АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

19.03.07 р.          № 40/715

Київський апеляційний господарський суд у
складі колегії суддів:

головуючого:                              Григоровича О.М.

суддів:
Гольцової  Л.А.

Рябухи  В.І.

при секретарі:                              Пінчук А.П.

За участю представників:

-позивача: Долгий С.С. (Голова правління
товариства, протокол від 01.02.03 №37), Лисак Т.Л. (дов. від 15.05.06 № 37),

-відповідача: ОСОБА_1 (дов. від 30.03.05
НОМЕР_1),

-третьої особи: ОСОБА_1 (дов. від 06.03.07
НОМЕР_2),

розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Головного управління комунальної власності м. Києва
Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної
адміністрації)

на постанову Господарського суду м.Києва від
26.01.2006

у справі № 40/715  (Смірнова Л.Г.)

за позовом           Відкритого акціонерного товариства
"Перестрахувальне товариство "Європоліс"

до           Головного управління комунальної
власності м. Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської
державної адміністрації)

третя особа            Київська міська Рада

про          зобов"язання вчинити дії,

19.03.07 у судовому засіданні відповідно до
пункту 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України оголошено
вступну та резолютивну частини ухвали.

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство
“Перестрахувальне товариство “Європоліс” (далі-позивач) звернулося до
Господарського суду м. Києва з позовом до Головного управління комунальної власності
м. Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної
адміністрації) (далі-відповідач) про зобов'язання відповідача затвердити
висновок експерта - ТОВ “Інвесткон” від 30.01.04 з визначення ринкової вартості
нежилих будівель по АДРЕСА_1, які зазначені в додатку до рішення Київради від
10.07.03 НОМЕР_3 “Про передачу у власність Відкритому акціонерному товариству
“Перестрахувальне товариство “Європоліс” нежилих будівель по АДРЕСА_1” в сумі
164 160, 00 грн. ( в тому числі ПДВ в сумі 27 360, 00грн.).

Ухвалою Господарського суду м.
Києва від 09.12.05 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет спору, Київську міську раду (далі - третя
особа).

Після відкриття провадження у
справі позивач звернувся до суду із заявою про уточнення позовних вимог та
просив суд зобов'язати відповідача затвердити висновок експерта - ТОВ
“Інвесткон” від 30.01.04 з визначення ринкової вартості нежилих будівель по
АДРЕСА_1, які зазначені в додатку до рішення Київради від 10.07.03 НОМЕР_3 “Про
передачу у власність Відкритому акціонерному товариству “Перестрахувальне
товариство “Європоліс” нежилих будівель по АДРЕСА_1” в сумі 164 160, 00 грн. (
в тому числі ПДВ в сумі 27 360, 00грн.) шляхом скріплення печаткою та підписом
Головного управління комунальної власності м. Києва зазначеного висновку про
вартість майна.

Постановою Господарського
суду м. Києва від 26.01.06 позов задоволено повністю.

Відповідач, не погоджуючись з
постановою суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати в зв'язку
з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, порушенням
норм матеріального і процесуального права, та прийняти нову постанову, якою
відмовити в позові ВАТ “Перестрахувальне товариство “Європоліс”.

У письмових запереченнях на
апеляційну скаргу позивач стверджував, що доводи відповідача, викладені у
скарзі, є безпідставними та просить залишити її без задоволення, а постанову
Господарського суду м. Києва без змін.

Київська міська рада підтримала
апеляційну скаргу відповідача, вважаючи висновки суду, викладені у постанові,
помилковими, у зв'язку з чим просив її скасувати та відмовити позивачеві в
задоволенні позову.

Як вбачається із оскаржуваної
постанови, судом 1-ої інстанції було зобов'язано відповідача вчинити дії по
затвердженню висновку експерта про оцінку майна, виходячи з того, що таке
зобов'язання було покладено на Головне управління рішенням Київської міської
ради № 658/845 від 10.07.03 “Про передачу у власність Відкритому акціонерному
товариству “Перестрахувальне товариство “Європоліс” нежилих будівель на
АДРЕСА_1, яке на день розгляду даної справи є чинним.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 14.10.05 у справі № 47/128 за позовом ВАТ
“Перестрахувальне товариство “Європоліс” до Київської міської ради, третя особа
- Головне управління комунальної власності м. Києва про визнання недійсним
рішення, встановлено, що у Київської міської ради відсутні правові підстави для
визнання таким, що втратило чинність рішення НОМЕР_3 від 10.07.03. Визнано
недійсним п. 25 рішення Київської міської ради від 24.06.04 № 322/1532. Визнано
недійсним п. 2 рішення Київської міської ради від 15.07.04 № 401/1811 та п. 25
переліку у додатку до даного рішення.

