ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

22 січня 2007 р.                                                             Справа  № 2/259

По справі за позовом малого приватного підприємства „Гранат”, м. Тячів

до   Тячівської міської ради, м. Тячів

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Тячівський міський відділ земельних ресурсів, м. Тячів

про  визнання дій Тячівської міської ради при прийнятті рішення №247 від 02.11.2006р. „Про окремі обставини функціонування речового ринку МПП „Гранат” в районі ресторану „Україна” в місті Тячів та впорядкування відносин використання з цією метою земельною ділянки” неправомірними та визнання недійсним шляхом скасування рішення У сесії У скликання Тячівської міської ради від 02.11.2006р. №247 „Про окремі обставини функціонування ринку МПП „Гранат” біля ресторану „Україна” в місті Тячеві та упорядкування відносин використання”

Суддя господарського суду        О.Ф. Ремецькі

за участю представників:

від позивача – Бабич М.В.  –директор МПП та

Малик М.М. –представник за дорученням

від відповідача – Візичканич В.І. –представник за дорученням

від третьої особи – не з’явився

Суть спору :

В засіданні суду 15.01.2007 року за згодою сторін судом в порядку вимог статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України було оголошено перерву до 22.01.2007 року для надання сторонам можливості подати суду докази в обґрунтування своїх доводів та заперечень.

Представник позивача просить задоволити позовні вимоги в повному обсязі по мотивах, викладених у позовній заяві, посилаючись на їх обґрунтованість матеріалами справи. Зокрема, у підставу своїх доводів вказує на те, що підстава прийняття оспорюваного рішення носить надуманий характер, оскільки відповідачем не доведено наявності стихійної торгівлі на ринку позивача. Вказує на наявність відповідних підтверджуючих документів, згідно яких позивачу було надано право відкриття ринку на виділеній для цих цілей земельній ділянці, яка використовується позивачем у відповідності з її цільовим призначенням. Посилання в рішенні міської ради на п.15 ч.1 статті 26 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” вважає безпідставним, оскільки така норма передбачає право ради на скасування актів виконавчих органів ради, а не рішення Тячівської міської ради від 20.04.1994р., оскільки таке може бути скасоване тільки за відповідним рішенням суду у передбачених законом випадках. Вважає, що з прийняттям оскаржуваного рішення та припиненням торгівлі відповідач втручається в господарську діяльність позивача

Продовження постанови господарського суду Закарпатської області від 22.01.2007 року по справі №2/259

та забороняє здійснювати відповідну підприємницьку діяльність на виділеній для цього земельній ділянці та не доводить безпідставності отримання позивачем відповідного акту на право постійного користування землею.

Представник відповідача заперечує проти позовних вимог в повному обсязі по мотивах, викладених в письмовому поясненні та вказує на те, що ринок, стосовно якого прийняте оспорюване позивачем рішення, не створений у відповідності до вимог чинного законодавства як суб’єкт господарювання, а відповідно позбавлений можливості належного функціонування на отриманій для цієї мети земельній ділянці та вважається стихійним. Крім того, заперечує факт відведення для створення ринку відповідної земельної ділянки, оскільки рішення Тячівської міської ради від 20.04.1994р. надає дозвіл виключно на обладнання двох платних автостоянок та відкриття речового ринку в м. Тячів та не є рішенням про виділення для цієї мети відповідної земельної ділянки. При цьому вважає, що прийняте відповідачем рішення від 02.11.2006р. є способом захисту особи від порушення її прав та кореспондується з правилами статті 19 Цивільного кодексу України та пункту 44 статті 26 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні”, яким передбачається, що міські ради забезпечують порядок в населеному пункті та правила торгівлі на ринках.

Третя особа у поданому суду письмовому поясненні вказує на відсутність у відділі відповідних документів по відводу земельної ділянки для створення ринку та на підставі яких був виданий позивачеві Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою.

Вивчивши матеріали справи та заслухавши пояснення  представників сторін, суд встановив:

Рішенням Тячівської міської ради У сесії У скликання від 02.11.2006 року „Про окремі обставини функціонування ринку МПП „Гранат” біля ресторану „Україна” в місті Тячів та упорядкування відносин використання з цією метою земельної ділянки” припинено стихійну торгівлю на земельній ділянці в м. Тячів біля ресторану „Україна”, яка згідно Генерального плану міста та рішення ХІУ сесії ХХІ скликання Тячівської міської ради від 20.04.1994р. відведена під автостоянку та використовується МПП „Гранат” під ринок.

