ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

11.01.2007
Справа №2-4/1467-2006

За позовом Феодосійського центрального військового клінічного санаторія ( 98100, АР Крим, м. Феодосія, вул. Генерала Горбачова, 5)

до відповідача Державної податкової інспекції у м. Феодосія ( 98112, АР Крим, м. Феодосія, вул. Кримська, 82 «Г»

про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень

Суддя Бєлоглазова І.К.

При секретарі Кузняковій С.Ю.

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

Від позивача – Зонтов А.І., предст., дов. пост.

Від відповідача – Котов А.П., нач. юв., дов. пост.; Барботкіна Т.А., інсп., дов. пост.

Від НДЕКЦ при ГУМВС України в АР Крим – Мінко А. Г., експ., госвід.

Суть спору:

Феодосійський центральний військовий клінічний санаторій звернувся до Господарського суду АРК з позовом до Державної податкової інспекції у м. Феодосія про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень  від 12.11.03 р. : №003769/1845/23-1/3/0 про донарахування 148,82 грн збору за забруднення навколишнього середовища та застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 1360 грн; №003770/1845/23-1/2/0 про донарахування 2126,33 грн збору за спец водокористування та застосування  штрафних (фінансових) санкцій у сумі 1842,26 грн; №003771/1845/23-1/1/0 про донарахування 72784,64 грн податку на додану вартість та застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 36392,32 грн; № 004238/1845/17-01/4/0 про донарахування 5609,76 грн податку з власників транспортних засобів та застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 730,98 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що, відповідно до ст. 14 Закону України «Про Збройні сили України» в ред. від 5.10.00 р., позивач, який має умовне найменування в/ч А- 1370 та діє на правах військової частини, звільнений від сплати податків на майно, яке є державною власністю. Тому з урахуванням правила п.п. 4.4.1 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» про конфлікт інтересів транспортний податок нарахуванню не підлягає.

Заниження податку на додану вартість у період з вересня 2002 р по вересень 2003 на 109176,96 грн. ДПІ пов’язує з тим, що у порушення вимог п.п. 7.4.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» підприємством не здійснений перерахунок податкового  кредиту  податку на додану вартість у зв’язку з застосуванням пільг з оподаткування податком на додану вартість обсягів продажу путівок на санаторно-курортне лікування. На думку позивача Державна податкова інспекція безпідставно застосувала грошову норму 4,05 грн при розрахунку суми  податкового кредиту з ПДВ, сплаченого санаторієм підчас придбання продуктів харчування, тому що фактична грошова норма витрат, розрахована виходячи з вартості середньодобового набору продуктів харчування для одного хворого, що складала  у 2002 г 11,29  грн. У період, що перевірявся, продукти харчування купувалися санаторієм  не тільки у платників ПДВ, а й в осіб, які не є платниками ПДВ, а тому у податковий кредит санаторієм фактично віднесена менша сума ПДВ.

Позивач не згоден також з висновками Державної податкової інспекції у м. Феодосія стосовно збору за спец водокористування. Відповідно до п.16 Порядку стягування збору за спец використання  водних ресурсів та збору за користування водами для нужд гідроенергетики та водного транспорту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.08.99 р. №1494, збір не стягується за воду, що використовується для задоволення санітарно-гігієнічних потреб, а підприємство робить комплекс послуг населенню, що відносяться саме до  задоволення санітарно-гігієнічних потреб. Крім того, санаторію донарахований збір за забруднення навколишнього середовища у сумі 148,82 грн. При цьому не враховано, що санаторій є  бюджетною установою Збройних сил України та промислової діяльності не веде.

