СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

від
"17" квітня 2007 р.
по справі  № 02/31-92

за позовом ОСОБА_1, м. Нововолинськ

до відповідачів: 1)Приватного підприємства
“ОСОБА_2”, м. Володимир-Волинський

2)Товариства з
обмеженою відповідальністю “Україна”, с. Новосілки, Володимир -Волинського
району

про визнання договору купівлі
-продажу недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння

Суддя  Костюк С.В.

Представники:

від позивача   : ОСОБА_1, ОСОБА_3, довіреність від
29.03.2007р.

від відповідача : 1) н/з

2) Никонюк В.Є.,
директор, Федоров О.В., довіреність № 2 від 06.02.2007р.

Запис розгляду справи здійснюється
за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу
„Діловодство суду”.

В судовому засіданні сторонам роз'яснено
права та обов'язки, передбачені ст.22 ГПК України. Заяви про відвід судді
відповідно до ст.20 ГПК України не поступило.

За згодою сторін в судовому
засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору:  Позивач - ОСОБА_1 звернувся з позовом про
визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення площею
296кв.м за адресою АДРЕСА_1, який було укладено 01.09.2005р. між ТзОВ
"Україна" та ПП "ОСОБА_2" та витребування майна з чужого
незаконного володіння.

Обгрунтовуючи вимогу позивач
зазначає, що він є одним із засновників товариства, обраний головою ревізійної
комісії. При відчуженні майна по договору купівлі-продажу не були враховані
вимоги п.2 ст.98 ЦК України щодо обов'язкової згоди учасників товариства; нежитлове
приміщення є єдиним майном товариства; в силу ст.228 ЦК України даний правочин
є нікчемний, оскільки підписаний неуповноваженою особою. При оформленні
договору купівлі-продажу порушені вимоги п.2 ст.97, ст.145 ЦК України, п.5
ст.65 ГК України, п.6.13, 6.17 Статуту товариства, а тому в силу ст.215 п.1 ЦК
України він є недійсним, а за відсутності нотаріального посвідчення договору
відповідно до ст.657 ЦК України він є нікчемним.

Відповідач - ПП «ОСОБА_2»
(відповідач 1) відзиву на позов не представив, свого представника в судове
засідання не направив.

Відповідач - ТзОВ «Україна»
(відповідач 2) у відзиві на позов вказує, що про існування договору
купівлі-продажу НОМЕР_1 від 01.09.2005р. стало відомо з листа ПП «ОСОБА_2» від
26.06.2006р. НОМЕР_2; за усною заявою керівника ПП підпис на договорі
ІНФОРМАЦІЯ_2 ТзОВ «Україна», яка свій підпис також заперечує, довіреність на
підписання договору директор товариства не видавав. При складанні договору
порушено п.1 ст.181 ГК України та п.2 ст.207 ЦК України. Щодо відчуження майна,
то дане питання на загальні збори членів товариства не виносилось. Водночас,
зазначає, що між ТзОВ «Україна» та ПП «ОСОБА_2» існують відносини по оренді
нежитлового приміщення, які підтверджуються договором оренди від 01.02.2004р.
та актом прийому-передачі майна від 01.06.2004р., станом на 01.02.2007р.
заборгованість по орендній платі становить 105480 грн., крім того, згідно умов
договору оренди нарахована пеня в розмірі 11903,98 грн. 25.06.2006р. ПП
«ОСОБА_2» направлялось повідомлення про розірвання договору оренди, чим
підтверджується те, що директор товариства Никонюк В.Є. не знав про існування
договору купівлі-продажу від 01.09.2005р. НОМЕР_1 і не виконував його.
Існування договору оренди підтверджено також тим, що ПП «ОСОБА_2» на вимогу товариства
частина приміщення (20кв.м.) була звільнена для передачі в оренду ТзОВ
«Телеком-Стиль» згідно договору від 01.02.2007р. Також зазначає, що договір
купівлі-продажу від 01.09.2005р. є недійсним, а тому законні права учасників
товариства «Україна» повинні бути захищені.

Директор ТзОВ «Україна» Никонюк
В.Є. в судових засіданнях 05.04 та 17.04.2007р. пояснив, що нікому не надавав
повноважень на укладення договору купівлі-продажу приміщення по АДРЕСА_1. Дане
приміщення було придбано членами товариства «Україна» у 1996 році, у 2004 році
здано в оренду ПП «ОСОБА_2». З моменту здачі в оренду орендна плата орендарем
не сплачувалась. Питання здачі в оренду даного приміщення вирішувалось на
зборах учасників товариства 16.02.2002р. Приміщення, що зазначено в договорі
купівлі-продажу від 01.09.2005р. НОМЕР_1 є власністю членів товариства і без їх
згоди не може бути продано, а збори учасників з питань його продажу не
проводились. Також, зазначив, що ніяких коштів по договору від 01.09.2006р.
товариство не отримувало і ніякої заборгованості перед ПП «ОСОБА_2» не мало. За
несплату податків з орендної плати, яка приватним підприємством взагалі не
сплачувалась, податковою інспекцією було нараховано товариству податків в сумі
40000 грн., які товариство змушене було сплатити. В судовому засіданні
підтримав вимогу позивача щодо визнання договору купівлі-продажу від
01.09.2005р. НОМЕР_1 недійсним.