Позивач просить вищевказане рішення визнати нечинним з тих підстав, що відповідачем при його прийнятті порушено вимоги чинного законодавства. Вказує на те, що МПП „Гранат” організувало в 1994 році речовий ринок як структурний підрозділ на підставі рішення ХІУ сесії ХХІ скликання Тячівської міської рад від 20.04.1994р., Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, свідоцтва про державну реєстрацію МПП „Гранат”, статуту підприємства, Законів України „Про підприємництво” та „Про підприємства в Україні”.

Аналізуючи доводи сторін щодо відповідності оспорюваного рішення міської ради вимогам чинного законодавства суд констатує наступне.

Рішенням ХІУ сесії ХХІ скликання Тячівської міської ради від 20.04.1994р. „Про надання дозволу МПП „Гранат” на обладнання двох платних автостоянок та відкриття речового ринку в м. Тячів” вилучено земельну ділянку біля ресторану „Україна”, відведену під платну автостоянку товариству „Автолюбителів” та відмінено рішення виконкому №7 від 21.01.1982р. „Про виділення земельної ділянки в м. Тячів для платної стоянки легкового автотранспорту”. Водночас, дозволено позивачу обладнати кругло добову платну автостоянку в районі ресторану „Україна”, а також організувати на ній речовий ринок міста. В вихідні дні організувати продаж легкових

Продовження постанови господарського суду Закарпатської області від 22.01.2007 року по справі №2/259

автомобілів та погодити дане рішення з рай архітектурою, пожежною службою, санепідемстанцією та відділом ДАІ Тячівського РВВС.

Згідно поданого позивачем Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЗК №00036 від 17.06.1994р., виданого на підставі вищевказаного рішення, позивачу надано у постійне користування землю для відкриття платної автостоянки і речового ринку площею 0,325га, яка складається з двох ділянок - №1 площею 0,26га та №2 площею 0,065га.

Наказом Міністерства зовнішніх економічних зв’язків і торгівлі України №157 від 12.03.1996р., зареєстрованим в Міністерстві юстиції країни 25.03.1996р. за №138/1163 у відповідності до постанови   Кабінету  Міністрів  України  від 08.02.95р. №108 "Про Порядок заняття торговельною діяльністю  і  правила  торговельного  обслуговування  населення" затверджено Правила торгівлі на ринках.

Відповідно до цих Правил (пункт   8), суб'єкт  господарювання (ринок) після узгодження з територіальними  установами  державної  санітарно-епідеміологічної служби вирішує питання функціонального планування території ринку, розміщення  торгових  місць,  приміщень і торгових   об'єктів, забезпечення  їх торгово-технологічним обладнанням і затверджує ці заходи в установленому порядку.

В свою чергу наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України від 26.02.02р. №57/188/84/105, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22 березня 2002 р.  за №288/6576  затверджено Правила торгівлі на ринках, тобто скасовано вищевказані Правила та викладено їх у новій редакції.

Ці Правила, так як і попередні, визначають вимоги щодо функціонування створених в  установленому  порядку  ринків усіх форм власності, організації оптового   та   роздрібного   продажу  на  них  сільгосппродуктів, продовольчих  і  непродовольчих  товарів,  худоби,  тварин, кормів тощо,   надання   послуг,   додержання  ветеринарних,  санітарних, протипожежних  вимог  і  правил  безпеки  праці  на  ринках,  прав споживачів  і  вимог  податкового   законодавства.

Згідно пункту 2 цих Правил ринок - це суб'єкт господарювання, створений на відведеній за рішенням місцевого органу виконавчої влади чи органу  місцевого самоврядування  земельній ділянці і зареєстрований в установленому порядку,  функціональними обов'язками якого є  надання  послуг  та створення  для  продавців  і  покупців  належних  умов  у  процесі купівлі-продажу товарів за  цінами,  що  складаються  залежно  від попиту і пропозицій (далі - ринок). Ринок незалежно     від     форми     власності     та організаційно-правової   форми   керується   у   своїй  діяльності законодавством  України.

