Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2007 р.                                                           Справа № 29/33-07

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя , судді  ,

при секретарі Парасочці Н.В.

за участю представників сторін:

позивача –Мельника Ю.В.-дир.,

відповідача –Матляка О.М. –дов.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вхідний № 915Х/3-9) на рішення господарського суду Харківської області від 19 лютого 2007 року по справі № 29/33-07

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротім»м. Київ

до  Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія»с. Петрівка, Красноградський район, Харківська область

про  стягнення 185992,53 грн.

встановила:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Агротім», звернувся до господарського суду Харківської області з позовом, в якому просив стягнути з відповідача, Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія», на свою користь суму заборгованості в розмірі 146501,40 грн., 5502,81 грн. річних, 7325,07 грн. штрафу, 26663,25 грн. пені, 1859,92 грн. державного мита та 118 грн. на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішенням господарського суду Харківської області від 19 лютого 2007 року по справі № 29/33-07 (суддя Тихий П.В.) в позові відмовлено частково. Стягнуто з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротім» 146501,4 грн. боргу, 5502,81 грн. річних, 7325,07 грн. штрафу, 13879,50 грн. пені, 1732,08 грн. державного мита та 109,88 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Відповідач, Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Мрія», з рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 19 лютого 2007 року по справі № 29/33-07 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. В апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення господарським судом норм процесуального права, вважає, що оскаржуване рішення прийняте за відсутності представника відповідача, який не мав змоги приймати участь у засіданні суду та просив місцевий господарський суд відкласти розгляд справи. Як вважає відповідач, судом безпідставно не було задоволено його клопотання про відкладення розгляду справи. У судовому засіданні апеляційного господарського суду представник відповідача  просив припинити провадження по справі у зв‘язку з відсутністю предмету спору, оскільки 22.03.2007 року він перерахував позивачеві суму основного боргу у розмірі 146501,4 грн.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Агротім», до Харківського апеляційного господарського суду подав заяву, в якій він відмовляється від позову з тих підстав, що відповідачем погашена сума основного боргу та просить припинити провадження по справі.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі доводи відповідача, заслухавши у судовому засіданні пояснення уповноважених представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне:

звертаючись до місцевого господарського суду  з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості, позивач посилався на те, що між сторонами на протязі 2005 року існували договірні стосунки, однак, відповідач несвоєчасно здійснював розрахунки за отриману продукцію, у зв‘язку з чим у нього виник борг у розмірі 146501,4 грн., на який позивачем у відповідності з вимогами чинного законодавства та умовами договору нараховані річні, штраф та пеня.

Відмовляючи у позові частково місцевий господарський суд вказав, що пеня у сумі 12783,75 грн. зайво нарахована. В іншій частині позовних вимог місцевий господарський суд визнав їх обгрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Як встановлено із матеріалів справи, 11 квітня 2005 року між позивачем, Товариством з обмеженою відповідальністю «Агротім», та відповідачем, Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Мрія», було укладено договір купівлі-продажу № 2, відповідно до умов якого позивач (продавець) продає, а відповідач (покупець) купує засоби захисту рослин (товар), згідно специфікацій, визначених у додатках, які є невід‘ємною частиною договору.

Відповідно до умов договору позивач передав відповідачеві товар на загальну суму 146501,40 грн., а відповідач цей товар отримав, що підтверджується залученими до матеріалів справи копіями накладної № АЧ0000001 від 29 квітня 2005 року та довіреністю ЯКД № 947011 від 29 квітня 2005 року. Факт отримання відповідного товару також підтверджується  актом звірки взаєморозрахунків від 01 листопада 2006 року та не заперечується відповідачем по справі.

Відповідно до п. 2.4 укладеного між сторонами договору, повний розрахунок за поставлений товар здійснюється до 15 жовтня 2005 року.

Відповідач не надав суду доказів оплати вартості отриманої продукції у встановлені договором строки. Також, доказів оплати товару не було надано і станом на дату прийняття позовної заяви до розгляду та винесення рішення по справі.