Згідно листа-відповіді державного
реєстратора м. Володимир-Волинського на запит суду, ТзОВ «Україна»
зареєстровано рішенням Володимир-Волинського міськвиконкому 03.11.94 за № 141,
засновниками товариства являються покупці орендного підприємства «Україна» в
кількості 61 чоловік, протоколом зборів від 07.02.96 НОМЕР_6 виключено з числа
співзасновників 8 чоловік і прийнято в склад засновників 50 чоловік. Протоколом
зборів НОМЕР_7 від 13.03.96 керівником товариства обрано Никонюка В.Є.,
11.08.2006р. ТзОВ «Україна» внесено до Єдиного державного реєстру.

На адресу суду 17.04.2007р. від ПП
"ОСОБА_2" надійшло клопотання відкласти розгляд справи в зв'язку з
тим, що адвокат Сафулько С.Ф., який є уповноваженим представником по даній
справі, не має змоги взяти участь в судовому засіданні.

Зазначене клопотання судом
відхиляється як необґрунтоване, оскільки ухвалою від 05.04.2007р. коло представників
сторін не обмежене, а в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що
підтверджують, надання повноважень на представлення інтересів по справі №
02/31-92 за позовом ОСОБА_1 до ПП "ОСОБА_2" та ТзОВ «Україна» саме
адвокату Сафулько С.Ф.

З представлених суду матеріалів вбачається
наступне.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Україна" створено згідно рішення учасників від
28.10.1994р., протокол НОМЕР_8, та зареєстровано рішенням виконавчого комітету
НОМЕР_9 від 03.11.1994р.

Згідно пункту 4.1 Статуту товариство є
власником :

- майна, передбачено йому
учасниками;

- виробленої внаслідок
господарської діяльності продукції ;

- одержаних доходів, а також іншого
майна, набутого з підстав не заборонених законом.

В пункті 4.3 Статуту зазначено, що
для забезпечення діяльності товариства за рахунок внесків учасників товариства
створюється статутний фонд в розмірі 81558400крб., який може поновлюватися за
рахунок прибутку та додаткових внесків учасників товариства (а.с. 32).

18.12.1995р. між
представництвом фонду держмайна у м. Володимир-Волинському та ТзОВ
"Україна" було укладено договір купівлі-продажу нежилого приміщення
площею 293кв.м по АДРЕСА_1, яке раніше орендувало товариство (а.с. 13-14).

Рішенням загальних зборів учасників
товариства від 07.02.1996р. було визначено розміри часток учасників товариства
та затверджено зміни і доповнення до Статуту товариства та його Установчого
договору.

Як вбачається з протоколу зборів
учасників товариства від 07.02.1996р. НОМЕР_1 (а.с. 78-81) та додатку до
Установчого договору за рахунок внесків учасників товариства створено Статутний
фонд у розмірі 5166 млн. крб., кількість учасників товариства становила 103
чол. (а.с. 15-27).

На даних зборах також вирішувалось
питання щодо викупу приміщення, в якому знаходиться товариство (в АДРЕСА_1) за
рахунок майнових сертифікатів учасників товариства на суму 2500 млн. крб.

Відповідно до додаткової угоди від
20.02.1996р. до договору купівлі-продажу приміщення НОМЕР_3 від 18.12.1996р.,
покупець - ТзОВ «Україна» зобов'язався за придбаний об'єкт внести
крб. та кошти п'ятдесяти приватизаційних сертифікатів в сумі
крб. (а.с.62).

Рішенням зборів учасників товариства
від 13.03.1996р., протокол НОМЕР_4 (а.с.28), директором товариства було обрано
Никонюка Володимира Євгеновича, в склад ревізійної комісії учасників товариства
: ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5.

Згідно рішення зборів засновників
товариства від 16.02.2002р., протоколом НОМЕР_5 (а.с. 73), вирішено здати
нежиле приміщення по АДРЕСА_1 в оренду, що не суперечить п. 4.8 Статуту
товариства.

Відповідно до п.6.1 Статуту вищим
органом управління товариства є збори учасників товариства, компетенція яких
визначена п.6.7 Статуту, повноваження виконавчого органу, яким є директор
товариства, визначені пунктами 6.15-6.18 Статуту

Згідно п.п. б п.6.7 Статуту до
виключної компетенції зборів учасників товариства віднесено внесення змін та
доповнень до Статуту товариства.

