ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

04.04.07                                                                                           Справа  № 3/178-12/270А

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії: головуючого-судді Городечної М.І., суддів Юркевича М.В., Кузя В.Л. у м.Львові, розглянувши апеляційну скаргу Державної інспекції з контролю за цінами в Рівненській області № 02-15/58 від 16.01.2007 року  (вх. № 387 від 07.02.2007 року) на постанову господарського суду Львівської області від 19.12.2006 року у справі №  3/178-12/270А

за позовом Державного територіально-галузеве об‘єднання “Львівська залізниця”, м. Львів, до Державної інспекції з контролю за цінами в Рівненській області, м. Рівне, про визнання протиправним рішення Державної інспекції з контролю за цінами в Рівненській області від 24.02.06 року  № 23 та його скасування.

за участю представників: від позивача: Коцелко Г.В., від відповідача: Кубицька Г.Л., Мельничук Є.С.

Присутнім представникам сторін роз‘яснено права і обов‘язки передбачені ст. 51 КАС України.

Постановою господарського суду Львівської області від 19.12.2006 року у справі № 3/178-12/270А задоволено позов Державного територіально-галузеве об‘єднання “Львівська залізниця”: скасовано рішення Державної інспекції з контролю за цінами в Рівненській області від 24.02.06 року  № 23.

Не погоджуючись з даною постановою місцевого господарського суду, відповідач –Державна інспекції з контролю за цінами в Рівненській області (надалі - Інспекція) оскаржила її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі Інспекція вважає що незаконною та необгрунтованою, оскільки на її думку, вона прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права, та за неповного з‘ясування всіх обставин, що мають значення для справи. З даних підстав просить постанову господарського суду Львівської області від 19.12.2006 року у справі №  3/178-12/270А скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити Залізниці в позові.

В обгрунтування своїх вимог, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що Інспекція в оскаржуваному рішенні безпідставно ототожнила поняття тарифу та збору, внаслідок чого даним Рішенням неправомірно застосовано до Залізниці економічні санкції за те, що вона провела індексацію з застосуванням коефіцієнту індексації до встановлених тарифів 2,565 як до інших зборів, замість 2,095 як для тарифів на супроводження та охорону вантажів. Такий висновок не відповідає розпорядженням КМУ про розміри підвищення тарифів від 13.07.2004 року № 455-р,  від 01.04.2005 року № 91-р, від 01.07.2005 року № 233-р та п. 27.7 розділу І “Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України”, Тарифне керівництво № 1, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 15.11.1999 року № 551. Крім цього, судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про те, що станція Сарни не є прикордонною станцією, оскільки такий висновок не відповідає спільному наказу Державної митної служби України та Міністерства транспорту України № 231/174 від 30.03.2001 року, розпорядженню КМУ від 24.07.2003 року № 456-р, спільному наказу Державної митної служби України, Адміністрації державної прикордонної служби України та Міністерства  транспорту та зв‘язку України від 01.06.2005 року № 457/438/270.

Позивач –Державне територіально-галузеве об‘єднання “Львівська залізниця” (надалі - Залізниця) вимоги апеляційної скарги заперечив з підстав, викладених у запереченні на апеляційну скаргу № М-401 від 03.04.2007 року (вх. № 3446 від 03.04.2007 року). Просить постанову господарського суду Львівської області від 19.12.2006 року у справі №  3/178-12/270А залишити без змін.

Апеляційний суд перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечення другої сторони, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні докази у справі  в порядку ст.ст. 195-196 КАС України, встановив наступне.