Відповідач позовні вимоги не визнав, посилаючись на результати перевірки позивача.  Так, було встановлено, що санаторій занизив ПДВ за жовтень 2002 р. на 4986,64 грн, оскільки не нарахував податок на суму списаної безнадійної  заборгованості перед АП «Феодосіятеплокомуненерго» у сумі 29919,84 грн. У порушення п.п. 7.4.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», п.6 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.07.98 р. №1166, санаторієм занижена сума ПДВ на 26127 грн. Санаторієм 24.02.03 р. представлені уточнені декларації  з ПДВ за період з квітня 2001 р. по червень 2002 р., якими зменшена чиста сума ПДВ на 41671 грн. Але не надані розрахунки коректування кількісних та вартісних показників до податкових накладних (додаток№2). Порушений порядок заповнення податкової накладної,  затверджений наказом від 30.05.97 р. №165 «Про затвердження форм податкової накладної, книги обліку придбань та книги обліку продажу товарів (робіт, послуг), порядку їх заповнення». Феодосійському центральному військовому клінічному санаторію встановлені ліміти використання води, розрахунки водоспоживання на лікувальні, санітарно-гігієнічні та господарсько-побутові потреби, узгоджені з Феодосійським комітетом з охорони природи. Перевіркою встановлено, що вода використовується санаторієм як для власних  питних, санітарно-гігієнічних потреб, технологічних потреб (їдальня, гараж, водолікувальні процедури тощо), так і для надання послуг водопостачання приватним підприємцям для комерційних потреб. Згідно з п.4.5. Інструкції про порядок обчислення та стягування збору за спеціальне використання водних ресурсів і збору за користування водами для потреб гідроенергетики і водного транспорту, затвердженої наказом Міністерства фінансів України, Державної податкової адміністрації України, Міністерства економіки України, Міністерства екологічної безпеки України від 19.10.99 р. №711/4004, у таких випадках збір вноситься за всю фактично використану воду. Позивач також є платником збору за забруднення  навколишнього середовища згідно з п.2 Інструкції про порядок обчислення та сплати збору за забруднення навколишнього природного середовища, затвердженої наказом Міністерства екологічної безпеки України, Державної податкової адміністрації України від 19.07.99 р. №162/379. Перевіркою було встановлено, що позивач фактично використовує паливо на автотранспорт, який є пересувним джерелом забруднення. Суми зборів за викиди пересувними джерелами забруднення обчислюються платником самостійно на підставі нормативів збору, виходячи з кількості фактично використаного палива та його виду. Не згоден відповідач також з доводами санаторія про наявність у нього пільги стосовно податку з власників транспортних засобів. Згідно зі ст.1 Закону України «Про систему оподаткування» пільги з оподаткування не можуть встановлюватися іншими законами України, ніж закони про оподаткування, тому посилання на Закон України «Про Збройні сили України» не заслуговує уваги. З урахуванням викладеного просить у позові відмовити.

Провадження у справі зупинялося у зв’язку з призначенням судом бухгалтерської експертизи.

Ухвалою від 17.10.06 р. суд перейшов при розгляді справи на процедуру, визначену Кодексом про адміністративне судочинство України для здійснення адміністративного судочинства.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши у порядку, визначеному ст.. 138 Кодексу про адміністративне судочинство України, зібрані у справі докази, заслухавши відповідно до ст.139 Кодексу про адміністративне судочинство України пояснення представників сторін, суд -

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у м. Феодосія АР Крим проведена позапланова документальна перевірка дотримання вимог податкового та валютного законодавства у Феодосійському центральному військовому клінічному санаторії  (в/ч А-1370) Міністерства оборони України за період з 1.07.02р по 1.07.03 р., за  результатами якої складено акт №3309/23-1/08275305 від 10.11.03 р.

На підставі акту від 12.11.2003 року винесені податкові повідомлення-рішення:

№003769/1845/23-1/3/0 про донарахування збору за забруднення навколишнього природного середовища у сумі 1508,82 грн., у т.ч. 148, 82 грн за основним платежем  та 1360 грн за штрафними (фінансовими) санкціями;

№003770/1845/23-1/2/0 про донарахування  збору за спец водокористування у сумі 3968,59 грн., у тому числі 2126,33 грн за основним платежем та 1842,26 грн штрафними (фінансовими) санкціями;

№ 003771184523-110 про донарахування податку на додану вартість у сумі 109176,96 грн., у тому числі 72784,64 грн. за основним платежем та 36392,32 грн. за штрафними ( фінансовими) санкціями;

№004238/1845/17-01/4/0 про донарахування податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів  у сумі 6340,74 грн.,  у тому числі 5609,76 грн. за основним платежем та 730,98 грн. за штрафними ( фінансовими) санкціями.

Згідно з актом перевірки позивач у порушення п.п.9, 10 Порядку встановлення нормативів збору за забруднення навколишнього природного середовища та стягнення цього збору, затвердженого Кабінетом Міністрів України  від 1.03.99 р. №303, розрахунки збору за забруднення навколишнього природного середовища за 9 місяців 2002 р., 2002 р., I  кв. та I півріччя 2003 р. у Державну податкову інспекцію у м. Феодосія не подавав, збір за період з 1.07.02 р.  по 1.07.03 р. в сумі 148,82 грн не сплатив до бюджету.