Пунктом 1.7 Статуту визначено, що
товариство може від свого імені укладати угоди, набувати майнових та особистих
немайнових прав і вступати в зобов'язання.

В своїй діяльності товариство повинно
керуватись діючим законодавством, чинним Статутом, установчим договором (п.2.4
Статуту), учасники товариства зобов'язані додержуватись положень Установчих
документів та виконувати рішення загальних зборів (п.3.3 Статуту).

На балансі ТзОВ "Україна"
станом на 01.01.2005р., 01.01.2006р., 01.01.2007р. знаходиться основних засобів
на суму 55,31тис.грн., в яку входить нежитлове приміщення площею 296кв.м по
АДРЕСА_1, балансовою вартістю 50805грн., інвентарна картка НОМЕР_10 та меблі
офісні балансовою вартістю 4509грн., інвентарна картка НОМЕР_11.

Згідно повідомлення
державного реєстратора Володимир-Волинської міської ради від 26.03.2007р. №153
на запит суду, ТзОВ "Україна" внесено до Єдиного державного реєстру
11.08.2006р., засновниками товариства являються покупці Орендного підприємства
"Україна" в кількості 61 чол., протоколом зборів НОМЕР_6 від
07.02.1996р. було виключено з числа засновників 8 чоловік і було прийнято в
склад засновників 50 чоловік.

20.03.2007р. до Господарського суду
звернувся з позовною заявою ОСОБА_1, який згідно додатку до Установчого
договору є одним із засновників товариства, а згідно протоколів зборів
учасників товариства від 13.06.1996р. та 16.02.2002р. входить до складу
ревізійної комісії товариства «Україна».

Предметом спору за даним позовом є
визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення площею
296кв.м за адресою АДРЕСА_1 між ТзОВ "Україна" та ПП
"ОСОБА_2" від 01.09.2005р. НОМЕР_1.

З матеріалів справи вбачається, що
договір купівлі-продажу НОМЕР_1 від 01.09.2005р. укладався зі сторони
"Продавця" - ТзОВ «Україна» директором товариства Никонюком
Володимиром Євгеновичем зі сторони "Покупця" директором приватного
підприємства "ОСОБА_2" Власюк Оленою Ульянівною.

За даним договором Продавець
зобов'язався продати і передати у повну власність Покупцю нежитлове приміщення
загальною площею 296кв.м за адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до п.2.2 договору загальна
вартість договору становить 330тис.грн. Дана сума складається із двох сум, із
суми яка була проплачена раніше на протязі 2001-2005р.р. - 220тис.грн. та суми
110тис.грн., яку Покупець зобов'язався проплатити до 01.03.2006р.

Згідно пояснень директора ТзОВ
"Україна" Никонюка Володимира Євгеновича, наданих в судових
засіданнях 05.04.2007р. та 17.04.2007р., договір купівлі-продажу від
01.09.2005р. ним не укладався та повноважень на його укладення він нікому не
давав, у 2004 році нежитлове приміщення згідно рішення учасників товариства від
16.02.2002р. було здано в оренду ДП "Єлена" , договір оренди від
01.02.2004 року.

Згідно пояснення відповідача 2,
товариство "Україна" про існування оспорюваного договору
купівлі-продажу дізналось з листа приватного підприємства "ОСОБА_2"
від 26.06.2006р. (а.с. 100).

ПП "ОСОБА_2" в позовній заяві
про визнання договору від 01.09.2005р. дійсним та додаткових мотивах до неї,
які були долучені ним до заяви про зупинення провадження у справі № 02/31-92,
зазначає, що договір було підписано ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 "Україна",
яка працює ІНФОРМАЦІЯ_1 даного товариства та фермерського господарства
"Пролісок". Також вказує, що угода підписана зі згоди товариства
"Україна" на підставі доручення, виданого директором ТзОВ Никонюком
В.Є., умови договору по оплаті приміщення в сумі 330000грн. покупцем повністю виконані.

Водночас, доказів в підтвердження
зазначеного в позовній заяві ПП "ОСОБА_2" та додаткових мотивах ним
суду не представлено.

Заслухавши представників позивача,
відповідача-2, директора ТзОВ "Україна" Никонюка В.Є., дослідивши представлені
по справі докази та оцінивши їх в сукупності, господарський суд дійшов висновку
про те, що договір купівлі-продажу від 01.09.2005р. НОМЕР_1 між ТзОВ
"Україна" та ПП "ОСОБА_2" суперечить чинному законодавству,
а тому вимога позивача в частині визнання його недійсним підлягає задоволенню.

При цьому суд виходить з наступного.

