ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И

03.05.2007                                                                Справа №  16/93-О-07

Господарський суд Херсонської області у складі судді  Немченко Л.М. при секретарі Горголь О. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Відкритого акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго", м. Херсон

до Херсонського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Херсон

про визнання частково недійсним рішення

за участю:

представників сторін:

від  позивача -  Литош В. О. дов.  № 07/1264-07 від 02.04.207р.- ю/к

від  відповідача-  Васинська В. В. дов № 160-4-1 від 26.03.07 - начальник відділу досліджень та розслідувань, Соловйов К. В. дов. № 161-4-1 від 26.03.07 - головний експерт юрисконсульт  відділу досліджень та розслідувань,

ВАТ “ЕК “Херсонобленерго”  (позивач)  звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним п.2, 2.1,3,3.1, 4 рішення Адміністративної колегії  Херсонського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 24.01.07 № 1/п-1 “Про припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу”.

Відповідач позовні вимоги не визнає  та вважає, що висновки, які викладені у спірному рішенні відповідають вимогам чинного законодавства .

Розглянувши  матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд

в с т а н о в и в:

Адміністративною  колегією Херсонського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету прийнято  рішення від 24.01.07 № 1/п-1 “ Про припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу”.

Згідно  спірного рішення ( п.1)  визнано, що ВАТ “ЕК Херсонобленерго” займає монопольне становище на ринку передачі електричної енергії місцевими ( локальними) мережами та на ринку постачання електричної енергії за регульованими тарифами в межах Херсонської області з часткою 100%. Згідно рішення ( п.2) визнано дії ВАТ "“ЕК Херсонобленерго”, які полягають в обумовлені договорами про постачання електроенергії із підприємствами, що надають житлово-комунальні послуги населенню з утримання та експлуатації житла умови щодо корегування договірних обсягів споживання, в тому числі встановлення граничних величин на нульовому рівні, у залежності від стану розрахунків за використану електричну енергію для різних побутових потреб у житлових будинках, та у запровадженні штрафних санкцій у вигляді підвищеної плати за понад договірне споживання електричної енергії, порушенням п.2 ст. 50, ч.1 п.1 ч.2 ст.13 ЗУ “ Про захист економічної конкуренції” у вигляді зловживання монопольним становищем на ринку постачання електричної енергії за регульованим тарифом, що може призвести до ущемлення інтересів як населення так і суб'єктів господарювання шляхом встановлення таких умов придбання товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку.

За п. 2.1 оскаржуваного рішення за вчинене порушення законодавства про захист економічної конкуренції накласти на ВАТ “ЕК Херсонобленерго” штраф відповідно до ч.5 ст.52 ЗУ “ Про захист економічної конкуренції” у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн.

За п. 3 оскаржуваного рішення визнано дії ВАТ” ЕК Херсонобленерго”, які полягають у застосуванні  розрахунках підвищеної плати за понад договірне споживання електричної енергії підприємствам, що обслуговують житловий фонд міста середньозважених тарифів, які не відповідають тарифу, затвердженому постановою НКРЕ № 758 від 10.02.02, порушенням передбаченим п.2 ст.50, ч.1 п.2, ч.2 ст.13 ЗУ “ Про захист економічної конкуренції”, у вигляді зловживання монопольним становищем на ринку постачання електричної енергії за регульованим тарифом, що не може призвести до ущемлення інтересів як населення, так і суб'єктів господарювання шляхом встановлення різних цін для споживачів однієї категорії без об'єктивно виправданих причин, які не можливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку.

За п.3.1 за вчинене порушення законодавства про захист економічної конкуренції накласти на ВАТ “ ЕК Херсоноблеренго” штраф відповідно до ч.5 ст.52 ЗУ“ Про захист економічної конкуренції” у розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становлять 5100 грн.

За п.4 спірного рішення  зобов'язано ВАТ “ЕК Херсонобленерго” у тридцяти денний термін припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції та вжити заходів щодо усунення його наслідків.

Судом встановлено, що відповідачем розпочато було справу за результатами розгляду звернень прокуратури Херсонської області та управління житлового господарства виконавчого комітету Херсонської міської  ради по заявам ТОВ ВЖЦ “ Декорум”, ПП “Жилсервіс”, ТОВ “ Шумен” щодо дій ВАТ “ ЕК Херсонобленерго”, які полягають у нарахуванні суб'єктами господарювання –заявниками п'ятикратної та двохкратної вартості послуг за перевищення договірних ( граничних) величин споживання електричної енергії .

