ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  МІСТА СЕВАСТОПОЛЯ
РІШЕННЯ

"14" травня 2007 р.
справа № 20-7/102

За позовом:                    Товариства з обмеженою відповідальністю „Атан-Крим”

(98100, м. Феодосія, вул. Галерейна, 22)

до відповідача:          Товариства з обмеженою відповідальністю

„Інкерманська риболовецька компанія”

(99704, м. Севастополь, вул. Ангарська, 10-А)

про          стягнення заборгованості за Договором № 122/с від 23.05.2006 в сумі 676526,30 грн.,

Суддя Ілюхіна Г.П.

Представники сторін:

від позивача:          - Ключник О.С., представник, довіреність 2/АК від 01.01.2007;

від відповідача:          - не з'явився.

Суть спору:

14.03.2007 (вх.№736) Товариство з обмеженою відповідальністю „Атан-Крим” звернулось до господарського суду м. Севастополя з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю „Інкерманська риболовецька компанія” про стягнення заборгованості за Договором № 122/с від 23.05.2006 в сумі 676526,30 грн., з посиланням на статті 525-527, 624, 625 Господарського кодексу України.

Ухвалою суду від 19.03.2007 порушено провадження у справі (арк.с.1-2).

Клопотання позивача про вжиття заходів забезпечення позову в порядку статей 66, 67 Господарського процесуального кодексу України шляхом накладення арешту на грошові кошти на рахунках відповідача в сумі 676526,30 грн., а у випадку відсутності грошових коштів на рахунках боржника, накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить відповідачу на суму боргу задоволенню не підлягає, так як позивач не обґрунтував наявність фактичних обставин, з якими пов’язується застосування певного заходу до забезпечення позову, необхідність вжиття таких заходів, наявність підстав вважати, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду, клопотання містить альтернативні заходи, не відповідає вимогам Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/2776 від 12.12.2006 „Про деякі питання практики забезпечення позову” та Постанови Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 „Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову” (арк.с.12).

Відповідач в відзиві (вх.№13604) на позов вимоги, викладені в позовній заяві, відхиляє в повному обсязі у зв’язку з відсутністю між сторонами предмету спору (арк.с.69).

Відповідач надав докази часткової оплати заборгованості платіжними дорученнями № 73965 від 11.04.2007, № 75031 від 12.04.2007, № 76520 від 13.04.2007, № 77124 від 16.04.2007, № 83933 від 23.04.2007 на загальну суму 34000,00 грн., тобто  після порушення провадження у справі, що є підставою для припинення провадження у справі по пункту 11 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України у зв’язку з відсутністю предмету спору в цій частині , про що винесено ухвалу (арк.с.70-73, 81).

Відповідач явку уповноважених представників в судове засідання 14.05.2007 не забезпечив, вимоги ухвал суду від 19.03.2007, 03.04.2007 та 24.04.2007 виконав не повністю, всіх витребуваних документів та доказів, мотивованого відзиву по предмету та підставам позову не надав, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно, про причини неявки суд не повідомив.

Розгляд справи відкладався в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Справа розглядається за наявними матеріалами в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України, оскільки відсутність відповідача не перешкоджає розгляду спору по суті, так як позивачем надані докази, які в достатній мірі характеризують правовідносини сторін.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, вислухавши представника позивача, суд, -

в с т а н о в и в:

23.05.2006 між Товариством з обмеженою відповідальністю „Атан-Крим” (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Інкерманська риболовна компанія” (Покупець) укладено Договір купівлі-продажу № 122/с, згідно з яким Постачальник зобов’язується передати товар, зазначений в цьому Договорі у власність Покупця, а Покупець зобов’язується прийняти  та оплатити його відповідно до умов цього Договору.

Сума Договору на момент складання складає 2000000,00 грн. (пункт 1.2 Договору).

Асортимент, кількість та вартість товару оговорюються при виписці рахунку на оплату (пункт 2.1 Договору).

Покупець оплачує поставлений товар шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника.

Розрахунок за поставлені паливно-мастильні матеріали –попередня оплата, або по письмовій домовленості, відстрочення платежу (пункт 4.2 Договору).