Як підтверджено матеріалами справи
ТзОВ "Україна" створено на майні засновників (учасників) товариства у
1994 році, нежитлове приміщення площею 296кв.м за адресою АДРЕСА_1 входить в
Статутний фонд товариства і складає майже сто його відсотків. Так згідно акту
перевірки Володимир-Волинської ОДПІ від 08.06.2006р. розмір статутного фонду
ТзОВ «Україна» на момент перевірки становить 51660грн., а балансова вартість
приміщення - 50805грн.

Відповідно до ст.145 ЦК України вищим
органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори його
учасників, а виконавчий орган (колегіальний або одноособовий) здійснює поточне
керівництво його діяльністю і є підзвітний загальним зборам учасників.

В товаристві "Україна"
виконавчим органом є директор товариства Никонюк В.Є.

Компетенція загальних зборів
учасників товариства та його виконавчого органу визначається Статутом
товариства та не повинна суперечити нормам Закону України "Про
господарські товариства" та Цивільному кодексу України.

Зокрема пунктами 6,7, 6.14- 6.18,
Статуту чітко визначена компетенція загальних зборів учасників товариства та
його виконавчого органу (директора).

Пунктом 6.17 Статуту
передбачено, що лише директор має право без довіреності виконувати дії
товариства.

Порядок переходу частки (її частини)
учасника у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю
унормований ст.147 ЦК України.

Водночас, відповідно до п.2 ст.98 ЦК
України є обов'язковим ухвалення рішення загальних зборів учасників товариства
при відчуженні майна товариства на суму, що становить 50 і  більше відсотків майна товариства.

Як слідує з коментаря даної статті
при вирішенні питання про відчуження майна товариства, у розмірі 50
процентів  і більше його вартість повинна
визначаться за балансом, а не за ціною, встановленою за домовленістю сторін у
договорах.

Водночас, матеріалами справи підтверджено,
що збори учасників товариства "Україна", на яких вирішувалось питання
відчуження майна, що становить 100 процентів його статутного фонду, не
проводились.

Відповідно до п.1 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину
стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою
ст.203 цього Кодексу.

Пунктами 1,2 ст.203 ЦК України
передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Матеріалами справи доведено що
договір купівлі-продажу від 01.09.2005р. НОМЕР_1 між ТзОВ "Україна"
та ПП "ОСОБА_2" укладений з порушенням чинного законодавства та
Статуту товариства, підписаний за директора ТзОВ "Україна" Никонюка
В.Є. неуповноваженою на те особою, а тому відповідно до вимог ст.215 ЦК України
є нікчемним, тобто недійсним  і не може
породжувати будь-яких наслідків в тому числі і щодо передачі майна від
приватного підприємства до товариства, оскільки жодним доказом по справі не
підтверджено, що спірний договір був виконаний сторонами. Тому в частині
витребування майна з чужого незаконного володіння слід відмовити.

Щодо підстав звернення позивача -
ОСОБА_1 до суду за захистом порушено права в результаті укладення спірного
договору, то суд виходить з наступного.

Відповідно до п.4 ст,12 ГПК України,
зі змінами внесеними Законом України від 15.12.2006р. №483-V, господарським
судам підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між
господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому
числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами)
господарських товариств, що пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням та
припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів.

Відповідно до п.1 ст.167 ГК України
корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному
фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь
цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки
прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої
відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та
статутними документами.

Оскільки в результаті укладення між
відповідачами 1 та 2 договору купівлі-продажу приміщення від 01.09.2005р.
НОМЕР_1 порушено корпоративні права учасника ТзОВ "Україна" ОСОБА_1,
то він правомірно звернувся до господарського суду за захистом порушено права
відповідно до ст.16 ЦК України, статтей 1,12 ГПК України.

Відповідно до ст.49 ГПК України
судові витрати  понесені позивачем
підлягають стягненню з відповідачів пропорційно по 101грн. з кожного.

Враховуючи викладене та керуючись
ст.ст. 16, 98, 145, ,203, 215 Цивільного кодексу України, ст.167 Господарського
кодексу України, ст.ст. 38, 43, 49, 80-82 ГПК України, господарський суд,

в и р і ш и в :

1. Позов задоволити частково.

2. Визнати недійсним договір
купівлі-продажу нежитлового приміщення площею 296кв.м за адресою АДРЕСА_1,
укладений між ТзОВ "Україна" та ПП "ОСОБА_2" від
01.09.2005р. НОМЕР_1.

3. Стягнути з ПП “ОСОБА_2” та ТзОВ
"Україна" на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті державного мита та
інформаційно-технічного забезпечення судового процесу в розмірі 101грн. 50коп.
з кожного.

5.В решті позову відмовити.

Суддя                                                                              С.В.Костюк

Дата підписання повного

тексту рішення  24.04.2007р.

Суддя
Костюк С.В.