Обов’язковість сплати податків та зборів закріплена у ст..67 Конституції України, приписами якої визначено обов’язок  сплачувати податки та збори у порядку та розмірах, встановлених законами України.

Відповідно до п.14 ст.14 Закону України «Про систему оподаткування» від 25.06.91 р. №1251-XІI із змінами та доповненнями збір за  забруднення навколишнього природного середовища віднесено до загальнодержавних податків і зборів, які мають обов’язковий характер.

Ст.44 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» від 25.06.91 р. №1264-XІI визначено, що збір   за  забруднення  навколишнього  природного  середовища встановлюється на основі фактичних обсягів викидів, лімітів скидів забруднюючих речовин в навколишнє природне середовище і розміщення відходів.

Ліміти  скидів  забруднюючих  речовин  в  навколишнє природне середовище,   утворення   і   розміщення   відходів  промислового, сільськогосподарського,  будівельного й іншого виробництва та інші види  шкідливого  впливу  в   цілому   по   території   Автономної Республіки Крим, областей, міст  загальнодержавного  значення  або окремих  регіонів  встановлюються:

а) у випадках, коли це призводить  до  забруднення  природних ресурсів республіканського значення, територій  інших  областей, - спеціально  уповноваженим  центральним  органом виконавчої влади з питань екології та природних ресурсів;

б) в інших випадках - в порядку, що встановлюється  Верховною Радою  Автономної  Республіки  Крим,  обласними,  міськими   (міст загальнодержавного   значення)   Радами,   за   поданням   органів спеціально  уповноваженого  центрального органу виконавчої влади з питань екології та природних ресурсів.

Порядок встановлення нормативів збору і стягнення  зборів  за забруднення  навколишнього  природного   середовища   визначається Кабінетом Міністрів України.

Збори підприємств, установ, організацій, а також громадян  за викиди  і  скиди  забруднюючих  речовин  у   навколишнє   природне середовище, розміщення відходів та інші види шкідливого  впливу  в межах лімітів відносяться на витрати виробництва, а за перевищення лімітів  стягуються  з  прибутку,  що  залишається в розпорядженні підприємств,  установ, організацій чи громадян.

Порядок встановлення обмежень розмірів зборів за  забруднення навколишнього   природного   середовища   визначається   Кабінетом Міністрів України.

Ч.4 ст. 14 Закону України «Про систему оподаткування» встановлення збору за забруднення навколишнього середовища на території АР Крим віднесено до компетенції Верховної Ради АР Крим.

Постановою Верховної Ради АР Крим «Про впорядкування стягнення збору за забруднення навколишнього природного середовища в Автономній Республіці Крим» від 20.10.99 р. №730-2/99 передбачено здійснювати стягнення збору за забруднення навколишнього природного середовища відповідно до Порядку встановлення нормативів збору за забруднення навколишнього природного середовища  та стягнення цього збору, затвердженого Кабінетом Міністрів України  від 1.03.99 р. №303.

Відповідно до п.4 зазначеного Порядку суми збору,  який  справляється  за  викиди  стаціонарними джерелами забруднення,  скиди і розміщення відходів,  обчислюються платниками збору самостійно на підставі затверджених лімітів (щодо скидів   і  розміщення  відходів)  виходячи  з  фактичних  обсягів викидів,   скидів  і  розміщення  відходів,  нормативів  збору  та визначених   за   місцем   знаходження   цих   джерел   коригуючих коефіцієнтів,  наведених  відповідно  в таблицях додатків 1  і  2.

Суми збору, який справляється за викиди пересувними джерелами забруднення,  обчислюються платниками збору самостійно на підставі нормативів  збору  за  ці  викиди  виходячи  з  кількості фактично використаного пального та його виду відповідно до  таблиць  1.4  - 1.6   додатка  1  і  визначених  за  місцем  реєстрації  платників коригуючих  коефіцієнтів, наведених у таблицях 2.1, 2.2 додатка 2.