Із мотивувальної частини  спірного рішення витікає, що за результатами розгляду адміністративної справи відповідачем встановлено, що ВАТ “ ЕК Херсонобленерго” постачає електричну енергію на підставі договорів,  укладених із 111 підприємствами, що обслуговують житловий фонд міста. У 2003-06р.р.ВАТ “Херсонобленерго” встановило цим підприємствам  договірні (граничні) обсяги споживання електричної енергії, а у випадках несвоєчасної оплати за використану електричну енергію або її оплату у неповному обсязі коригувало обсяги електропостачання до рівня фактично сплачених споживачами обсягів, та виставляло рахунки за підвищеною вартістю. Станом на 01.09.06 за інформацією ВАТ "ЕК "Херсонобленерго" на особових рахунках 43 підприємств обліковується заборгованість за понад договірне споживання електроенергії у розмірі  понад 6 мл. грн.

Із огляду на встановлені факти адміністративна  колегія відповідача прийшла до висновку, що відповідно  до  ст.26 ЗУ “ Про електроенергетику”, п.7 Порядку постачання електричної енергії споживачам, затвердженого постановою КМУ від 09.04. 99 № 441 із змінами ( далі Порядок),  абз.37 п.1.2 і п. 12.16 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ України від 31.07.96 № 28 ( із змінами та доповненнями, зареєстрованими у Мін'юсті України)  ( далі Правила) позивач не мав права застосовувати до житлово-комунальних організацій нарахування підвищеної вартості різниці між фактично спожитою і договірною величиною обсягу електричної енергії

Позивач не погоджується із такими висновками адміністративної колегії та пояснює, що адміністративна колегія не прийняла до уваги той факт, що абз.37 п.1.2 і п. 12.16 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ України від 31.07.96 № 28  вступили в дію з моменту набрання чинності ( з 29.10.05) Постанови НКРЕ від 17.10.05 № 910, зареєстрованої в Мін'юсті України 18.11.05 за № 1399/11679, яка внесла нову редакцію Правил.  На думку позивача, саме в цій редакції уперше визначено поняття “населений пункт”. З урахуванням  положень ст.58 Конституції України та рішення Конституційного Суду України № 1-рп/99 від 09.02.99 зворотня дія закону на юридичних осіб не поширюється. На думку позивача, посилання адмінколегії в оскаржуваному рішенні  на норми нової редакції Правил доречні за період, починаючи з 29.11.05. Позивач пояснює, що компанія з листопада 2005 року припинила нарахування житлово-експлуатаційним організація підвищеної вартості різниці між фактично спожитою і договірною величиною обсягу електричної енергії. А у випадках, коли таке нарахування помилково відбувалося компанією помилково нараховані кошти були списані.

Із огляду матеріалів справи щодо розгляду спору у цій частині судом встановлено наступне.

Взаємовідносини між споживачами та енергопостачальником врегульовано ЗУ “ Про електроенергетику”,  Порядком постачання електричної енергії споживачам, затвердженого постановою КМУ від 09.04. 99 № 441 із змінами ( далі Порядок),   Правил користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ України від 31.07.96 № 28 ( із змінами та доповненнями, зареєстрованими у Мін'юсті України).

Постачання електроенергії між споживачами та енергопостачальником проводиться на умовах, передбачених укладеними договорами.

Підприємства, які обслуговують житловий фонд м. Херсона, одночасно є споживачами двох категорій:

- споживачами 2 групи 2 класу напруги (населення, населений пункт);

- споживачами 1 групи 2 класу напруги ( промислові та прирівняні до них споживачі з приєднаною потужністю до 750 кВат).

Відповідач надав  до матеріалів справи копії договорів , які були укладені позивачем з підприємствами, що обслуговують житловий фонд міста: № 2851 від 05.06.02 з ТОВ “ Мале обслуговуюче підприємство “Брест”, № 138  від 01.05.03 з ТОВ “Наш дім”, № 3135 від 01.03.03 з ДП “Житлокомфорт”, № 364 від 23.09.04 з ПП”Жилсервіс”, № 3018 від 15.11.04 з ТОВ “ВЖЦ “ Декорум”, № 10 від 01.01.05, укладеного між позивачем та ТОВ “ Злагода” ( т.1 арк. 19).

Оглядом договорів судом встановлено, що всі договори містили умови щодо сплати п'ятикратної вартості різниці фактично спожитої та договірної величини в випадку перевищення договірних величини споживання електроенергії та потужності (  Додаток 4 до договору № 2851, п.4.2.2, п.5 додатку № 2 договорів № 138, 3135,364, 3018.)

Зазначені договори укладені на визначений час, однак, мають умову про продовження  їх дії на рік при відсутності заяв про їх розірвання жодної із сторін за один місяць до закінчення терміну дії. Сторони не надали докази, що вказані договори були припиненні. Таким чином, оглянуті договори діють на день розгляду справи.