Державною інспекцією з контролю за цінами у Рівненській області проведено перевірку з питань дотримання державної дисципліни цін на станції Сарни Рівненської дирекції залізничних перевезень Львівської державної залізниці з питань правильності нарахування плати за охорону та супроводження вантажів за період з 01.01.2005 року по 23.12.2005 року.  За результами перевірки складено акт від 18.01.2006 року. Як вбачається з даного Акту, Інспекцією виявлено, що Залізницею було  застосовано з 06.04.2005 року коефіцієнт індексації до встановлених тарифів 2,565 як для інших зборів, замість 2,095 - як для тарифів на супроводження та охорону вантажів; при затримці вагонів на прикордонній станції та станції переадресування застосовувались тарифи, передбачені п. 27.6 Тарифного керівництва № 1, замість тарифів передбачених п. 27.7 Тарифного керівництва № 1; в порушення п. 27.7 Тарифного керівництва № 1 термін затримки в більшості випадків визначався не з 24 години дня затримки; в окремих випадках була завищена кількість вагонів, і не завжди правильно проводились заокруглення розрахункових тарифів, згідно правил застосування тарифів (п. 4.5 Розділу Тарифного керівництва № 1). Внаслідок цього, як зазначено в акті перевірки, Залізницею було одержано необгрунтованої виручки на суму 501076,21 грн.

На підставі вказаного вище акту перевірки, Інспекцією прийнято 24.02.2006 року рішення № 23 про застосування до Залізниці економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін, а саме: стягнено в дохід державного бюджету 501076,21 грн. необгрунтовано отриманої виручки та 1002152,42 грн.  штрафу.

Не погоджуючись з даним рішенням Інспекції, Залізниця оскаржила його в судовому порядку згідно ст. 104 КАС України.

Постановою господарського суду Львівської області від 19.12.2006 року у справі №  3/178-12/270А задоволено позов Залізниці і скасовано рішення Державної інспекції з контролю за цінами в Рівненській області від 24.02.06 року  № 23.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність та обгрунтованість постанови місцевого суду, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. При цьому суд виходив з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 7 Закону України “Про ціни та ціноутворення” (надалі Закон) вільні ціни і тарифи встановлюються на всі види продукції, товарів і послуг, за винятком тих, по яких здійснюється державне регулювання цін і тарифів.

Згідно з ст. 8 Закону, державне регулювання цін і тарифів здійснюється шляхом встановлення: державних фіксованих цін (тарифів); граничних рівнів цін (тарифів) або граничних відхилень від державних фіксованих цін і тарифів.

Перелік продукції, товарів і послуг, державні фіксовані та регульовані ціни і тарифи на які затверджуються відповідними органами державного управління, відповідно до ст. 4 цього ж Закону, визначається Кабінетом Міністрів України. Крім цього, даний орган виконавчої влади визначає також повноваження органів державного управління в галузі встановлення і застосування цін (тарифів) та щодо контролю за ціними.

Відповідно до розпорядження КМУ від 01.04.2005 року № 91-р „Про індексацію тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом та повязані з цим послуги", застосовуються такі коефіцієнти: для тарифів на супроводження та охорону вантажів - 2,095, для ставок інших зборів, що вказані в розділах 1 та 2 Збірника тарифів - 2,565. Безпосередньо на супроводження та охорону вантажів тарифи визначені в таблиці 4    п. 27 розділу 1 Тарифного керівництва № 1, виходячи із вагоно-кілометрів, і встановлені для здійснення 2-х функцій одночасно - охорони та супроводження, яке виконується під час руху поїздів, оскільки визначається у вагоно-кілометрах. Дані тарифи не є диференційованими і не включають будь-яких інших доплат та зборів, в тому числі за періоди затримки вагонів на станціях з вини вантажовласника. До таких тарифів на супроводження та охорону застосовується коефіцієнт 2,095.

Згідно Статуту залізниць, затвердженого постановою КМУ від 06.04.1998 року    № 457, визначено поняття тарифу та збору. Зокрема, п. 6 Статуту передбачено, що тарифи на перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу - система цінових ставок та правил їх застосування, за якими провадяться розрахунки за перевезення залізницями; збори - цінові ставки, за якими провадяться розрахунки за виконання підприємствами залізничного транспорту робіт та послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу.

