ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
УХВАЛА

23 січня 2007 р.
№ 10/282/17/10

Вищий господарський суд України у складі:  суддя Селіваненко В.П. – головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.,

розглянувши матеріали касаційної скарги відкритого акціонерного товариства "Чернігівнафтопродукт", м. Чернігів

на рішення господарського суду Чернігівської області від 10.08.2006 та

постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.10.2006

зі справи № 10/282/17/10

за позовом Чернігівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Чернігів

до відкритого акціонерного товариства "Чернігівнафтопродукт"

про стягнення 14400 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 10.08.2006, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.10.2006, позов задоволено: з відповідача в доход державного бюджету України стягнуто 7200 грн. штрафу та 7200 грн. пені.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України відкрите акціонерне товариство "Чернігівнафтопродукт" просить скасувати названі рішення та постанову попередніх судових інстанцій та прийняти нове рішення по суті спору.

За результатами розгляду матеріалів касаційної скарги Вищий господарський суд України дійшов висновку про необхідність її повернення з огляду на таке.

Згідно зі статтею 45  і частиною першою статті 46 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) заяви про оскарження рішень, ухвал, постанов  господарського суду  оплачуються державним митом (крім випадків, встановлених законодавством) у порядку  і розмірі, встановлених законодавством України. Порядок і розмір сплати державного мита в Україні встановлено Декретом Кабінету Міністрів України від 21.01.1993 № 7-93 “Про державне мито” (далі –Декрет).

Відповідно до підпункту “а” пункту 2 статті 3 Декрету ставку державного мита із позовних заяв майнового характеру встановлено в розмірі 1% ціни позову, але не менше 6 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і не більше 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За приписами підпункту “г” пункту 2 статті 3 Декрету розмір ставки державного  мита, зокрема, із  касаційних скарг на рішення і постанови становить 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті у разі  подання заяви для  розгляду спору в першій інстанції, а із спорів майнового  характеру –50 відсотків ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної суми.

Оскільки в даному разі оспорювана скаржником сума становить 14400 грн., то при поданні касаційної скарги відповідачем мало бути сплачено державне мито в сумі 72 грн., тоді як фактично за платіжним дорученням від 23.11.2006 № 591 перераховано лише 51 грн. мита.

Таким чином, до касаційної скарги не додано документів, що підтверджують сплату державного мита у встановленому розмірі, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 1113 ГПК України є підставою для повернення цієї скарги.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 8 Декрету  сплачене відповідачем державне мито в сумі 51 грн. підлягає поверненню з державного бюджету.

Проте після усунення зазначених недоліків скаржник не позбавлений права повторно подати касаційну скаргу в загальному порядку відповідно до частини третьої статті 1113 ГПК України.

Керуючись статтями 45, 46  пунктом 4 частини першої статті 1113 ГПК України, Вищий господарський суд України

УХВАЛИВ:

1. Повернути касаційну скаргу на рішення господарського суду Чернігівської області від 10.08.2006 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.10.2006 зі справи № 10/282/17/10 відкритому акціонерному товариству "Чернігівнафтопродукт".

2. Повернути відкритому акціонерному товариству "Чернігівнафтопродукт" державне мито в сумі 51 грн. Видачу  довідки на  повернення державного мита  доручити господарському суду Чернігівської області.

Суддя             В.Селіваненко

Суддя              І. Бенедисюк

Суддя                                                                                             Б. Львов