До зазначених договорів в додатках були визначені граничні обсяги постачання електричної енергії та потужності.

Позивач не надав доказів внесення змін до умов договору в частині нарахування підвищеної різниці фактично спожитої та договірних величин електроенергії після 29.11.05., тобто період, який він  визнає, що не мав права проводити підвищені нарахування.

Відповідно до ст.26 ЗКУ “ Про електроенергетику” споживачі ( крім населення, професійно-технічних навчальних закладів та вищих навчальних закладів 1-4 рівнів акредитації державної та комунальної форм власності) у випадку споживання електричної енергії понад договірну величину за розрахунковий період сплачують енергопостачальника двократну вартість різниці фактично спожитої і договірної величин. У випадку перевищення договірної величини потужності споживачі ( крім населення, професійно-технічних навчальних закладів 1-4 рівнів акредитації державної та комунальної форм власності) сплачують енергопостачальникам двократну вартість різниці між найбільшою величиною потужності, що зафіксована протягом розрахункового періоду, та договірною величиною потужності.

До 23.06.05 ( зміни внесені ЗУ №2706-1V) розмір вартості різниці визначався у п'ятикратному збільшені.

В новій редакції Правил, що набула чинності з 29.11.05 визначені поняття населений пункт та населення. Так, населений пункт –юридична особа –споживач ( власник електроустановок населеного пункту або уповноважена власником ( співвласником) експлуатаційна організація, в господарському віданні якої є електроустановки населеного пункту), об'єднує населення на визначеній території та утримує споживачів населеного пункту. Населення –споживачі електричної енергії –фізичні особи, які з метою задоволення власних побутових та господарських потреб споживають електричну енергію для потреб електроустановок, що належать їм за ознакою права власності або користування, за винятком електроустановок, які використовуються для здійснення в установленому порядку підприємницької діяльності.

Згідно з Порядком застосування тарифів на електроенергію, що відпускається населенню та населеним пунктам, затвердженою НКРЕ від 10.03.99 № 309 із змінами у редакції постанови НКРЕ від 10.07.02 № 758 населення та населенні пункти об'єднанні у одну тарифну групу ( 2 група 2 клас напруги)

Згідно ст.24 ЖК УРСР для експлуатації державного і громадського житлового фонду створюються житлово-експлуатаційні організації, діяльність яких здійснюється на основі господарського розрахунку. Житлово-експлуатаційні організації забезпечують схоронність житлового фонду і належне його використання, високий рівень обслуговування громадян, а також контролюють додержання громадянами правил користування жилими приміщеннями, утримання житлового фонду і при домової території.

Відповідно до п.2 постанови КМУ від 22.09.99 № 1741 “Про внесення змін до постановами КМУ від 24.03.99 № 441” Енергопостачальним організаціям рекомендовано не застосовувати до підприємств та організацій, що надають житлово-комунальні послуги населенню з утримання та експлуатації житла, ліфтів, при будинкових територій, водопостачання і водовідведення, постачання теплової енергії, вивезення твердих побутових відходів та рідких нечистот стягнення збільшеної вартості понад встановлені величини електричної енергії та потужності, передбачених ч.5, ст. 6 ЗУ “Про електроенергетику”, у разі перевищення встановлених граничних величин споживання електричної енергії та потужності.

Відповідно до п. 7 Порядку, визначено, що місцеві постачальні організації визначають граничні величини споживання електроенергії до споживачів за винятком населення та військових частин збройних сил.

Відповідно до п. 2.1 Порядку застосування тарифів на електроенергію, що відпускається населенню та населеним пунктам, затвердженого Постановою МКРЕ від 10 березня 1999р. № 309 зареєстрованого у Мін’юсті України 10 березня 1999р. за № 152/3445 із змінами у редакції Постанови МКРЕ від 10.07.02 № 758 зареєстрованої у Мін’юсті України 02.08.02 за № 626/6914 до населених пунктів відносяться споживачі, які розраховуються за загальним розрахунковим лічильником за електроенергію, яка споживається населенням для різних побутових потреб у житлових будинках. Згідно примітки до цього Порядку електроенергія, яка витрачається населенням на технічні цілі: роботу ліфтів, освітлення, освітлення дворів, східців, та номерних знаків, оплачується за тарифом 13 коп. за 1 кВт /год до 01.05.06 (тариф змінено Постановою НКРЕ від 30.03.06 № 401)

