донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

20.02.2007 р.                                                                            справа №14/289

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів

за участю представників сторін:

від позивача:
Цвелікова В.М. (довіреність №120-07 від 27.12.06р.)
Мануйленко О.В. (довіреність  №111-07 від 27.12.06р.),

від відповідач
Філімонов А.Ю. (довіреність №03-16 від 20.01.07р.)
Бабінова З.М. (довіреність №03-20 від 09.01.07р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Відкритого акціонерного товариства «Донецькобленерго» м. Горлівка в особі структурної одиниці Центральні електричні мережі, м. Горлівка Донецької області

на рішення  господарського суду

Донецької області

від
22.11.2006 року

по справі
№14/289 (суддя Арсірій Р.О.)

за позовом
Відкритого акціонерного товариства «Донецькобленерго» м. Горлівка в особі структурної одиниці Центральні електричні мережі, м. Горлівка Донецької області

до
Державного виробничого підприємства по зовнішньому централізованому водопостачанню "Укрпромводчормет" Горлівське районне управління м.Горлівка

про
стягнення пені в сумі 69524,55грн.

В С Т А Н О В И В:

У 2006 році позивач, Відкрите акціонерне товариство «Донецькобленерго»м. Горлівка в особі структурної одиниці Центральні електричні мережі, м. Горлівка Донецької області, звернувся з позовною заявою до господарського суду Донецької області до відповідача –Державного виробничого підприємства по зовнішньому централізованому водопостачанню «Укрпромводчормет»м. Донецьк в особі Горлівського районного управління, м. Горлівка Донецької області про стягнення пені в сумі 69524 грн. 55 коп.

Рішенням від 22.11.2006р. позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства «Донецькобленерго»м. Горлівка в особі структурної одиниці Центральні електричні мережі, м. Горлівка Донецької області задоволені частково.

Судове рішення мотивоване тим, що, враховуючи доводи відповідача, наведені в клопотанні про зменшення суми пені та обставини, наведені відповідачем, судом зменшено суму пені до 30% та стягнуто з відповідача суму пені у розмірі 20857 грн. 36 коп.

Позивач, Відкрите акціонерне товариство «Донецькобленерго»                        м. Горлівка в особі структурної одиниці Центральні електричні мережі,                 м. Горлівка Донецької області, з прийнятим рішенням не згоден, вважає його необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права України. Тому він звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Донецький апеляційний господарський суд рішення господарського суду Донецької області від 22.11.2006р. скасувати та повернути справу на новий розгляд.

Від відповідача на адресу Донецького апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу не надійшов, але в судовому засіданні представник відповідача з вимогами апеляційної скарги позивача не погодився, просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити та рішення господарського суду Донецької області від 22.11.06р. залишити без змін.

В судовому засіданні представник позивача надав суду заяву про уточнення апеляційної скарги, якою він просить прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ВАТ „Донецькобленерего” у повному обсізі.

Судова колегія Донецького апеляційного господарського суду вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу, оскільки для з’ясування фактичних обставин справи достатньо матеріалів, що знаходяться в матеріалах справи                 № 14/289, та наданих сторонами пояснень.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до ст.ст. 28-29 Закону Україну “Про судоустрій” та ст.101 ГПК України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року №5 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності –на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображено обставини, що мають значення для даної справи,  висновки суду про встановлені обставини справи і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються двосторонніми доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до пп. 2,3,4 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у  доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст. 4-2 ГПК України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, 01.01.2005р. між позивачем, Відкритим акціонерним товариством «Донецькобленерго»м. Горлівка в особі структурної одиниці Центральні електричні мережі, м. Горлівка Донецької області, та відповідачем, Державним виробничим підприємством по зовнішньому централізованому водопостачанню «Укрпромводчормет»               м. Донецьк в особі Горлівського районного управління, м. Горлівка Донецької області, був укладений договір № 35 про постачання електричної енергії, відповідно до умов якого позивач (Постачальник електричної енергії) зобов'язався постачати електричну енергію відповідачу (Споживачу),                       а відповідач зобов'язався оплатити її вартість та здійснювати інші платежі, відповідно до договору.

Позивач електричну енергію в березні 2006 року поставив  на загальну суму 3022571 грн., але відповідач сплатив її лише частково у розмірі 2232160 грн., внаслідок чого у відповідача перед позивачем за березень 2006 р. утворилася заборгованість у розмірі 790411 грн., що підтверджується рахунком №11/35 та поясненнями сторін.

У відповідності  до п. 2.2.3 Договору Споживач зобов’язується оплачувати Постачальнику електричної енергії вартість електричної енергії згідно з умовами додатків  № 5 «Порядок розрахунків за електроенергію»та № 6 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії».