Адміністрація    ринку   узгоджує   з   місцевим   органом самоврядування режим роботи ринку;  з  територіальними  установами державної санітарно-епідеміологічної     служби,      ветеринарної медицини,  пожежного  нагляду,  архітектурно-будівельної  комісії, державтоінспекції -  проектну  документацію  щодо  функціонального планування  території  ринку,  розміщення приміщень,  торговельних місць  і  об'єктів,  їх  кількості  і  розміру,  забезпечення   їх торговельно-технологічним   обладнанням  та  забезпечує  утримання території  ринку  й  організацію  продажу  товарів  відповідно  до затвердженого  плану.

Однак, поданий позивачем Ситуаційний план території ринку не містить всіх вищевказаних погоджень відповідних служб та відповідно не може вважатись як належним доказом погодження проектної документації щодо  функціонального планування  території  ринку,  розміщення приміщень,  торговельних місць  і  об'єктів,  їх  кількості  і  розміру, тощо. Водночас, улаштування та утримання території ринків повинно відповідати вимогам  Санітарних  правил  утримання  територій  населених

Продовження постанови господарського суду Закарпатської області від 22.01.2007 року по справі №2/259

місць (СанПіН N 4690-88) та Ветеринарно-санітарних  правил  для  ринків, затверджених  наказом Головного державного інспектора ветеринарної медицини України від 04.06.96 №23 та  зареєстрованих у Мін'юсті України 19.06.96 за №314/1339.

В свою чергу, контроль   за   дотриманням   цих   Правил   здійснюється посадовими  особами  органів   виконавчої   влади   та   місцевого самоврядування у межах своєї компетенції.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем тривалий час не вживались заходи стосовно введення в дію речового ринку. Так, рішенням виконавчого комітету Тячівської міської ради від 27.02.1997р. „Про наведення належного порядку по продажу продовольчої та промислової групи товарів на території міста та впорядкування роботи ринків”, зокрема, пунктом 4, зобов’язано МПП „Гранат” терміново ввести в дію речовий ринок. Такі обставини дають підстави стверджувати про те, що станом на лютий 1997 року позивачем ще не було вчинено всіх необхідних заходів, які б надавали можливості розпочати функціонування ринку та вказують на необхідність регулювання питання стосовно його створення у відповідності до вищевказаних нормативних актів.

Наказом  Міністерства зовнішніх економічних зв'язків і торгівлі України від 21 травня 1996 року №290 про затвердження Положення про порядок проведення конкурсів на право створення ринків і надання їх в оренду, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 6 червня 1996 р. за №271/1296 передбачено, що конкурс  на право створення ринків і надання їх в оренду проводиться з метою визнання переможця - особи, яка  запропонувала найкращі умови   подальшої   експлуатації  об'єкта  (некомерційний конкурс) або за рівних фіксованих  умов  найвищу  ціну  за  оренду (комерційний конкурс). Об'єктами проведення конкурсу є: право оренди   майна   діючого   ринку,  який  є  самостійним підприємством і єдиним (цілісним) комплексом та  право створення ринку на відведеній для цієї мети землі.

Цим же Положенням передбачено (пункт 4.3), що за переможцем  конкурсу  на  право  створення  ринку  на відведеній для  цієї  мети  землі  закріплюється право на земельну ділянку відповідно до земельного законодавства України.

В управлінні муніципальні    ринки   та   приватні   ринки відрізняються між собою,  тобто  різниця полягає в особі,  в управлінні якої знаходиться ринок.  Ринок –це підприємство сфери торгівлі,  функціональними обов'язками якого  є надання  послуг  по  забезпеченню  належних  умов  для  здійснення продажу продовольчих  та  непродовольчих  товарів  за  цінами,  що складаються  в  залежності  від  попиту  і  пропозиції,  створення необхідних зручностей для їх купівлі.  Муніципальний  ринок  -  це ринок,  що  знаходиться  у комунальній власності органів місцевого самоврядування.  Приватний ринок -  це  ринок,  що  знаходиться  у приватній  чи  колективній  власності юридичної чи фізичної особи, яка  стала  переможцем  конкурсу  на  право  створення  ринку   на відведеній для цієї мети землі.  Конкурс на право створення ринків і  надання  їх  в  оренду проводиться з метою визнання переможця - особи,  яка запропонувала найкращі  умови  подальшої  експлуатації об'єкта  (некомерційний  конкурс),  або  за рівних фіксованих умов найвищу ціну за оренду  (комерційний  конкурс). У  цьому  випадку ринок залишається  у  комунальній  власності  органів  місцевого самоврядування.  У разі проведення конкурсу  на  визначення  права створення  ринку  на  відведеній для цієї мети земельній ділянці і визначення переможця ринок стає власністю товариства з  обмеженою відповідальністю,  закритого  акціонерного товариства,  відкритого акціонерного товариства або приватного підприємства чи  приватного підприємця.