Зазначена постанова була оскаржена
Київською міською радою до суду касаційної інстанції.

З урахуванням викладеного, колегією
суддів з метою повного та об'єктивного розгляду апеляційної скарги ухвалою від
05.06.06  було зупинено апеляційне
провадження у справі до вирішення Вищим адміністративним судом України справи №
47/128.

22.02.07 представником позивача через
канцелярію суду було подано клопотання про поновлення провадження у справі в
зв'язку з тим, що 08.02.07 Вищим адміністративним судом України було відмовлено
Київській міській раді в поновленні строку на касаційне оскарження постанови
Київського апеляційного господарського суду від 14.10.05 у справі № 47/128.

Ухвалою суду від 23.02.07 на підставі
ч. 5 ст. 156 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України)
було поновлено апеляційне провадження у справі.

Заслухавши пояснення представників
сторін, третьої особи дослідивши наявні докази, обговоривши доводи скарги,
колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню  з наступних підстав.

10.07.03 третьою особою було прийнято
рішення НОМЕР_3 “Про передачу у власність Відкритому акціонерному товариству
“Перестрахувальне товариство “Європоліс” нежилих будівель на АДРЕСА_1 (далі -
рішення НОМЕР_3), яким вирішено передати позивачеві у власність нежилі будівлі
на вулиці Старовокзальній,11 згідно з додатком за умови компенсації товариством
їх справедливої вартості (п.1 рішення), та
проведення незалежної оцінки вартості нежилих будівель (п.2.1. рішення).

Будівлі представляють собою
одноповерхові споруди складського типу і
розташовані у дворовому просторі між житловими будинками АДРЕСА_2 та
АДРЕСА_3 по вул. Старовокзальній.

Пунктом 2.2. рішення НОМЕР_3 (далі -
рішення НОМЕР_3) встановлено, що нежилі будівлі на АДРЕСА_1 передаються
позивачеві за умови виконання ним п. 3 цього рішення, у відповідності до якого
останній має перерахувати кошти як компенсацію справедливої вартості нежилих
будівель наступним чином:

Балансоутримувачу нежилих
будівель - комунальному підприємству “Шляхово-експлуатаційне управління по
ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Шевченківського
району” (далі - ШЕУ) - у сумі, що дорівнює залишковій балансовій вартості будівель
(п. 3.1 рішення НОМЕР_3).

Головному управлінню економіки та
розвитку міста Виконавчого органу Київради (Київської міської державної
адміністрації)  різницю коштів між
справедливою вартістю нежилих будівель та їх залишковою балансовою вартістю (п.
3.2 рішення НОМЕР_3).

28.11.03 на виконання п. 2 рішення
НОМЕР_3 відповідачем видано наказ №326-ПР “Про проведення незалежної оцінки по
визначенню ринкової вартості майна - нежилих будівель на АДРЕСА_1, літ. “А”,
“Г”, “Д”.

14.01.04 між відповідачем та ТОВ
“Інвесткон” було укладено договір НОМЕР_4 на проведення оцінки майна по
зазначеним вище будівлям.

Київською міською радою 15.07.04
було прийнято рішення № 401/1811 “Про доповнення до рішення від 24.06.2004 №
322/1532 “Про реконструкцію нежилих будинків, що належать до комунальної
власності територіальної громади міста Києва”, п.2 якого визнано таким, що
втратило чинність рішення Київради від 10.07.03 НОМЕР_3.

31.08.04 відповідачем на виконання
рішення від 15.07.04 № 401/1811 скасовано (визнано таким, що втратив чинність)
наказ №326-ПР від 28.11.03.

Судом 1-ої інстанції під час
розгляду справи було встановлено, що 13.09.04 позивачем на підставі рішення
Київради від 10.07.03 НОМЕР_3 та довідки ШЕУ Шевченківського району міста Києва
від 13.09.03 № 832 платіжним дорученням № 280 було здійснено оплату
шляхово-експлуатаційному управлінню за придбання нежилих приміщень у розмірі
163951, 26 грн.