Згідно з п.п.9, 10 Порядку (редакція с 1.07.02 р. до 1.07.03 р.) розрахунки збору, базовий податковий (звітний) період для якого дорівнює календарному кварталу, подаються платниками органам державної  податкової  служби  протягом   40   календарних   днів, наступних  за  останнім  календарним  днем  звітного (податкового) кварталу, за місцем податкової реєстрації. Остаточний річний розрахунок збору  подається  платниками  до органів   державної податкової    лужби   за  місцем  податкової реєстрації  платника  протягом  40  календарних днів, наступних за останнім  календарним  днем звітного року. Збір сплачується платниками протягом 10 календарних днів, наступних  за  останнім днем граничного терміну подання розрахунку збору, за місцем податкової реєстрації.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 1.03.99 р. №303 наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища і ядерної безпеки України, Державної податкової інспекції України  від 19.07.99 р. №162/379 було затверджено Інструкцію про порядок обчислення та сплати збору за забруднення навколишнього природного середовища, зареєстровану в Міністерстві юстиції України 8.08.99 р. за №544/3837. Вказана Інструкція визначає об’єкти обчислення збору , нормативи збору, порядок його обчислення і справляння. Контроль за своєчасністю та повнотою сплати збору здійснюється органами державної податкової служби.

Згідно з п.2.1 Інструкції платниками збору є суб'єкти господарювання, незалежно від  форм власності, включаючи їх об'єднання, філії, відділення та інші відокремлені підрозділи, що не мають статусу юридичної особи, розташовані  на  території іншої територіальної громади; бюджетні, громадські  та інші підприємства, установи і організації; постійні представництва  нерезидентів,  які  отримують  доходи  в  Україні; громадяни,  які  здійснюють  на  території  України  і  в межах її континентального  шельфу  та виключної (морської) економічної зони викиди   і   скиди  забруднюючих  речовин  у  навколишнє  природне середовище та розміщення відходів.

Об’єктами обчислення збору є для стаціонарних джерел  забруднення  -  обсяги  забруднюючих речовин,  які  викидаються  в  атмосферне  повітря  або скидаються безпосередньо у водний об'єкт, та обсяги відходів, що розміщуються у спеціально відведених для цього місцях чи на об'єктах; для пересувних   джерел   забруднення   -   обсяги   фактично використаних   видів   пального,   в   результаті   спалення  яких утворюються забруднюючі речовини.( п. 3.2 Інструкції).

П.9.2. Інструкції відповідальність за правильність обчислення, повноту та своєчасність сплати, а також за правильність складення та своєчасність надання розрахунків до органів Мінекоресурсів та державної податкової служби покладено на платників. Штрафні санкції та пеня застосовуються у порядку, встановленому чинним законодавством України.

Перевіркою встановлено, що позивач у порушення вимог чинного законодавства розрахунки збору за забруднення навколишнього середовища у період, що перевірявся, не подавав, збір не сплачував.

Здійснений відповідачем розрахунок збору, який підлягає сплаті позивачем, відповідає вимогам Інструкції, наданим позивачем відомостям про кількість використаного пального та об’єми забруднюючих речовин, що викидалися до атмосферного повітря.

Розбіжності з розрахунком збору, зробленим експертом, пов’язані з тим, що об’єми використаного палива експерт визначав на підставі наданих йому документів, а саме  авансових звітів, які не можуть свідчити про фактичну витрату палива. Ці відомості містяться  у подорожніх листах, роздаточних відомостях та відображаються у меморіальному ордері №13, на підставі  яких було зроблено розрахунок працівниками державної податкової інспекції.

Розрахунок штрафних санкцій здійснено відповідно до вимог п.п. 17.1.1. та 17.1.2. ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»  від 2.12.00 р. №2181-ІІІ.

Отже, підстав для визнання нечинним податкового повідомлення-рішення від 12.11.03 р. №003769/1845/23-1/3/0 немає.

Податковим повідомленням-рішенням від 12.11.03 р. №004238/1845/17-01/4/0 Феодосійському центральному військовому клінічному санаторію донараховано 5609,76 грн податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів та застосовано штрафні санкції у розмірі 730,98 грн, всього 6340,74 грн.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про податок  власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів» від 11.12.91 р. №1963- ХІІ зі змінами та доповненнями платниками цього податку є  підприємства,  установи  та організації,  які є юридичними особами,   іноземні  юридичні  особи (далі  -  юридичні  особи),  а  також громадяни України,  іноземні громадяни та особи без громадянства (далі -  фізичні  особи),  які здійснюють першу реєстрацію в Україні,  реєстрацію, перереєстрацію транспортних засобів та/або мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні транспортні засоби, які відповідно до статті 2 цього Закону є об'єктами оподаткування.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про власність»  від  7.02.1991 р. № 697-XII із змінами та доповненнями майно, що є державною власністю та закріплено за державним закладом, належить йому на праві оперативного управління.

