ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

01.03.07                                                                                           Справа№ 5/3283-28/376 А

11 год 05 хв

За позовом: Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова, м. Львів

до відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю “Термопак”, м. Львів

до відповідача 2: Товариства з обмеженою відповідальністю „Торгівельна фірма “Сфера”, м. Київ

про визнання недійсним господарського зобов”язання на загальну суму 1956107,21 грн.

Суддя  Морозюк А.Я.

Секретар судового засідання

Онишко І.Р.

м. Львів, вул. Личаківська,128,

Зал судового засідання № 302.

Представники сторін

Від позивача: Чабан О.С. –старший державний податковий інспектор

Від відповідача 1: Босак О.Є. - представник

Від відповідача 2: не з”явився

Позов заявлено Державною податковою інспекцією у Франківському районі м. Львова до Товариства з обмеженою відповідальністю “Термопак” та до Товариства з обмеженою відповідальністю „Торгівельна фірма “Сфера” про визнання недійсним господарського зобов”язання між ТзОВ “Термопак” та ТзОВ „Торгівельна фірма “Сфера” на загальну суму 1956107,21 грн, яке виникло на підставі усної угоди, та про застосування передбачених ст. 208 Господарського кодексу України наслідків як при наявності наміру(умислу) у обох сторін, а саме стягнути все одержане ними за укладеним зобов’язанням в дохід держави.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просить його задоволити з підстав, наведених у позовній заяві, оскільки включення ТзОВ “Термопак” до податкового кредиту податку на додану вартість, який не був сплачений ТзОВ „Торгівельна фірма “Сфера” до бюджету, є неправомірним, тому господарське зобов’язання між відповідачем 1 та відповідачем 2 на загальну суму 1956107,21 грн, яке виникло на підставі усної угоди, підлягає визнанню недійсним із підстав, визначених ст. 207 ГК України, та підлягають застосуванню передбачені ст. 208 Господарського кодексу України наслідки як при наявності наміру(умислу) у обох сторін у вигляді стягнення всього одержаного ними за укладеним зобов’язанням в дохід держави.

Відповідач 1 проти позову заперечив з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Зокрема відповідач 1 зазначив, що на підставі укладеної угоди на поставку продукції  ТзОВ „Торгівельна фірма “Сфера” відвантажило ТзОВ “Термопак” товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 1956107,21 грн та виписало податкові накладні № 72 від 01.08.2005 року, № 75 від 01.09.2005 року, № 78 від 01.09.2005 року, № 81 від 28.09.2005 року, № 95 від 01.11.2005 року на загальну суму 1956107,21 грн. ТзОВ “Термопак” проведено розрахунки за отримані товарно-матеріальні цінності. Відповідач 1 вказує, що ТзОВ “Термопак” не порушувало норм чинного законодавства. А відносно того, що ТзОВ „Торгівельна фірма “Сфера” за 2005 рік звітності в податкову інспекцію не подавало, то Законом України “Про систему оподаткування” передбачено, що відповідальність за правильність обчислення, своєчасність сплати податків і зборів  і додержання законів про оподаткування несуть безпосередньо платники податків і зборів. Статею 61 Конституції України закріплено  індивідуальний характер юридичної відпровідальності особи. Крім цього, Відповідач 1 просить провадження у справі закрити у зв”язку із втратою статусу юридичної особи  ТзОВ „Торгівельна фірма “Сфера”.

Відповідач 2 вимоги ухвал суду не виконав, письмових пояснень по суті заявлених позовних вимог суду не надав, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив.

Суд розглядає справу в порядку ст. 71 КАС України на основі наявних доказів

В судовому засіданні було досліджено письмові докази, які наявні в матеріалах справи (свідоцтво про державну реєстрацію, довідки з ЄДРПОУ, податкові накладні, Акт про анулювання реєстрації платника ПДВ, рішення Солом”янського районного суду м. Києва, довідки та інші наявні в матеріалах справи письмові докази).

Відповідно до п.6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 року № 2747-IV, справу розглянуто в порядку, встановленому цим Кодексом.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача 1, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

Між ТзОВ “Термопак” (відповідач 1, покупець) та ТзОВ „Торгівельна фірма “Сфера” (відповідач 2, продавець) укладено угоду на поставку товарів в усній формі, що підтвержується виписаними ТзОВ „Торгівельна фірма “Сфера” податковими накладними № 72 від 01.08.2005 року, № 75 від 01.09.2005 року, № 78 від 01.09.2005 року, № 81 від 28.09.2005 року, № 95 від 01.11.2005 року на загальну суму 1956107,21 грн.

Як вбачається з листа від 17.08.2006 року № 8858/7/16-201 ДПІ у Солом”янському районі м. Києва, ТзОВ „Торгівельна фірма “Сфера” () не звітує з початку своєї діяльності.

Рішенням Солом”янського районного суду м. Києва від 21.04.2006 року по справі № 2-1702 визнано недійсними статут ТзОВ „Торгівельна фірма “Сфера”, зареєстрований Солом”янською райдержадміністрацією м. Києва за № 0004754 від 30.06.2005 року з моменту його реєстрації, визнано недійсним Свідоцтво про державну реєстрацію ТзОВ „Торгівельна фірма “Сфера” від 30.06.2005 року з моменту його реєстрації, визнано недійсним Свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість № 36115055 від 15.07.2005 року з моменту внесення до реєстру платників податків на додану вартість.