Ринок здійснює  свою діяльність після державної реєстрації як суб'єкта підприємницької діяльності в місцевих  органах  державної виконавчої влади.

Продовження постанови господарського суду Закарпатської області від 22.01.2007 року по справі №2/259

Господарюючі суб'єкти у своїй діяльності повинні керуватися діючим законодавством України,  Правилами  торгівлі  на ринках,  затвердженими  наказом Міністерства зовнішніх економічних зв'язків і  торгівлі  України від 12.03.96р.  №157, який   зареєстровано  в Міністерстві юстиції України  25.03.96р. №138/1163,  та  нормативними  актами  місцевих органів державної виконавчої влади і місцевого самоврядування, прийнятими у межах їх компетенції.  Координацію діяльності ринків з продажу продовольчих і непродовольчих товарів незалежно від форм власності здійснює, як правило,   управління   побутового   обслуговування   ринків,  яке знаходиться у структурі органів  місцевого  самоврядування.  Тобто, забезпечення   суворого дотримання    вимог   чинного   законодавства   щодо   організації торговельного  процесу  на  території  створеного  ринку  однаково стосується як муніципальних, так і приватних ринків.

Однак, як вбачається з матеріалів справи та стверджується відповідачем, позивачем не було у визначеному законодавством порядку здійснено реєстрацію ринку, як суб’єкта господарювання та підтверджує висновок відповідача про здійснення на отриманій позивачем для цих цілей земельній ділянці стихійної, тобто такої, що не узгоджена у визначеному законодавством порядку, торгівлі.

Крім того, як вбачається зі статуту МПП „Гранат”, зареєстрованого у передбаченому законодавством порядку, предмет такого не містить повідомлення про створення підприємства, що іменується „Ринок”, з правами юридичної особи за чинним законодавством та не передбачає цілі та завдання діяльності ринку, основним з яких є наповнення ринку товарами, роботами, послугами, забезпечення потреб у товарах, роботах, послугах громадян, підприємств, організацій, установ на основі раціонального використання виробничих потужностей, наявних ресурсів та доходів.

Відповідно до п.1 статті 71 КАСУ кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Згідно п. 2 ст. 71 КАСУ,  якщо відповідач заперечує проти адміністративного позову, він зобов`язаний доказати правомірність свого рішення. Законом України „Про місцеве самоврядування в Україні” передбачено виключну компетенцію сільських, селищних, міських рад, в тому числі і щодо встановлення  відповідно до законодавства правил з питань благоустрою території  населеного  пункту,  забезпечення  в  ньому чистоти   і   порядку,  торгівлі  на  ринках,  додержання  тиші  в громадських місцях,  за порушення яких передбачено адміністративну відповідальність (пункт 44). Отже, міська рада діяла у повній відповідності до закону та в межах своїх повноважень.

Таким чином, відповідачем та наявними у справі матеріалами доведено правомірність оскаржуваного позивачем рішення, відповідно позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 71, 118, 122, 138, 143, 160, 162, 163, 186, 254, 255 Кодексу адміністративного судочинства України,

суд постановив:

1. В задоволенні адміністративного позову відмовити.

3. Постанова набирає законної сили з 02.02.2007р.

Продовження постанови господарського суду Закарпатської області від 22.01.2007 року по справі №2/259

4. Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою господарського суду області від 23.11.2006р. по даній справі.

5. Заява на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а апеляційна скарга на постанову суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                 О.Ф. Ремецькі