ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  МІСТА СЕВАСТОПОЛЯ
РІШЕННЯ

"05" квітня 2007 р.
справа № 20-1/020

Господарський суд міста Севастополя в складі:

судді Алсуф’єва В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Севастополі господарську справу

за позовом Приватного підприємства „Трейд”

(вул. Першотравнева, 10, п. Кача, м. Севастополь, 99804)

до   Приватного підприємства „Плазма”

(вул. Першотравнева, 10, п. Кача, м. Севастополь, 99804)

Товариства з обмеженою відповідальністю „Ай-Я”

(вул. Н. Крайової, 15, м. Севастополь, 99002)

про визнання недійсним договору купівлі-продажу та спонукання укласти договір.

за участю представників:

позивача           –Вертій Н.А., довіреність №01 від 16.02.2006;

Приватного підприємства „Плазма”

–Назіної В.О., довіреність №01 від 09.01.2007;

Товариства з обмеженою відповідальністю „Ай-Я”

–Назіної В.О., довіреність №1 від 09.01.2007.

Приватне підприємство „Трейд”  (далі за текстом –Позивач) звернулось до господарського суду міста Севастополя із позовом до Приватного підприємства „Плазма” (далі за текстом –Відповідач 1), Товариства з обмеженою відповідальністю „Ай-Я” (далі за текстом –Відповідач 2) про визнання недійсним договору купівлі-продажу військового містечка Б-34, розташованого за адресою: Севастопольська зона Південного Берега Криму, 41, м. Севастополь, укладеного 11.08.2006 Відповідачем 1 і Відповідачем 2, та спонукання Відповідача 1 укласти договір купівлі-продажу зазначеного нерухомого майна із Позивачем.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що оспорюваний договір має бути визнаний недійсним на підставі статтей 215, 230 Цивільного кодексу України (Закон України №435-ІV від 16.01.2003; далі за текстом –ЦК України) як правочин, вчинений під впливом обману, оскільки Відповідач 1 порушив статтю 659 ЦК України стосовно обов’язку продавця попередити покупця про права третіх осіб на товар при укладенні оспорюваного договору купівлі-продажу, а також не виконав вимоги статті 182 Господарського Кодексу України (Закон України №436-ІV від 16.01.2003; далі за текстом –ГК України) щодо попереднього договору.

У судовому засіданні 03.04.2007 Позивач виклав позовні вимоги, наполягаючи на їх задоволенні з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник Відповідача 1 у судовому засіданні 03.04.2007 позов не визнав з підстав, вказаних у письмовому відзиві на позов. Відповідач 1 вважає безпідставними твердження Позивача щодо введення в оману Відповідача 2 при укладенні оспорюваного договору, в обгрунтування своєї позиції по спору посилається на зміст статті 182 ГК України, статей 635, 646, 657 ЦК України.

Представник Відповідача 2 у судовому засіданні 03.04.2007 позов не визнав, посилаючись на статті 388, 657 ЦК України та вважаючи, що Позивач втратив переважне право на укладення договору купівлю-продажу відповідного майна у зв’язку з невиконанням ним вимог попереднього договору.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

17.05.2006 Відповідачем 1 та Товариством з обмеженою відповідальністю „Торгівельна компанія „Інкерман” укладено договір купівлі-продажу військового містечка Б-34, розташованого за адресою: Севастопольська зона Південного Берега Криму, 41, м.Севастополь (далі за текстом –Договір 1).

Позивачем і Відповідачем 1 укладено 20.06.2006 попередній договір (далі за текстом – Договір 2)  про укладення у майбутньому договору купівлі-продажу зазначеного об’єкту нерухомого майна.

11.08.2006 Відповідачем 1 та Відповідачем 2 укладено договір купівлі-продажу військового містечка Б-34, розташованого за адресою: Севастопольська зона Південного Берега Криму, 41, м. Севастополь (далі за текстом –Договір 3).

Спір виник у зв’язку з оспорюванням Позивачем Договору 3, який вважає, що має переважне право на зазначене нерухоме майно, про продаж якого у майбутньому він уклав Договір 2 із Відповідачем 1.

За змістом пункту 4 Договору 2 передбачено обов’язок Позивача направити підготовлений проект основного договору Відповідачу 1 у строк до 01.07.2006, який виконано Позивачем шляхом надіслання зазначеного проекту листом за вих.№24 від 29.06.2006 /а.с. 23–25/, що в свою чергу, було отримано Відповідачем 1 /а.с. 99–101, вх.№18 від 03.07.2006; а.с. 88 –зворотний бік/.