Ч.2 ст. 14 Закону України «Про Збройні сили України» від 6.12. 91 р. №1934 –ХІІ встановлено, що земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за  військовими  частинами,  військовими  навчальними   закладами, установами  та  організаціями  Збройних  Сил України,  є державною власністю,  належить  їм  на  праві  оперативного  управління   та звільняються від сплати усіх видів податків.

Але якщо платниками транспортного податку є підприємства, організації та установи, незалежно від форми власності, у тому числі й державні, а державні установи мають закріплене за ними майно тільки на праві оперативного управління, слід зробити висновок, що під «власними транспортними засобами» слід розуміти також і транспортні засоби, що знаходяться у платника податку на праві оперативного управління.

Коло осіб, які  звільняються від сплати цього податку, вказане у ст. 4 Закону. Позивач до таких осіб не відноситься.

Посилання позивача на ст.14 Закону України «Про Збройні сили України» не може бути прийняте до уваги.

Згідно зі ст.. 1 Закону України «Про систему оподаткування» пільги щодо оподаткування не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів про оподаткування.

Закон України «Про Збройні сили України» не є таким. Виходячи з преамбули цього закону, він визначає функції, склад Збройних сил України, правові засоби їх діяльності, організацію та дислокацію Збройних сил України, керівництво Збройними силами та забезпечення їх діяльності. Отже, цей закон не може встановлювати пільг щодо оподаткування.

Таким чином суд дійшов висновку, про обґрунтованість донарахування Державною податковою інспекцією у м. Феодосія  санаторію податкового зобов’язання з податку на транспорт.

Розмір податкового зобов’язання обчислений Державною податковою інспекцією відповідно до діючого законодавства та не оспорюється  позивачем.

Штрафні санкції застосовані обґрунтовано  на підставі п.п.17.1.1 та 17.1.2 ст 17 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Податковим повідомленням – рішенням від 12.1103 р. №003771/1845/23-1/1/0 Феодосійському центральному військовому клінічному санаторію згідно з п.п. «б», п.п. 4.2.2 ст.4 Закону №2181-ІІІ визначено податкове зобов’язання з податку на додану вартість у сумі 109176,96 грн, у тому числі 72784,64 грн з основного платежу та 36392,32 грн за штрафними (фінансовими) санкціями.

Перевіркою було встановлене, що у період з 1.07.02 р. по 1.07.03 р. санаторієм на підставі наказу №3 від 15.10.02 р. була списана кредиторська заборгованість перед ОП «Феодосіятеплокомуненерго» у сумі 29919,24 грн.

Відповідно до п. 4.5 ст. 4 Закону України «Про податок на додану вартість» від 3.04.1997 р. № 16897-ВР із змінами та доповненями, якщо   після  поставки  товарів  (послуг)  здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості,  включаючи  наступний за  поставкою  перегляд  цін,  перерахунок  у  випадках повернення товарів особі,  яка їх  надала,  суми  податкових  зобов'язань  та податкового   кредиту   постачальника   та  отримувача  підлягають відповідному коригуванню.

У порушення цих вимог податок на додану вартість за жовтень 2002 р. не був перерахований відповідно до змін бази оподаткування. Заниження податку на додану вартість склало 4986, 64 грн.

Згідно п. п. 5.1.10 п. 5.1 ст. 5 Закону України “Про податок на додану вартість” позивач має право на пільги з податку на додану вартість по наданню у порядку і у межах норм, встановлених Кабінетом Міністрів України , послуг з харчування громадян в закладах охорони здоров’я.

У випадку, коли платник податку здійснює операції з продажу товарів (робіт, послуг), звільнених від оподаткування або операції що не є об’єктом оподаткування згідно статтям 3 і 5 Закону України “Про податок на додану вартість” від 03.04.1997р. № 168/97-ВР, суми податку сплачені (нараховані) у зв’язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва, основних фондів і нематеріальних активів, які підлягають амортизації, відносяться  відповідно до складу валових витрат виробництва та на збільшення вартості основних фондів і нематеріальних активів і до податкового кредиту не включаються, що передбачено вимогами підпункту 7.4.2 пункту 7.4 статті 7 вищевказаного Закону.