У випадку несвоєчасної оплати Постачальник має право зупинити подальші поставки до повного погашення заборгованості (пункт 4.3 Договору).

Сторони несуть відповідальність за кількість та своєчасність розрахунків (пункт 5.1 Договору).

За кожен день прострочення платежу Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі двох облікових ставок НБУ від несплаченої суми (пункт 5.2 Договору).

Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2006, але у будь-якому разі до повного виконання зобов’язань по цьому Договору (пункт 6.1 Договору) (арк.с.7).

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар – паливно-мастильні матеріали на загальну суму 994797,80 грн., що підтверджується накладними на відпуск товару та довіреностями на отримання товару, копії яких надані позивачем в матеріали справи (арк.с.25-63).

Заборгованість станом на 01.02.2007 складала 826526,30 грн., що підтверджується Актом звірки взаєморозрахунків (арк.с.8).

19.07.2006 вих.№92 відповідач надіслав на адресу відповідача гарантійний лист про наявність у нього заборгованості перед позивачем станом на 19.04.2007 в сумі порядку 500000,00 грн. та про зобов’язання до 01.08.2006 сплатити більшу частину заборгованості (арк.с.24).

23.03.2007 вих.№ 344/03 позивач надіслав на адресу відповідача вимогу про сплату заборгованості по Договору купівлі-продажу № 122/с від 23.05.2006 в сумі 676526,30 грн. в строк до 02.04.2007, попередивши, що у випадку несплати заборгованості на цю суму будуть нараховані штрафні санкції (арк.с.16).

Відповідач частково сплатив вартість товару в сумі 318271,50 грн. та 16.02.2007 в сумі 150000,00 грн., станом на 14.03.2007 заборгованість складала 676526,30 грн., що підтверджується накопичувальною відомістю по рахунку станом на  12.03.2007 (арк.с.9-10).

Таким чином заборгованість на момент прийняття рішення складає 642526,30 грн., що підтверджується наданими в матеріали справи доказами, зокрема: Договором купівлі-продажу № 122/с від 23.05.2006, накопичувальною відомістю по рахунку станом на 12.03.2007, накладними на відпуск товару, довіреностями на отримання товару, та Актом звірки взаєморозрахунків станом на 19.04.2007, оформленим та підписаним обома сторонами у встановленому законом порядку, платіжними дорученнями про часткову сплату в період провадження по справі: № 73965 від 11.04.2007, № 75031 від 12.04.2007, № 76520 від 13.04.2007, № 77124 від 16.04.2007, № 83933 від 23.04.2007 на загальну суму 34000,00 грн. (арк.с.7, 9-10, 25-63, 66, 70-73).

Правовідносини сторін регулюються статтею 193 Господарського кодексу України, статтями 525-527, 530, 629, 692 Цивільного кодексу України.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Цивільним кодексом України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов’язань, крім випадків, передбачених законом.

Аналогічні положення містяться в статтях 525, 526, 527 Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Договором № 122/с від 23.05.2006, який укладено сторонами, передбачена передплата товару (пункт 4.2 Договору).

Сторони не укладали додаткових угод, якими б передбачалось розстрочення платежів.

Доводи відповідача щодо відсутності між сторонами предмету спору спростовується наданими в матеріали справи доказами.

Все вищеперелічене дає суду підстави для висновку, що строк виконання зобов’язань по Договору № 122/с від 23.05.2006 настав і відповідач це визнав в гарантійному листі,  Актах звірки взаєморозрахунків і таке інше.

Відповідач у судовому засіданні посилався на те, що строк виконання зобов’язання по Договору не настав, відсутній.

Крім того, суд вважає, що уповноважений представник відповідача у судовому засіданні був повідомлений належним чином від уповноваженого представника позивача про необхідність сплати певної суми за договором, зверненню в суд з позовними вимогами передували звернення до відповідача, які оформлювались гарантійним листом, Актами звірки взаєморозрахунків.