Пунктом 5 Договору 2 встановлено, що Відповідач 1 зобов’язаний направити Позивачу повідомлення про схвалення проекту основного договору або направити протокол розбіжностей до проекту основного договору протягом 10 днів зі дня отримання проекту. Відповідач 1 надіслав Позивачу 07.07.2006 протокол розбіжностей до проекту листом за вих.№8 /а.с. 26–27/, який отримано Позивачем /а.с. 3, 124/.

Відповідно до пункту 8 Договору 2 встановлено, що сторони за ним зобов’язуються укласти його до 01.08.2006.

Судом встановлено та не оспорюється Позивачем, що дії, передбачені пунктом 7 Договору 2, згідно з яким у випадку відхилення Позивачем протоколу розбіжностей, сторони за Договором 1 зустрічаються та складають протокол узгодження розбіжностей, жодна зі сторін за Договором 2 не здійснювала, Позивач виконав вимоги пункту 6 Договору 2 про обов’язок протягом 5 днів зі дня отримання протоколу розбіжностей до проекту основного договору повідомити Відповідача 1 про схвалення протоколу розбіжностей чи про його відхилення, порушивши строк, встановлений Договором 2, а саме: надіслав Відповідачу 1 відповідного листа за вих.№53 тільки 03.11.2006 /а.с. 28–29/.

Дотримуюючись меж позовних вимог, заявлених Позивачем у відповідній заяві, суд, з огляду на вищеперелічені обставини, має підстави вважати, що зобов'язання, яке виникло за Договором 2 стосовно укладення у майбутньому (до 01.08.2006) договору купівлі-продажу військового містечка Б-34, розташованого за адресою: Севастопольська зона Південного Берега Криму, 41, м. Севастополь (власником якого Відповідач 1 був на підставі Договору 1 /а.с. 125 –128/), припинено у повному обсязі у розумінні частини першої статті 598 та частини третьої статті 635 ЦК України, оскільки основний договір не був укладений протягом строку, встановленого Договором 2.

Обгрунтування Позивачем невиконання пункту 6 Договору 2 у строк, обумовлений цим пунктом зазначеного договору, відсутністю грошових коштів в обсязі, достатньому для виконання умов, передбачених протоколом розбіжностей за редакцією Відповідача 1 /а.с. 27/, судом не приймається з огляду на зміст загальної засади цивільного законодавства –принципу справедливості, добросовісності та розумності, та враховуючи вимоги статті 526 ЦК України, відповідно до якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

З огляду на те, що права на військове містечко Б-34, розташоване за адресою: Севастопольська зона Південного Берега Криму, 41, м. Севастополь, –об’єкт купівлі-продажу за відповідним договором, Позивач не має внаслідок припинення зобов'язання, встановленого Договором 2 стосовно укладення у майбутньому (до 01.08.2006) договору купівлі-продажу, у повному обсязі (у зв’язку з неукладенням основного договору протягом строку, встановленого Договором 2), з причин невиконання Позивачем належним чином своїх обов’язків за Договором 2, суд дійшов висновку про неможливість задоволення позовних вимог на підставі статей 230, 659 ЦК України.

Позовні вимоги не підлягають задоволенню й на підставі положень, передбачених статтею 182 ГК України „Особливості укладання попередніх договорів”, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 182 ГК України встановлено, що за попереднім договором суб'єкт господарювання зобов'язується у певний строк, але не пізніше одного року з моменту укладення попереднього договору, укласти основний господарський договір на умовах, передбачених попереднім договором. При цьому частиною п’ятою вказаної статті передбачено, що відносини щодо укладення попередніх договорів регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено загальне правило, згідно з яким договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Сторони за Договором 2 досягли всіх істотних умов попереднього договору, у тому числі стосовно строку, протягом якого повинен бути укладений основний договір.

Частиною першою статті 182 ГК України встановлено строк, не пізніше якого з моменту укладення попереднього договору, суб’єкт господарювання зобов'язується укласти основний господарський договір саме на умовах, передбачених попереднім договором, у тому числі й умови про строк укладення основного договору, який встановлено до 01.08.2006 згідно з пунктом 8 Договору 2.

Отже, факт невиконання Позивачем умов Договору 2 про строк укладення основного договору виключає можливість застосування статті 182 ГК України в якості юридичної підстави позову.

Враховуючи викладене, суд вважає заявлені позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 3, 4, 635, 638, 598 Цивільного кодексу України (Закон України №435-ІV від 16.01.2003), статтею 182 Господарського Кодексу України (Закон України №436-ІV від 16.01.2003), статтями 82, 84-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Суддя                                                                                          В.В. Алсуф’єв

Рішення оформлено відповідно до

вимог статті 84 Господарського

процесуального кодексу України

і підписано 06.04.2007.