У випадку, коли товари (роботи, послуги), виготовлені або придбані, частково використовуються у оподатковуваних операціях, а частково ні, до суми податкового кредиту  включається та частина сплаченого (нарахованого) податку при їх виготовленні або придбанні, яка відповідає частці використання таких товарів (робіт, послуг) у оподатковуваних операціях звітного періоду, що передбачено вимогами підпункту 7.4.3 пункту 7.4 статті 7 вищевказаного Закону.

Держаною податковою інспекцією встановлені порушення з боку санаторія при застосуванні грошових норм витрат на харчування, в межах яких операції з надання послуг  з харчування громадян у закладах (установах) охорони здоров’я звільняються від обкладення податком на додану вартість. Такі норми затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 30.07.98 р. №1186 «Про порядок звільнення від обкладення податком на додану вартість операцій з надання послуг з харчування  у закладах (установах) охорони здоров’я. Середньодобова грошова норма витрат на харчування у закладах охорони здоров’я на одну людину дорівнює 4,05 грн.

П.п.5, 6 Порядку визначено, що харчування  громадян  у   закладах   (установах)   охорони здоров'я  державної  та  комунальної  форм  власності  за  рахунок бюджетних асигнувань здійснюється в межах грошових норм витрат  на харчування  та  коштів,  передбачених кошторисами на утримання цих закладів (установ). Харчування  громадян  у   закладах  (установах)   охорони здоров'я  державної  та  комунальної  форм  власності  за  рахунок бюджетних асигнувань здійснюється в межах грошових норм витрат  на харчування  та  коштів,  передбачених кошторисами на утримання цих закладів (установ).

У  разі  одночасного  надання   послуг   із   забезпечення харчування  громадян  у  закладах  (установах)  охорони  здоров'я, операції з яких звільняються від  обкладення  податком  на  додану вартість,  і  послуг,  які  не  мають таких пільг з оподаткування, облік операцій з придбання  сировини  для  приготування  страв  та інших продуктів харчування (з виконання робіт, надання послуг), їх реалізації ведеться окремо. ( п. 8 Порядку).

Позивачем окремий облік таких операцій не був забезпечений. Ні державній податковій інспекції, ні експерту, ні суду не були надані документи, на підставі  яких позивачем  проведені розрахунки  ПДВ з застосуванням встановленої пільги в межах грошової норми витрат на харчування. При співставленні книги обліку продаж, книги обліку придбань товарів (робіт, послуг) та податкових декларацій за період, що перевірявся, були встановлені розбіжності. За розрахунками державної податкової інспекції заниження ПДВ склало 26127 грн, у тому числі завищення податку  за липень 2002 р та травень 2003 р на загальну суму 4775 грн, заниження за серпень-листопад 2002 р, березень та червень 2003 -  на загальну суму 30902 грн.

Розбіжності з розрахунками, зробленими експертом, пояснюються тим, що експерту  були надані позивачем не всі необхідні рахунки, накладні, податкові накладні, які були досліджені Державною податковою інспекцією при проведенні перевірки.

Крім того, санаторієм 24.02.03 р. в Державну податкову інспекцію в м. Феодосія представлені уточнюючи декларації з податку на додану вартість з квітня 2001 р по червень 2002 р., на підставі яких зменшена чиста сума податкових зобов’язань 41671 грн за лютий 2003 р.  Вказана сума також була донарахована позивачеві з посиланням на незаконність зменшення узгоджених зобов’язань.

Ч. 1 ст. 71 Кодексу про адміністративне судочинство України визначено, що кожна  сторона  повинна  довести  ті  обставини,  на  яких ґрунтуються її вимоги та заперечення,  крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Суд неодноразово витребував у позивача первинні бухгалтерські документи, на підставі яких були внесені уточнення в декларації. Але ані суду, ані експерту такі документи не були надані.

Відповідно до п.5.1. ст.5 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державним цільовими фондами» від 21.12.00 р. №2181-ІІІ уточнюючи розрахунки платник податків повинен подавати, якщо він самостійно виявить помилки в показниках раніше представленої податкової декларації.

Позивач не довів наявність помилок в показниках декларацій з податку на додану вартість за квітень 2001-червень 2002 р. та не надав підтверджуючих документів.

