ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

28.02.07                                                                                           Справа  № 5/2375-28/228А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючої-судді                                  Дубник О.П.

суддів                                                      Орищин Г.В.

Якімець Г.Г.

При  секретарі  судового  засідання     Ніколайчук С.В.

розглянув     апеляційну скаргу  дочірнього підприємства (далі ДП) «Бухгалтерський сервіс»№92/07-9/1 від 09.01.07р.

на постанову господарського суду Львівської області від 11.12.2006р.

у справі          №5/2375-28/228А

за позовом           ДП «Бухгалтерський сервіс», м.Львів

до                    Державної податкової інспекції (далі ДПІ) у Галицькому районі м.Львова, м.Львів

про          визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ у Галицькому районі и.Львова №/0 від 13.10.05р. та №/2 від 14.03.06р.

за участю представників

від  позивача – не з’явився;

від  відповідача –Рождественська Л.П. –представник (дов. у справі).

Права та обов’язки згідно ст.ст. 49, 51 КАС України роз’яснено, заяв про відвід суддів не поступало.

Позивач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, докази цього містяться в матеріалах справи.

Клопотання позивача, підписане особою без зазначення посади і прізвища, про відкладення розгляду справи відхилене судом апеляційної інстанції на підставі ч.4 ст.196 КАС України.

Постановою господарського суду Львівської області від 11.12.2006р. у цій справі (суддя Морозюк А.Я.) в задоволені позову ДП «Бухгалтерський сервіс» до ДПІ у Галицькому районі м.Львова про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ у Галицькому районі и.Львова  №/0 від 13.10.05р. та №/2 від 14.03.06р. відмовлено.

Постанова суду  мотивована п.п.4.1.1, п.п. “б”п.п.4.1.4 п.4.1 ст.4, п.5.1, абз.1 п.п.5.3.1 п.5.3 ст.5, п.п.15.1.1 п.15.1 ст.15, п.п.17.1.7 п.17.1 ст.17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” №2181-Ш, п.5 Порядку проведення розрахунків щодо відшкодування сум податку на додану вартість у частині, що належить зарахуванню на поточний рахунок платника податку, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №1270 від 26.09.01р., на підставі яких місцевим господарським судом зроблено висновок про безпідставність вимог позивача, оскільки останній своєчасно не сплатив узгоджених сум податкових зобов’язань з податку на додану вартість (в сумі 32210,90 грн. та 38447,95 грн.) протягом визначених законодавством граничних строків сплати тому, що зарахування ним зобов’язань з податку на додану вартість за відповідні податкові періоди згідно протокольних рішень (схем) проведено з протермінуванням строку сплати таких податкових зобов’язань, тому податковим органом правомірно застосовано до нього штрафні (фінансові) санкції за таке порушення.

З підстав, зазначених в апеляційній скарзі, ДП «Бухгалтерський сервіс» оскаржило судове рішення, наполягаючи на тому, що ним своєчасно, до виникнення у підприємства зобов’язання по сплаті податку на додану вартість, повідомлено податковий орган про проведення взаємозарахування зобов’язань з податку на додану вартість, тобто проведення взаємозаліку про зарахування податку на додану вартість позивачеві в рахунок оплати податку на додану вартість, що підлягав поверненню СП “Гранд-Готель” із державного бюджету.

Крім того, на думку апелянта, спірне податкове повідомлення-рішення винесене відповідачем з порушення порядку та процедури його прийняття, зокрема, з порушенням вимог Порядку направлення органами державної податкової служби України податкових повідомлень платникам податків та рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій, затвердженого наказом ДПА України від 21.06.01р. №253, із змінами та доповненнями (також і від 10.08.05р.), (далі Порядок), адже в ньому відсутні посикання на акт, який взагалі не складався, та  норму закону, якою визначено граничний термін сплати зобов’язання.