16.09.04 ШЕУ Шевченківського району
м. Києва було складено акт приймання-передачі основних засобів (нежилих
приміщень по АДРЕСА_1), з балансу ШЕУ на баланс позивача. З вказаної дати
позивач користується спірними будівлями.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 14.10.05 у справі №47/128, яка набрала законної сили,
встановлено, що рішення НОМЕР_3 безпідставно було визнано таким, що втратило
чинність, оскільки прийнято у відповідності до вимог Закону України “Про
місцеве самоврядування в Україні”, а пункт 25 додатку рішення Київської міської
ради від 24.06.04 № 332/1532 та п.2 рішення від 15.07.04  № 401/1811 підлягають визнанню недійсними з
початку видання.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги,
позивач вважає, що відповідач зволікає з виконанням рішення Київради від
10.07.03 НОМЕР_3, також ним не затверджено в розумні строки висновку незалежного
оцінювача ТОВ “Інвесткон”, в зв'язку з чим порушено законні права та
охоронювані законом інтереси позивача на виконання зазначеного вище рішення. До
того ж безпідставність бездіяльності відповідача щодо виконання рішення
Київради НОМЕР_3 та порушення цим прав позивача встановлені при дослідженні
обставин справи № 47/128.

Місцевим господарським судом було
правильно встановлено, що рішення НОМЕР_3
у відповідності до ст. 175 Господарського кодексу України (далі - ГК
України), є майново-господарським зобов'язанням, тобто таким цивільно-правовим
зобов'язанням, що виникає між учасниками господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну
господарську дію на користь другої сторони, а управнена сторона має право
вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Суб'єктами даного
зобов'язання є з одного боку - суб'єкт господарювання (позивач), а з іншого -
органи місцевого самоврядування (відповідач та третя особа).

Виконання господарських зобов'язань,
в яких беруть участь кілька управнених або кілька зобов'язаних осіб, згідно
вимог ст. 196 ГК України та ст. 540 Цивільного кодексу України передбачає, що
кожний із зобов'язаних суб'єктів повинен виконати зобов'язання відповідно до
частки цього суб'єкта, визначеної зобов'язанням.

Матеріалами справи підтверджується
виконання позивачем покладених на нього рішенням НОМЕР_3 зобов'язань, а
відсутність затвердженої відповідачем оцінки перешкоджає йому завершити
виконання обов'язків покладених на товариство п.3.2 рішення.

За рішенням НОМЕР_3 на відповідача
було покладено зобов'язання забезпечити проведення незалежної оцінки вартості
нежилих будівель по АДРЕСА_1, що підлягають передачі позивачеві, згідно з п. 1
цього рішення.

Оскільки, виходячи із змісту ч. 2
ст. 614 Цивільного кодексу України, відсутність вини доводиться особою, яка
порушила зобов'язання, то колегія суддів погоджується з висновком місцевого
суду про те, що відповідач повинен довести відсутність своєї вини.

Висновок про вартість нежилих
будівель по АДРЕСА_1 містить у відповідності з п. 56 Національного стандарту №
1 “Загальні засади оцінки майна і майнових прав” дату оцінки 30.11.03 та дату
завершення складання звіту оцінки - 30.01.04. Звіт про оцінку відповідно до п.
59 зазначеного вище Національного стандарту, затверджений керівником товариства
- виконавця робіт з оцінки, тобто ТОВ “Інвесткон”.

Згідно з п. 18 Методики
затвердження оцінки майна здійснюється шляхом видання наказу про затвердження
акта оцінки майна або скріплення печаткою та підписом виконавчого органу
відповідного органу місцевого самоврядування висновку про вартість майна.

Невиконання перелічених дій
виконавчим органом відповідного органу місцевого самоврядування, в даному
випадку відповідачем, щодо затвердження висновку про оцінку майна, останнім
помилково замінюється фактом затвердження звіту про оцінку майна керівником
виконавця робіт з оцінки - ТОВ “Інвесткон”, як результату виконання ним робіт
за укладеним з відповідачем договором НОМЕР_4.

Таким чином, колегія суддів вважає
правильним висновок суду, що позивач не порушував п. 23 Методики, оскільки
наслідки збігу строку, який рахується від дати затвердження висновку з оцінки,
має не дата виконання оцінки та затвердження керівником виконавця робіт за
договором оцінки, тобто 30.01.04, а дата затвердження виконавчим органом
відповідного органу місцевого самоврядування, в даному випадку - відповідачем.

