вул. Решетилівська, 10А)

до Акціонерного комерційного банку “Прем’єрбанк”, м. Дніпропетровськ (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Мечникова, 18)

третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю “Інтертранс”, м. Дніпропетровськ про визнання виконаним належним чином кредитного договору № 67 від 09.09.2003р.

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2006 року Акціонерний комерційний банк “Прм’єрбанк” звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями “Торгівельна група “Планета” з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 2421872,61 грн., в тому числі 1150000,00 грн. —заборгованість з повернення кредитних коштів, 921277,79 грн. –відсотки за користування кредитом, 140719,82 грн. –пеня за несвоєчасне погашення відсотків, 209875,00 грн. –пеня за несвоєчасне повернення кредиту.

У порядку ст. 25 ГПК України господарським судом було здійснено процесуальне правонаступництво позивача на Товариство з обмеженою відповідальністю “Торгівельна група “Планета”.

Заперечуючи проти позову, відповідач подав зустрічну позовну заяву до АКБ “Прем’єрбанк”, третя особа –Товариство з обмеженою відповідальністю “Інтертранс” про визнання кредитного договору виконаним належним чином.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області (суддя Ліпинський О.В.) від 05.02.2007р. (у подальшому –Рішення) первісний позов було задоволено, з відповідача було стягнуто заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 2421872,61 грн., у задоволенні зустрічного позову було відмовлено.

Рішення обґрунтоване тим, що передача відповідачем векселів на користь третьої особи відповідно до умов угоди про уступку права вимоги, яка є недійсною з моменту її укладення, не може вважатись належним виконанням зобов’язань відповідача за кредитним договором № 67 від 09.09.2003р. При цьому відповідачем не надано інших належних та допустимих доказів сплати заборгованості на час розгляду справи у суді.

Не погодившись з рішенням, відповідач звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду зі скаргою, у якій просить суд скасувати рішення повністю та винести нове рішення, яким задовольнити зустрічний позов, визнавши кредитний договір  № 67 від 09.09.2003р. виконаним належним чином.

При цьому скаржник обґрунтовує свої вимоги тим, що рішення першої інстанції винесене з порушенням норм матеріального права, а саме ст. ст. 204, 598, 599, ч. 3 ст. 509 ЦК України. При цьому відповідач зазначає, що судом не враховане намагання позивача зобов’язати відповідача повторно виконати свої обов’язки по кредитному договору, тобто накласти на відповідача несприятливі наслідки, що виникли виключно з вини позивача.

Позивач проти апеляційної скарги заперечує, мотивуючи свою позицію тим, що визнана недійсною угода уступки права вимоги не призвела до правових наслідків, тому дії, що були вчинені відповідачем на виконання вказаної угоди, не можуть вважатись належним виконанням кредитного договору. Також позивач зазначає, що відповідач не виконав зобов’язання способом, передбаченим кредитним договором, тобто перерахуванням грошових коштів, натомість відповідач передав третій особі векселі, що, на думку позивача, не може вважатись належним виконанням кредитного договору.

Третя особа проти апеляційної скарги заперечує, просить залишити рішення без змін, оскільки після визнання угоди про уступку боргу недійсною зобов’язання відповідача за кредитним договором відновилися і є такими, що підлягають виконанню.

В судовому засіданні 11.04.2007р. за згодою представників позивача та відповідача оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача та відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставини справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті ними рішення, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, враховуючи наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що між позивачем і відповідачем був укладений кредитний договір № 67 від 09.09.2003р., відповідно до умов якого позивач надав відповідачеві відновлювальну кредитну лінію для поповнення оборотних коштів в сумі 1000000,00 грн. строком до 08.09.2004р. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 28 % річних (арк. справи 5-6).

Сторони уклали додаткові угоди до вказаного кредитного договору від 25.11.2003р. та 09.12.2003р. (арк. справи 8, 9). Якими розмір відновлювальної кредитної лінії був звільнений до 1100000,00 грн. і до 1500000,00 грн. відповідно.