Фактично, відповідач ухиляється від отримання письмової вимоги про сплату суми боргу від позивача. Так, матеріали справи містять запит позивача на адресу відділення зв’язку, з поміткою, що цінний лист № 1256518/05 повернуто 27.04.2007 у м. Феодосія  у зв’язку з закінченням строку зберігання, повідомлення на отримання цінного листа адресату вручено, але у зв’язку з відсутністю довіреності на отримання цінного листа воно повернено (арк.с.77-80).

Чинне законодавство України та норми Господарського процесуального кодексу України окремо, не містять прямої вказівки стосовно тотожності моменту подання позовної заяви і пред'явлення вимоги боржнику. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку про доведеність позивачем факту повідомлення відповідача (боржника) про необхідність сплати у певний строк відповідної суми боргу.

В обґрунтування даного висновку також свідчать загальні положення цивільного та господарського права, а саме зміст глави 3 Цивільного кодексу України та окремо пункт 1 статті 15 Цивільного кодексу України, якими визначені способи та право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також зміст статті 1 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою - підприємства,  установи, організації, інші юридичні особи (у тому  числі  іноземні),  громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта  підприємницької  діяльності  (далі  - підприємства  та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або  оспорюваних прав   і  охоронюваних  законом  інтересів,  а  також  для  вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Крім того, суд виходить із принципів справедливості та розумності судового процесу, характер правовідносин свідчить про необхідність порушення права сторони (позивача) до звернення до суду та в процесі розгляду справи.

Посилання позивача на статті 624, 625 безпідставні.

При викладених обставинах, позовні вимоги підлягають задоволенню частково в сумі 642526,30 грн.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги правомірними, обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню частково.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач доказів погашення заборгованості в повному обсязі не надав.

Відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає на відповідача витрати позивача по сплаті державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, так як частина заборгованості сплачена після порушення провадження у справі.

Згідно зі статтею 45 Господарського процесуального кодексу України, державне мито підлягає поверненню у випадках і в порядку, встановлених законодавством.

Статтею 8 Декрету Кабінету Міністрів України №7-93 від 21.01.1993 „Про державне мито” передбачено, що сплачене державне мито підлягає поверненню частково або повністю, зокрема, у випадку внесення мита в більшому розмірі, ніж передбачено чинним законодавством.

Таким чином, суд вважає за необхідне повернути позивачу державне мито в сумі 1500,00 грн., так як позивачем при подачі позову сплачено державне мито в більшому розмірі ніж встановлено законом (8265,26 грн. замість 6765,26 грн.).

На підставі викладеного, керуючись статтею  193 Господарського кодексу України, статтями 525-527, 530, 629, 692 Цивільного кодексу України, статтями 22, 33, 34, 44-49, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, –

ВИР1ШИВ:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Інкерманська риболовецька компанія” (99704, м. Севастополь, вул. Ангарська, 10-А, ідентифікаційний код 33245183, п/р 065 в СФ ВАТ “Укрпромбанк”, МФО 384834, п/р № 2446 в ПКФ АТ „ВАБанк”, МФО 321637) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Атан-Крим” (98100, м. Феодосія, вул. Галерейна, 22, ідентифікаційний код 32085677, п/р 1 в Кримському філіалі ВАТ „Інпромбанк”, МФО 384481) 642526,30 грн. –основного боргу, 6765,26 грн. –державного мита, 118,00 грн.  –витрати на інформаційне-технічне забезпечення судового процесу.

3.          Повернути з Державного бюджету України (р/р 0007, отримувач: Державний бюджет, Ленінський район в м. Севастополі, банк отримувача: ДУ ДКУ в м. Севастополі, МФО 824509, , код платежу: 22090200) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Атан-Крим” (98100, м. Феодосія, вул. Галерейна, 22, ідентифікаційний код 32085677, п/р 1 в Кримському філіалі ВАТ „Інпромбанк”, МФО 384481) державне мито у сумі 1500 грн. 00 коп. (одна тисяча п’ятсот  грн. 00 коп.), сплачене платіжним дорученням № 1023 від 16.02.2007, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи.

Накази видати після набрання рішенням законної сили

Суддя                                                                                                                  Г.П. Ілюхіна

Рішення оформлено і підписано

в порядку статті 84 ГПК України

16.05.2007