Згідно  п. 2 Порядку розрахунків за електроенергію споживачі здійснюють оплату в залежності від обсягу місячного споживання, за термінами згідно з пунктом 2.4.

У пункті 2.4  Порядку розрахунків за електроенергію зазначено, що платежі здійснюються щотижнево, кожного четверга по 25% і остаточний  до 05 числа наступного за розрахунковим місяця.

Пунктом 4.2.1 Договору № 35 від 01.01.05 р. передбачено, що за порушення термінів внесення платежів за поставлену енергію, Споживач сплачує Постачальнику електричної енергії пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

З урахуванням приписів ст. 258 ЦК України позивачем нараховано відповідачу суму пені, яка становить 69524 грн. 55 коп.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, вислухавши пояснення сторін, судова колегія дійшла висновку, що:

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України, як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері і положення Цивільного кодексу України, як загального акту законодавства.

Згідно з п.4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 2 ст. 124 Конституції України –юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно із рішенням Конституційного суду України №15-рп/2002 від 09.07.2002р. положення ч. 2 ст. 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення передбачено право особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами, договором.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана  вчинити  на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від виконання прийнятих на себе зобов'язань згідно до вказівок закону, договору, не допускається.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється   від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Судом першої інстанції правомірно встановлено факт  порушення відповідачем  договірного зобов’язання і нарахування  в зв’язку з цим позивачем пені за прострочення  його виконання в розмірі 69524 грн. 55 коп.

Відповідачем  до місцевого господарського суду було надано клопотання № 03-1626 від 22.11.06 р. щодо зменшення розміру пені на 95%. При цьому, відповідач посилався на відсутність вини підприємства у створенні заборгованості через неможливість припинення забезпечення споживачів питною водою при державному регулюванні тарифів на водопостачання, що не покривають витрат на сплату електричної енергії.

У відповідності до вимог ст. 83 ГПК України, господарський суд має право у виняткових випадках зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню із сторони, що порушила зобов’язання.

Згідно ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, за наявності обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст.233 ГК України  суд має право зменшити розмір санкцій, прийнявши до уваги: ступінь виконання зобов’язання боржником, майновий стан сторін, які приймають участь в зобов’язанні, не тільки майнові, але й інші інтереси сторін, які заслуговують на увагу.

З огляду на обставини справи, а саме: сплату боржником у строк, передбачений договором більшої частини боргу, з урахуванням майнового стану сторін, відсутність вини боржника у прострочці  платежів з огляду на те, що відповідач є державним підприємством, яке забезпечує поставку технічної води для промислових підприємств Донецької області, очищення води для передачі водопостачальним підприємствам Донецької області з метою забезпечення населення питною водою, передбачений механізм погашення боргів, в зв’язку з надходженням субвенції з державного бюджету України місцевим бюджетам, суд першої інстанції не порушив норми матеріального та процесуального права, задовольняючи позовні вимоги про стягнення пені частково, зменшивши її розмір.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що, господарський суд Донецької області правомірно дійшов висновку про необхідність зменшити суму пені до 30%, тобто стягнути з відповідача суму пені у розмірі 20857 грн. 36 коп. та частково задовольнити позовні вимоги за мотивами, викладеними в постанові апеляційній інстанції.

Доводи заявника апеляційної скарги щодо порушення судом ст.49 ГПК України в частині розподілу господарських витрат, судовою колегією розглянуті та відхилені з огляду на наступне: судом першої інстанції не порушені норми процесуального права,  оскільки відповідно до ст.49 ГПК України судові витрати в обов’язковому порядку покладаються  на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог при частковому задоволенні позову. Державне мито покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог у спорах, що виникають при виконанні договорів. Покласти на винну сторону витрати по сплаті державного мита не залежно від результатів вирішення спору є  правом, а не обов’язком суду.

Інші доводи апеляційної скарги не прийняті судовою колегією до уваги, оскільки не підтверджені матеріалами справи та не впливають на правомірність прийнятого господарським судом рішення.

Отже, відповідно до статті 47 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення прийняте суддею за результатами дослідження усіх обставин справи.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України  рішення господарського суду Донецької області від 22.11.2006 року у справі № 14/289 ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права за мотивами, викладеними в постанові апеляційної інстанції, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита по апеляційній скарзі покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Донецькобленерго»м. Горлівка в особі структурної одиниці Центральні електричні мережі, м. Горлівка Донецької області на рішення господарського суду Донецької області від 22.11.2006 року у справі № 14/289 залишити без задоволення, рішення господарського суду Донецької області від 22.11.2006 року у справі № 14/289   –без змін.

Головуючий

Судді: