СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.07                                                                                 Справа № 15/33пд.

Судова колегія у складі суддів:

Пономаренко Є.Ю. –головуючий, Седляр О.О., Яресько Б.В.,

при секретарі Подколзіній С.С.,

розглянувши матеріали справи за позовом

Державного відкритого акціонерного товариства «Стахановпромтранс», м. Лисичанськ Луганської області

до закритого акціонерного товариства «Криворізьке», м. Брянка Луганської області

про розірвання договору

За участю представників сторін:

від позивача: Чумак Т.В. юрисконсульт по довіреності № 01-264 від 08.06.06р.;

від відповідача: Жидков Л.В. представник по довіреності № 1396 від 26.12.05р.;

До початку слухання справи по суті не заявлено вимогу про фіксування  судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв’язку з чим відповідно до ст. ст. 4-4, 81-1 Господарського процесуального кодексу України таке фіксування судом не здійснювалося.

Суть спору: позивачем за позовною заявою  заявлені вимоги про розірвання p 01.09.2006р. договору №662 від 01.01.2006р. на подання вагонів ЗАТ «Криворізьке».

Представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечує з підстав, викладених зокрема у запереченні від 23.04.2007р. №482 посилаючись на відсутність підстав розірвання договору.

Встановивши нижченаведені фактичні обставини справи, оцінивши доводи сторін та надані ними докази суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.

Між Державним відкритим акціонерним товариством «Стахановпромтранс», що є володільцем під’їзної колії та закритим акціонерним товариством «Криворізьке»укладено договір №662 від 01.01.2006р. на подання та прибирання вагонів  (далі –договір).

Даний договір підписано з боку відповідача з протоколом розбіжностей від 17.11.2005р.

Між сторонами 05.12.2005 р. підписано протокол узгодження розбіжностей до вказаного договору.

У зв’язку з недосягненням згоди з деяких положень договору, ДВАТ «Стахановпромтранс» звернулося до господарського суду Луганської області з позовом про розгляд розбіжностей, що виникли при укладенні договору №662. За результатами вирішення у судовому порядку зазначеного спору у справі №4/6пд прийнято рішення від 13.02.2006р., яким позов задоволено повністю та певні пункти договору прийнято в редакції позивача.

Вказане судове рішення місцевого господарського суду було оскаржено відповідачем до Луганського апеляційного господарського суду. За результатами перегляду рішення в апеляційному порядку воно залишено без змін Постановою від 06.05.2006р.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України у разі  подання  апеляційної скарги або внесення апеляційного подання рішення,  якщо його не скасовано,  набирає  законної  сили після розгляду справи апеляційною інстанцією. Згідно ч. 3 ст. 105 Господарського процесуального кодексу України постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Згідно п. 2 ст. 187 Господарського кодексу України день   набрання  чинності  рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного  спору,  вважається  днем укладення відповідного господарського  договору,  якщо  рішенням  суду  не визначено інше.

Судовими рішеннями у справі № 4/6пд з вирішення між сторонами переддоговірного спору інше не визначено.

Відповідно до п. 32 договору з урахуванням протоколу розбіжностей та протоколу узгодження розбіжностей від 05.12.2005р. договір укладено строком до 31.12.2011р.

Таким чином, договір №662 на подання та прибирання вагонів є укладеним та чинним на даний час.

Положеннями статті 188 Господарського кодексу України регламентовано наступний порядок зміни та розривання господарських договорів.

1. Зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

2. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

3. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

4. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Згідно ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 зазначеної статті договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

При цьому, істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Доводи позивача щодо істотного порушення умов договору з боку відповідача ґрунтуються на наявності боргу, який розраховано виходячи не з договірної ціни, визначеної у встановленому порядку, а з завищеної ціни, яка на даний час не є ціною, визначеною договором. Боргу ж виходячи з умов договору (вартість одного тонно-кілометра визначено у п. 19 договору з урахуванням рішення суду з переддоговірного спору у справі №4/6пд та складає 25,12 коп.) у відповідача немає, пояснення про що також надано представником позивача в судовому засіданні. Борг створено штучно позивачем виходячи з ціни вищої, а ніж визначено договором.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 ЦКУ одностороння  відмова  від  зобов'язання  або одностороння зміна  його  умов  не  допускається,  якщо  інше  не   встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Аналогічна за змістом норма міститься у п.1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Доводи позивача, наведені ним також як підстави розірвання договору, щодо істотної зміни обставини –підвищення вартості енергоносіїв, тощо, судом відхиляються з наступних підстав.

Норми статті 652 Цивільного кодексу України, що регламентує зміну або розірвання договору у зв’язку з істотною зміною обставин, передбачають зокрема наступне:

1. У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов’язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

2. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

У суду відсутні правові підстави розірвання договору на підставі вказаної норми, оскільки у спірній ситуації відсутні одночасно всі умови визначені в наведеній статті.

Вартість одного тонно-кілометра визначено у п. 19 договору з урахуванням рішення суду з переддоговірного спору у справі №4/6пд та складає 25,12 коп.

Проаналізувавши обставини та суть розбіжностей сторін, які розглядалися у справі №4/6пд за переддоговірним спором, а також виходячи з частого коливання цін (зокрема найбільші коливання у бік підвищення) на українському ринку енергоносіїв та на світовому ринку нафти, суд дійшов висновку, що в момент укладення договору сторони не виходили з того, що не настане така зміна обставин на які при розгляді даного спору вказує позивач.

Так, відсутні умови, передбачені п. 1 ч. 2 ст. 152 Цивільного кодексу України.

Також, із суті договору та звичаїв ділового обороту випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона (п. 4 ч. 2 ст. 152 ЦК України).

Договірна ціна - вартість одного тонно-кілометра не є державною фіксованою чи регульованою ціною, а є відповідно вільною ціною, що визначена у договорі укладеному між двома суб’єктами господарювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Згідно ч. 2 ст. 632 Цивільного кодексу України зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Так, відсутні підстави вважати, що у даному випадку із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Тому, відповідно відсутні умови, передбачені п. 4 ч. 2 ст. 152 Цивільного кодексу України.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до п. 4 ст. 652 Цивільного кодексу України зміна договору у зв’язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

У даному випадку представники обох сторін надали суду пояснення про те, що їх підприємства, внаслідок свого територіального розташування та розміщення залізничних шляхів, фактично не зможуть здійснювати господарську діяльність одне без одного. Тому, розірвання договору потягне для сторін значну шкоду, у зв’язку з чим розірвання договору є необґрунтованим.

Таким чином, відсутні фактичні обставини та нормативно визначені підстави розірвання договору, та відповідно у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України здійснені позивачем судові витрати у складі: 85 грн. державного мита, а також 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на позивача.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні за згодою представників сторін оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 44, 47, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати у складі: 85 грн. 00 коп. державного мита, а також 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покласти на позивача.

Дане рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Рішення підписано 28.04.2007р.

Суддя (головуючий)

Суддя

Суддя

Є.Ю. Пономаренко

О.О. Седляр

Б.В. Яресько