Апелянт просить скасувати оскаржувану постанову суду, задоволивши позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши представника відповідача, розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, судом встановлено наступне:

ДПІ у Галицькому районі прийняла податкові повідомлення-рішення:

-  №/0 від 13.10.05р., яким згідно з п.п.17.1.7 п.17.1 ст.17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 21.12.2000р. №2181-Ш, із змінами та доповненнями (далі Закон №2181-Ш) за затримку на 30 календарних днів граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість по вітчизняних товарах (роботах, послугах) в розмірі 32210,90 грн. позивача зобов'язано сплатити штраф у розмірі 10 відсотків в сумі 3221,09 грн.;

-   №/2 від 14.03.06р., яким згідно з п.п.17.1.7 п.17.1 ст.17 Закону №2181-Ш за затримку на 90 календарних днів граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість по вітчизняних товарах (роботах, послугах) в розмірі 38447,95 грн. позивача зобов'язано сплатити штраф у розмірі 20 відсотків в сумі 6555,99 грн. (така сума штрафу вже раніше увійшла до суми штрафу в розмірі 20 відсотків в розмірі 7689,59 грн., яка була визначена позивачу податковим повідомленням-рішенням відповідача від 13.10.05р. №/0/0, яке за наслідком адміністративного оскарження позивачем рішенням ДПІ у м.Львові від 14.03.2006 року №4255/25-0 скасовано в частині 1133,60 грн., а в іншій частині залишено без змін).

Як встановлено податковим органом та судом першої інстанції, не спростовується сторонами, позивачем у деклараціях по податку на додану вартість за 4-квартал 2002 року, за 1-квартал 2003 року, за 2-квартал 2003 року, за 3-квартал 2003р., поданих відповідачу,  визначено відповідно 12301 грн.,  9922 грн., 11618 грн., 14202 податку на додану вартість, що підлягають сплаті до бюджету за підсумками поточних звітних періодів.

З матеріалів справи вбачається, що погашення податкового боргу здійснювалося позивачем платіжними дорученнями №260 від 17.11.2003 року, №286 від 22.12.2003 року, №289 від 29.09.2004 року, тобто із затримкою граничних строків сплати узгоджених сум податкових зобов'язань з податку на додану вартість, чого апелянтом не заперечується.

Підпунктом 4.1.1 п.4.1 ст.4 Закону №2181-Ш передбачено, що платник податків самостійно обчислює суму податкового зобов'язання, яку зазначає у податковій декларації, крім випадків, передбачених підпунктом "г" підпункту 4.2.2 пункту 4.2, а також пунктом 4.3 цієї статті.

Згідно п.5.1 ст.5 цього ж Закону податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації.

Платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Закону №2181-Ш для подання податкової декларації (п.п.5.3.1 п.5.3 ст.5 вказаного Закону).

З матеріалів справи вбачається, що згідно протокольних рішень (схем) №13-21 від 19.03.2003 року, №13-57 від 18.06.2003 року, №13-117 від 18.09.2003 року, №13-122 від 25.08.2004 року, №13-135 від 30.09.2004 року про проведення розрахунків щодо відшкодування сум податку на додану вартість у частині, що належить зарахуванню на поточний рахунок платника податків, погодженого з ДПА у Львівській області та Управлінням Державного казначейства у Львівській області, позивач (підприємство-кредитор), який має заборгованість з платежів до державного бюджету на підставі довідок  ДПІ у Галицькому районі м.Львова, перерахував протягом одного операційного дня отримані кошти на рахунок, визначений територіальним  органом Державного  казначейства, і відобразив їх в обліку як погашення дебіторської заборгованості з платежів до державного бюджету.

Вказане також свідчить про протермінування строку сплати узгоджених сум податкового зобов'язання з податку на додану вартість позивачем, так як протокольні рішення (схеми) прийняті після настання такого граничного терміну.

Відповідно до п.п.17.1.7 п.17.1 ст.17 Закону №2181-Ш у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов'язаний сплатити штраф, зокрема, при затримці на 50 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі двадцяти відсотків погашеної суми податкового боргу.

З огляду на зазначену норму, суд апеляційної інстанції вважає також, що складання акту перевірки для застосування штрафу за описані вище порушення податкового законодавства закон не вимагає.

Таким чином, судова колегія оскаржувану постанову місцевого господарського суду, якою підставно відмовлено в задоволенні позовних вимог, залишає без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись п.п.6, 7 розділу VII, ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, ч.5 ст.254 КАС  України –

Львівський апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1.          Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову господарського суду Львівської області від 11.12.06р. у цій справі  - без змін.

2.          Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно ст.ст.211, 212 КАС України.

Головуюча-суддя                                                                   О.П. Дубник

суддя                                                                                         Г.В. Орищин

суддя                                                                                         Г.Г.Якімець