Відповідно до ч.3 ст. 159 Кодексу про адміністративне судочинство України суд повинен приймати рішення на підставі повно та всебічно з’ясованих обставин, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З урахуванням викладеного суд вважає, що доводи позивача не знайшли  підтвердження у матеріалах справи, у зв’язку з чим підстави для визнання нечинним податкового повідомлення-рішення №003771/1845/23-1/1/0 від 12.11.03 р відсутні.

Податковим повідомленням рішенням №003770/1845/23-1/2/0 Феодосійському центральному військовому клінічному санаторію донарахований збір за спец водокористування у сумі 3968,89 грн у тому числі 2126,33 грн за основним платежем та 1842,26 грн штрафних (фінансових) санкцій.

Зазначене повідомлення-рішення є нечинним з наступних відстав.

Згідно зі ст. 48 Водного Кодексу України спец водокористування це - забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та  скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води  та  скидання  забруднюючих  речовин  із зворотними водами із застосуванням каналів.

П.1.7  Інструкції про порядок обчислення та стягування збору за спеціальне використання водних ресурсів та збору за користування водами для нужд гідроенергетики та водного транспорту, затвердженої наказом Міністерства фінансів України, Державною податковою адміністрацією України, Міністерством економіки України, Міністерством охорони навколишнього середовища та ядерної безпеки України від 1.10.99 р. №231/539/118/219, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 19.10.99 р. за № №714/4004, визначено, що збір за   спеціальне   використання   водних   ресурсів справляється за використання води з водних об'єктів, що забрана із застосуванням споруд або технічних пристроїв,  та скидання  в  них зворотних вод. Збір за  користування  водами  для   потреб   гідроенергетики справляється за користування водою, що пропускається через турбіни гідроелектростанцій   для   вироблення   електроенергії,   а   для підприємств  водного  транспорту  -  за користування водою під час експлуатації водних шляхів вантажними,  самохідними, несамохідними та пасажирськими суднами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.08.99 р. №1494 було затверджено Порядок справляння збору за спеціальне використання водних ресурсів та збору за користування водами для нужд гідроенергетики та водного транспорту.

Відповідно до п.2 Порядку збір за спецвикористання водних ресурсів справляється за використання води з водних об’єктів, що забрана із застосуванням споруд або технічних пристроїв та за скидання в них зворотних вод.

Відповідно до ст. 49 Водного Кодексу України спецводокористування здійснюється на підставі дозволу.

Аналіз вказаних правових норм свідчить про те, що збір за спец водокористування стягується за користування не взагалі водою, а саме водними об’єктами.

Відповідно до ст.1 Водного Кодексу України, водний об’єкт – це природний, або створений штучно елемент довкілля, в якому зосереджуються води (море, річка, озеро, водосховище, ставок, канал, водоносний горизонт).

З матеріалів справи убачається, що позивач не має власних водозабірних споруд і не забирає воду безпосередньо з водного об’єкту. Водопостачання санаторія здійснюється ВПВКГ м. Феодосія на підставі договору №233 від 26.03.98 р. Дозволу, передбаченого ст. 49 Водного Кодексу Україні, позивачеві не надавалося.

Отже, позивач не є суб’єктом спецводокористування та не зобов’язаний сплачувати збір за спецкористування водними ресурсами, а також надавати податковому органу розрахунки збору.

Враховуючи, що Феодосійським центральним військовим клінічним санаторієм не було порушене чинне законодавство, у відповідача не було підстав для нарахування штрафних (фінансових) санкцій.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Судові витрати розподіляються між сторонами відповідно до вимог ч.3 ст. 94 Кодексу про адміністративне судочинство України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 94, 122, 136, п. 2 ст. 157, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати нечинним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Феодосія від 12.11.03 р.  №003770/1845/23-1/2/0 про визначення податкового зобов’язання зі збору за спец водокористування у сумі 3968,59 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України м. Сімферополя (пр 0002 УДК в АР Крим, МФО 824026, одержувач: Держбюджет м. Сімферополя, код ОКПО 22301854) на користь Феодосійського центрального військового клінічного санаторія ( 98100, АР Крим, м. Феодосія, вул. Генерала Горбачова, 5) 0,90 грн. судового збору.

Виконавчий лист буде видано позивачеві за його заявою після набрання постановою законної сили.

У разі неподання заяви про апеляційне оскарження, постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення.

Якщо після подачі заяви про апеляційне оскарження, апеляційна скарга не подана, постанова набирає сили через 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена в порядку і строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанову направити сторонам рекомендованою кореспонденцією.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Білоглазова І.К.