За вказаних обставин, та з урахуванням вимог ст. 526  ЦК України, якою передбачено, що зобов‘язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, місцевим господарським судом правомірно задоволені позовні вимоги в сумі основного боргу в розмірі 146501,40 грн.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов‘язання, повинен сплатити кредитору три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, місцевим господарським судом обгрунтовано стягнуто з відповідача 5502,81 грн. річних, які заявлені позивачем до стягнення за період з 16 жовтня 2005 року по 16 січня 2007 року.

Статтею 611 ЦК україни передбачено, що у разі порушення зобов‘язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

П. 5.4 укладеного між сторонами договору передбачено, що за порушення термінів проведення оплати покупець сплачує продавцю штраф у розмірі 5% від суми несплаченої або несвоєчасно сплаченої вартості поставленого товару.

Таким чином, місцевим господарським судом обгрунтовано стягнуто з відповідача 7325,07 грн. штрафу, який заявлений позивачем до стягнення із розрахунку 5% від суми основного боргу – 146501,4 грн.

П. 5.5 укладеного між сторонами договору передбачено, що за несвоєчасну або неповну оплату за товар покупець сплачує пеню у розмірі 0,1% від несплаченої суми на момент такої несплати за кожний день прострочення. Позивачем відповідно до вказаного пункту договору до стягнення заявлено 26663,25 грн. пені за період з 16 жовтня 2005 року по 16 квітня 2006 року.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення 13879,5 грн. пені місцевий господарський суд обгрунтовано  посилався на ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань», якою передбачено, що розмір пені, передбачений ст. 1 цього ж Закону обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. З урахуванням вимог цього Закону місцевим господарським судом також вірно відмовлено в задоволенні позову щодо стягнення 12783,75 грн. пені, як такої, що зайво нарахована (у сумі, більшій, ніж передбачено чинним законодавством).

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача у зв’язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю і відсутністю фактів, які б підтверджували наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення. Твердження відповідача, викладені ним в апеляційній скарзі, зроблені при довільному трактуванні норм діючого законодавства і дійсних обставин справи,  на їх підтвердження не надано відповідно до ст. 33, 36 ГПК України  доказів з посиланням на конкретні норми матеріального та процесуального права які б могли бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Щодо посилання відповідача, що він не був присутнім у судовому засіданні, то відповідне не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, про час та місце засідання суду відповідач був повідомлений належним чином. Відкладення ж розгляду справи є правом, а не обов‘язком суду, а тому місцевим господарським судом не було допущено порушення норм процесуального права при відмові відповідачеві у задоволенні його клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки відповідачем до суду першої інстанції не надано доказів, які б підтверджували викладені у клопотанні обставини.

На цій підставі колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Харківської  області  від  19 лютого 2007 року у справі  № 29/33-07 прийнято без порушень норм матеріального  та процесуального права, які б могли бути підставами для його скасування, воно обґрунтоване, прийняте при всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи, яким суд надав відповідну правову оцінку.

Колегія суддів зазначає, що ті обставини, що відповідач після прийняття оскаржуваного рішення сплатив позивачеві суму основного боргу у розмірі 146501,4 грн. не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення та припинення провадження по справі у зв‘язку з відсутністю предмету спору, оскільки на час прийняття оскаржуваного рішення предмет спору був, що встановлено оскаржуваним рішенням та апеляційним господарським  судом, також, на час розгляду справи апеляційною інстанцією відповідачем неповністю погашені стягнуті за оскаржуваним рішенням суми грошових коштів.

Колегія суддів також вважає неможливим прийняти відмову позивача від позову, оскільки у апеляційного господарського суду відсутні такі повноваження, а позивачу не надано права відмовлятися від позову після прийняття рішення по справі.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що сторони по справі не позбавлені права укласти мирову угоду, не пред‘являти до виконання наказ суду про стягнення грошових сум, які були сплачені добровільно після ухвалення оскаржуваного рішення а також інших сум, що стягнуті за оскаржуваним рішенням суду першої інстанції.

З огляду на зазначене та керуючись ст. ст.  99, 101, 102, п.1 ст. 103, ст. 105 ГПК України,

постановила:

Відмовити позивачеві у задоволенні його заяви про відмову від позову та припинення провадження по справі.

Рішення господарського суду Харківської області від 19 лютого 2007 року по справі № 29/33-07 залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Головуючий суддя

Судді