Позивач надав суду належні докази (виписка з особового позичкового рахунку), що підтверджують надання відповідачеві кредитних коштів у розмірі 1500000,00 грн.

15.07.2004р. між позивачем (Первісний кредитор), третьою особою (Новий кредитор) було укладено угоду про уступку права вимоги № 3, відповідно до якої Первісний кредитор уступив, а Новий кредитор прийняв право вимоги, що випливає з кредитного договору № 67, укладеного між позивачем і відповідачем.

На виконання угоди про уступку права вимоги відповідач передав третій особі прості векселі шляхом складання акту про вексельний платіж та акту приймання передачі векселів (арк. справи 45, 46).

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 06.07.2006р. по справі № 30/195-06 (суддя Євстигнеєва Н.М.), яке набрало законної сили згідно з постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.09.2006р. по справі № 30/195-06, угода про відступлення права вимоги № 3 від 15.07.2004р. було визнано недійсною з моменту її укладення.

Судова колегія вважає, що рішення винесене судом обґрунтовано, з дотриманням норм матеріального і процесуального права з огляду на таке.

У відповідності зі ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Згідно зі ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, окрім тих, що пов’язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна сторона повинна повернути у натурі іншій стороні все, що вона одержала на виконання цього правочину.

З огляду на вказане, господарський суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для визнання виконання кредитного договору, здійсненого відповідачем шляхом укладення акту про вексельний платіж, належним чином виконаним.

На час розгляду справи в суді першої і апеляційної інстанції відповідач не надав суду доказів погашення заборгованості з погашення кредиту, відсотків за користування кредитом, пені за несвоєчасну сплату відсотків і несвоєчасне повернення кредиту.

З наведеного вбачається, що суд першої інстанції правомірно відмовив відповідачеві у задоволенні його первісного позову.

При цьому посилання суду на ст. ст. 525, 526 ЦК України, відповідно до яких, зокрема, зобов’язання має виконуватись належним чином, а одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається, є цілком обґрунтованими.

Також господарським судом першої інстанції правильно були застосовані положення ст. 1054 ЦК України, що містять спеціальну норму стосовно обов’язку позичальника повернути кредит та сплатити відсотки.

Таким чином, судом першої інстанції при винесенні рішення враховані положення чинного законодавства.

Посилання скаржника на порушення судом ст. 599 ЦК України, відповідно до якої зобов’язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, оцінюються судовою колегією критично з наступних підстав.

Матеріали справи свідчать, що зобов’язання відповідача з повернення кредиту і сплати відсотків не було виконано належним чином, оскільки угода про відступлення права вимоги № 3 є недійсною з моменту її укладення і тому дії відповідача, здійснені на її виконання, не мають правових наслідків, в тому числі і у вигляді виконання кредитного договору. Крім того, відповідач на виконання угоди про відступлення права вимоги № 3 складав акти про вексельні платежі, в той час як п. 2.4 кредитного договору передбачає повернення кредитних коштів у грошовій формі. Доказів укладення додаткових угод стосовно зміни порядку і процедури розрахунків відповідачем до суду не надано.

З цього ж приводу є також безпідставним посилання скаржника на ч. 3 ст. 509 ЦК України, оскільки відповідачем не доведення порушення позивачем засад добросовісності, розумності і справедливості при виконанні кредитного договору.

З аналізу наведених норм вбачається, що рішення господарського суду винесене за умов повного і всебічного дослідження матеріалів справи і норм чинного законодавства, тому воно є законним і скасуванню не підлягає.

Згідно з роз’ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними у п. 1 постанови від 29.12.1976 р. № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

З огляду на викладене, рішення господарського суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, вимогам чинного законодавства, підстави для його скасування і винесення нового рішення про задоволення зустрічного позову відсутні.

Керуючись ст. ст. 101-103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу  України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Торгова група Планета“, м. Дніпропетровськ на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.02.2007р. у справі № 39/452-06 залишити без задоволення, а  рішення –без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суд України протягом одного місяця з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя

Т. Г. Стрелець

Суддя
В. Г. Головко

Суддя
Л. В. Чоха