Відповідно до довідки Головного міжрегіонального управління статистики у м. Києві від 14.02.2007 року № 12/1-7/272(наданої на запит суду від 08.02.2007 року), ТзОВ „Торгівельна фірма “Сфера” значиться в ЄДРПОУ, ідентифікаційний код 33628830, у зв’язку з чим безпідставним є посилання відповідача 1 на необхідність закриття провадження у справі у зв”язку із втратою статусу юридичної особи  ТзОВ „Торгівельна фірма “Сфера”.

Статтею 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов’язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно зі статтею 207 Господарського кодексу України, господарське зобов”язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб”єктності), може на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно ч. 1 ст. 208 ГК України, якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як  таке, що  вчинено  з метою,  яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства,  то за наявності  наміру  в  обох  сторін  -  у  разі виконання  зобов'язання  обома  сторонами  -  в  доход  держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням,  а  у разі  виконання  зобов'язання  однією  стороною  з  другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї  першій стороні на відшкодування одержаного.  У разі наявності наміру лише у однієї із  сторін  усе  одержане  нею  повинно  бути повернено  другій стороні,  а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного  стягується  за  рішенням  суду  в  доход держави.

Як вбачається з матеріалів справи, ДПІ у Франківському районі м.Львові просить  визнати недійсним господарське зобов’язання на підставі усної угоди, укладення якої підтверджується податковими накладними № 72 від 01.08.2005 року, № 75 від 01.09.2005 року, № 78 від 01.09.2005 року, № 81 від 28.09.2005 року, № 95 від 01.11.2005 року на загальну суму 1 956 107,21 грн., та застосувати  наслідки визнання угод недійсними при наявності умислу в обох сторін, мотивуючи це тим, що включення  ТзОВ “Термопак” до податкового кредиту ПДВ, який не був сплачений ТзОВ „Торгівельна фірма “Сфера” до бюджету, є неправомірним.

Санкції передбачені  ч.1 ст. 208 ГК України  застосовуються за вчинення  правочину з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. Однак санкції встановлені ч. 1 ст. 208 ГК України, не можуть застосовуватись за сам факт несплати податків однією з сторін договору, необхідною умовою є наявність умислу на укладення угоди, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. За таких обставин правопорушенням є несплата податків, а не вчинення правочину.

Позивачем не доведено, що усна угода, на підставі якої виникло спірне податкове зобов’язання, укладена відповідачами з метою саме заздалегідь суперечною інтересам держави та суспільства, а не з будь-якою іншою метою. Матеріали справи не вказують на те, що дана усна угода містить зобов’язання сторін щодо сплати податків, а тому несплата податків відповідачем 2 (ТзОВ „Торгівельна фірма “Сфера”) у даному випадку не може тягнути за собою недійсності такої угоди.

Чинним законодавством України не передбачено обов'язку покупця, а також не надано йому право перевіряти достовірність даних, які вказуються продавцем в його первинних документах, а також контролювати показники податкової звітності по податках та обов'язкових платежах.  Це ж стосується і перевірки покупцем намірів продавця щодо сплати ним державі податків. Згідно з Конституцією України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством (стаття 19 Конституції України).

Визнання недійсними установчих документів ТзОВ „Торгівельна фірма “Сфера” та подальше анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість саме по собі не тягнуло за собою недійсність угод, укладених з моменту державної реєстрації такої особи і до моменту виключення з державного реєстру, та не позбавляло правового значення виданих за такими господарськими операціями податкових накладних. Рішення Солом”янського районного суду м. Києва прийнято 21.04.2006 року, тобто після укладення усної угоди і виписування ТзОВ „Торгівельна фірма “Сфера” податкових накладних № 72 від 01.08.2005 року, № 75 від 01.09.2005 року, № 78 від 01.09.2005 року, № 81 від 28.09.2005 року, № 95 від 01.11.2005 року на загальну суму 1 956 107,21 грн. Матеріали справи підтверджують, що на момент укладення усної угоди ТзОВ „Торгівельна фірма “Сфера” перебувало в Єдиному державному реєстрі, мало свідоцтво платника ПДВ.

Окрім того, пунктом 1.3 Оглядового листа Вищого арбітражного суду України „Про деякі питання практики вирішення спорів про визнання угод недійсними” № 01-8/481 від 20.04.2001р. передбачено, що порушення сторонами договору законодавства про податки не є підставою для визнання його недійсним.

При цьому уповноважений податковий орган (за наявності встановлених законом підстав) не позбавлений права донарахувати необхідну суму податку суб'єкту підприємницької діяльності – порушнику податкового законодавства –відповідачу 2  у справі (ТзОВ „Торгівельна фірма “Сфера”), оскільки статею 61 Конституції України встановлено індивідуальний характер юридичної відповідальності особи.

Згідно  ст.71  Кодексу  адміністративного   судочинства  України   кожна   сторона  повинна  довести  ті обставини  на  яких ґрунтуються  її  вимоги  та  заперечення.

Податковим органом не доведено те, що угода, на підставі якої виникло господарське зобов’язання, укладена з метою  завідомо  суперечною інтересам держави і суспільства, хоча суд неодноразово в своїх ухвалах вимагав у позивача обґрунтування наміру на порушення інтересів держави та суспільства в одного чи обох відповідачів.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Клопотання позивача про забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно відповідачів суд відхиляє, оскільки позивач не представив суду докази в підтвердження існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди прав, свободам та інтересам позивача, неможливості чи ускладнення захисту їх без вжиття заходів забезпечення позову.

Виходячи із вищенаведеного, керуючись ст.ст.17, 48, 69-71, 86, 158, 160, 162, 163, 167, п.6 розділу  УІІ  Прикінцевих та  перехідних  положень  Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 року № 2747-IV (із змінами та доповненнями), господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          В задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в строк та в порядку, передбаченому ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя                                                                                                       Морозюк А.Я.