Колегія суддів погоджується також з
тим висновком місцевого суду, що ТОВ “Інвесткон” з підстав, передбачених
розділом “Порядок погодження та затвердження оцінки майна” (в т.ч. п.18)
зазначеної вище Методики, яким визначено органи та способи затвердження
висновку про вартість майна, не може вважатися виконавчим органом відповідного
органу місцевого самоврядування для затвердження оцінки майна.

З огляду на викладене, збігу 6-ти
місячного строку, передбаченого п.23 Методики, на що посилається відповідач в
запереченнях, не відбулося, оскільки, рішення НОМЕР_3 в частині забезпечення
проведення незалежної оцінки не виконувалося і висновок ТОВ “Інвесткон” не
затверджувався відповідачем, хоч це передбачалося п. 3 наказу від 28.11.03 №
326-ПР, виданого на виконання даного рішення.

В рішенні НОМЕР_3 третьою особою не
було визначено строків вчинення передбачених у ньому дій відповідачем, проте
позивач мав законне право та сподівався на їх виконання в розумні і
обґрунтовані строки. Затвердженням результату оцінки майна, проведеним належним
чином, мало завершитися зобов'язання відповідача з проведення незалежної оцінки
вартості нежилих будівель по АДРЕСА_1.

У відповідях відповідача від
28.09.04 № 042/9/1-5872 та від 02.12.05 № 042/9/1-8493, наданих на запити
позивача, зазначено, що причиною невиконання зобов'язання, покладеного п. 2.1
рішення НОМЕР_3, є визнання його таким, що втратило чинність.

Рішення Київради від 15.07.04
№401/1811, яким рішення НОМЕР_3 визнавалося таким, що втратило чинність, і яке
було для відповідача підставою незатвердження оцінки вартості майна, визнано
постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.10.05 у справі №
47/128 в зазначеній частині недійсним та таким, що порушує законні права та
інтереси ВАТ ПТ “Європоліс”. Позивач у відповідності до вимог п. 1 ст.72 КАС
України звільнений від обов'язку доказування зазначених обставин.

Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦК
України у випадку, якщо настанню обставини недобросовісно перешкоджала сторона,
якій це невигідно, обставина вважається такою що настала.

Оцінка майна, що виконана ТОВ
“Інвесткон”, здійснена у відповідності до стандартів та положень, що регулюють
здійснення незалежної оцінки будівель, зокрема, Закону України “Про оцінку
майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні”, постанови
Кабінету Міністрів України від 10.12.03 № 1891 “Про затвердження Методики
оцінки майна”, Національного стандарту № 1 “Загальні засади оцінки майна та
майнових прав”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від
10.09.03 №140, та нормативних актів Фонду Державного майна України. Щодо якості
виконаних ТОВ “Інвесткон” робіт з оцінки відповідачем та третьою особою
суттєвих зауважень не наведено.

Виходячи із змісту ст. 622
Цивільного кодексу України, вимога про виконання зобов'язання в натурі є
основною і боржник майже у всіх випадках не звільняється від обов'язку виконати
його.

З урахуванням викладеного висновок
суду 1-ої інстанції про те, що вимога позивача про зобов'язання відповідача
затвердити висновок про вартість майна є адекватною обставинам та доцільною,
оскільки крім відповідача ніхто не може виконати передбачений п.2 рішення
Київради від 10.07.03 НОМЕР_3  обов'язок,
в той час як позивачем вже виконано частину своїх зобов'язань, є правильним.

Твердження скаржника, що місцевим
судом було порушено норми процесуального права, а саме ст. 49 КАС України, та
прийнято постанову за відсутності представника останнього і наявності
клопотання Головного управління про відкладення розгляду справи у зв'язку з
хворобою його представника колегія суддів вважає безпідставним, оскільки
останнім не було надано доказів, які підтверджують неможливість направлення для
участі в судовому розгляді іншого представника відповідача.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 198,
200, 205, 206, 212 та 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Постанову Господарського суду м. Києва від
26.01.06 у справі № 40/715  залишити без
змін, а апеляційну скаргу Головного управління комунальної власності м. Києва
Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної
адміністрації) - без  задоволення.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом одного місяця з дня
виготовлення ухвали в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Ухвалу виготовлено та підписано
22.03.07

Головуючий суддя          Григорович О.М.

Судді

Гольцова  Л.А.

Рябуха  В.І.