За наведеного вище, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Інспекцією зроблено в оскаржуваному рішенні № 23 від 24.02.2006 року помилковий висновок, яким ототожнено поняття тарифу та збору. Місцевий суд підставно зазначив, що поняття тарифу включає в себе перевезення по тарифній відстані, яка при затримці вантажу не змінюється. Якщо ж вантаж затримується, то додатково з винної сторони стягується збір. Тому висновок Інспекції про те, що Залізницею незаконно застосовано коефіцієнт індексації до встановлених тарифів 2,565 - як для інших зборів, замість 2,095 - як для тарифів на супроводження та охорону вантажів, є таким, що не грунтується на чинному законодавсті, внслідок чого відсутні підстави для застосування до Залізниці в цій частині економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін.

Щодо висновку Інспекції про те, що Залізницею незаконно та необгрунтовано застосовано тарифи, передбачені п. 27.6 Тарифного керівництва № 1, замість тарифів передбачених п. 27.7 Тарифного керівництва № 1, то апеляційний суд вважає його безпідставним, виходячи з наступного.

Наказом Міністерства транспорту України від 20.12.96 року № 411, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.02.97 р. за № 50/1854,  затверджено Правила технічної експлуатації залізниць України, якими дано визначення термінів, що застосовуються в правилах технічної експлуатації залізниць України. Зокрема,  згідно даних Правил, прикордонна станція - це станція, що розташована перед кордоном із суміжною державою. Наступною за цією станцією є станція суміжної держави. Прикордонно-передавальною станцією –є станція, що є останньою перед суміжною державою. Дільнична чи сортувальна станція –це станція, яка призначена для виконання операцій з технічного й комерційного огляду вагонів, що передаються в суміжну державу, а також для виконання операцій з перевізними документами. Пунктом 1.10 Загального положення про залізничну станцію, затвердженого наказом Укрзалізниці від 30.12.04 року № 1041-ЦЗ, визначено, що прикордонною станцією є станція, що розташована перед кордоном із суміжною державою і наступною за цією станцією є станція суміжної держави. В даному випадку,  виходячи з вищенаведених положень чинного законодавства, станція Сарни не є прикордонною станцією. Такою станцією є станція Удрицьк.

Таким чином, оскільки станція Сарни не є прикордонною станцією, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Залізницею правильно   застосовано тарифи передбачені п. 27.6 Тарифного керівництва №1.

За наведеного вище, апеляційний суд вважає, що місцевим судом першої інстанції підставно скасовано рішення Інспекції від 24.02.06 року  № 23, оскільки, як встановлено судом, відсутній факт порушення Залізницею державної дисципліни цін як правової підстави для застосування економічних санкцій.

Оскаржуване рішення місцевого суду відповідно до ст. 195 КАС України переглянуте в межах апеляційної скарги, так як судом апеляційної інстанції під час здійснення апеляційного провадження не встановлено порушень, які призвели до неправильного вирішення справи.

Таким чином, постанова господарського суду Львівської області від 19.12.2006 року у справі № 3/178-12/270А є законною та обгрунтованою, оскільки місцевим судом правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні встановлені ст.ст. 201-204 КАС України підстави для її скасування чи зміни.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 94, 196, 197, 198, 200, 205, 206, ч.ч. 1, 6, 7 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України,  Львівський апеляційний господарський суд,-

У Х В А Л  И В :

1.  В задоволенні апеляційної скарги Державної інспекції з контролю за цінами в Рівненській області відмовити.

2.  Постанову господарського суду Львівської області від 19.12.2006 року у справі № 3/178-12/270А залишити без змін.

3.   Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

4.  Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.  Касаційна скарга на дану ухвалу може бути подана протягом одного місяця з дня складання ухвали в повному обсязі. Касаційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції.

5.   Справу повернути в Господарський суд Львівської області.

Головуючий-суддя                                               Городечна М.І.

Судді                                                                     Юркевич М.В.

Кузь В.Л.