Наведені приписи чинного законодавства, що набули чинності протягом 1999 –02 років, спростовують доводи позивача відносно того, що законодавчо обмеження щодо застосування підвищеної вартості понад встановлені граничні величини використання електроенергії до організацій, що обслуговують житловий фонд слід застосовувати з 29.11.05

Із огляду на надані докази, суд погоджується з висновками відповідача, що викладені у спірному рішенні щодо того, що позивач не мав права визначати граничні величини споживання електроенергії, яка використовується на різні побутові потреби населення у житлових будинках. Оскільки, як витікає із наведених норм,  відпуск електроенергії  населенню та юридичним особам  2 класу напруги мають свої особливості, то і умови договорів  постачання електричної енергії, що укладалися організаціями, які обслуговують  житловий фонд  мали бути  різними для зазначених категорій споживачів. Зокрема, в додатку мають бути граничні обсяги  постачання електроенергії для  юридичної особи 2 класу (промислові та прирівняні до них споживачі) та до них можуть бути застосовані нарахування двократної ( п'ятикратної)  вартість різниці. Що стосується споживачів-населення, населених пунктів, то граничні величини споживання електроенергії не повинні були встановлюватися, та не мала бути нарахована п'ятикратна різниця вартості електроенергії, спожитої понад договірну величину споживання. За порушення правил користування електричною енергією щодо населення застосовується відповідальність, яка визначена Правилами.

Позивач не надав доказів нормативного характеру, згідно яких  енергопостачальнику надається право обмежувати обсяг споживання електричної енергії населенню, які розраховуються за використану електроенергію за загальними лічильниками

Матеріалами справи доведено та і позивач не заперечує проти факту включення до граничних договірних обсягів у оглянутих договорах без розмежування обсягів категорій споживачів. Зазначене призвело до неможливості розмежувати кількість використаної електричної енергії різними категоріями споживачів при виконанні умов договору та застосування у розрахунках підвищеної плати за понад договірне споживання електричної енергії середньозваженого тарифу (оскільки зазначені споживачі ведуть розрахунки за декілька  тарифами у розрахунковому періоді). В той час, як відповідно до постанови НКРЕ від 10.07.02 № 758 тариф за 1 кВт/год для населення на технічні потреби мав бути 13 коп.  Так, згідно доданих до матеріалів справи копії рахунків зазначено,  що позивач у травні 2004 року застосовував 0,134100 грн. ( ДП “Жилцентр”), 0,1328 коп. ( МОП Берест”) і т.д.

Крім того, із наданих рахунків витікає, що позивач застосовував  підвищені нарахування і на вартість спожитої електроенергії населенням для власних потреб.

Позивач пояснив застосування середньозваженого тарифу за аналогією диференційованого тарифу за п.7.27 Правил. Такою причиною стали ті обставини, що споживач, сплачуючи частково рахунок, не зазначав, за яке споживання та за яким тарифом він сплачує.

Суд дійшов до висновку, що з  позивач не мав права застосовувати аналогію, оскільки чинним законодавством урегульовано розмір тарифу, який має бути застосований при зазначених нарахуваннях, а саме, за перевіряємий період тариф населенню на технічні потреби встановлювався 13 коп. на підставі Порядку застосування тарифів на електроенергію, що відпускається населенню та населеним пунктам, затвердженого постановою НКРЕ від 10.03.99.

Суд дійшов до висновку, що зазначенні порушення, які встановлені на стадії виконання умов договору стали наслідком порушень при укладенні договорів, а саме, встановлення граничних величин використання електроенергії та напруги  в частині електроенергії, яка мала використовуватися населенням.

Посилання сторін на конкретні рішення господарського суду, не можуть бути прийняті як аргументи, оскільки суд при розгляді справи не виходить за межі позовних вимог та приймаючи  рішення надає правову оцінку тільки спірним відносинам, а не досліджує законність виникнення правовідносин в цілому.

Відповідно до  Роз'яснень ВАС України “ Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів” акт державного чи іншого органу –це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/ або  визначеній  законом компетенції органу, який видав цей акт.

Обов'язковою умовою визнання  акта недійсним є також порушення, в зв'язку з прийняттям відповідного акту прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту порушення такого права не встановлено, у суду немає правових підстав задовольняти позовні вимоги.

На підставі наведених висновків суд дійшов до висновку, що висновки, які викладені у спірних пунктах рішення  відповідають фактичним обставинам справи та приписам чинного законодавства.

Керуючись ст.ст. 49 ,82,84, 85 Господарського-процесуального кодексу, суд

в и р і ш и в:

1.  В задоволенні позовних вимог відмовити.

Суддя                                                                                      Л.М. Немченко

Дата підписання рішення

відповідно до вимог ст. 84 ГПК України

08.05.07