ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  РІВНЕНСЬКОЇ  ОБЛАСТІ
Постанова

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2007 р.                                                                                Справа №  15/88

Господарський суд Рівненської області у складі судді Коломис В. В. при секретарі судового засідання  Михалевській Л.В.   розглянув справу

за позовом :      Кузнецовської об"єднаної державної податкової інспекції

до відповідача 1: Товариство з обмеженою відповідальністю Кузнецовське налагоджувально-монтажне управління "ЕПМ"

до відповідача 2: Мале приватне підприємство "Ягуар"

про                      визнання недійсними господарських зобов'язань

Представники: від позивача   –Невідомський О.А.(дов.№ 56 від 10.04.07 р.) ;

від відповідача 1 - Тарасюк А.П.(дов.№ 71 від 06.03.07 р.);

від відповідача 2 – не з'явився

Статті 27, 29, 49, 51, 127 Кодексу адміністративного судочинства України роз’яснені.

В С Т А Н О В И В: Позивач –ДПІ у м.Кузнецовську, правонаступником якої є Кузнецовська ОДПІ звернувся до господарського суду з адміністративним позовом, відповідно з яким просить суд визнати недійсними господарські зобов’язання, що виникли на підставі нікчемних угод №211 КС-04 від 06.01.04 р., №233 КС-04 від 19.07.04р., №239 КС-04 від 20.08.04р., № 242 КС-04 від 01.09.04р., укладених між ТОВ Кузнецовським  налагоджувально-монтажним управлінням “ЕПМ” м.Кузнецовськ та МПП “Ягуар” м.Донецьк.

При цьому, просить  застосувати наслідки, передбачені ч.2 ст.208 ГК України та стягнути з МПП “Ягуар” на користь ТОВ Кузнецовське налагоджувально-монтажне управління “ЕПМ” все  одержане за зобов’язаннями, а саме 521 855,77 грн.

На думку позивача, вищезазначені угоди, як такі, що виключають (обмежують) відповідальність виконавця робіт і не покладають на зобов’язану сторону певних обов’язків є нікчемними.

При цьому, зазначає про порушення правил здійснення господарської діяльності з боку МПП “Ягуар”.

Як зазначає позивач, за зазначеною в установлених документах адресою МПП “Ягуар” не знаходиться, а рішенням господарського суду Донецької області від 27.04.06р., в зв’язку з неподанням звітності в органи ДПС протягом року, припинено юридичну особу –МПП “Ягуар”.

Звертає увагу суду і на вирок Київського районного суду м.Донецька від 26.09.06р., яким громадян Олейника І.М. та Олейника В.М. притягнуто до кримінальної відповідальності на підставі стст.205 ч.2, 366 КК України, оскільки ті, в період з 1996р. по 2005рік, діючи в складі організованої злочинної групи зареєстрували в органах ДПС МПП “Ягуар” та інші підприємства, з допомогою яких,  шляхом оформлення безтоварних операцій отримували неоприбуткований дохід, подававши в цей час в органи ДПС завідомо неправдиві відомості, які відображали в деклараціях та інших офіційних документах з метою прикриття своєї злочинної діяльності.

Враховуючи це, зважаючи, що умовами оспорюваних договорів не передбачено відповідальність субпідрядника у випадку порушення ним умов договору та невиконання взятих на себе зобов’язань, з огляду на те, що у відповідності до ч.1 ст.207 ГК України, господарське зобов’язання може бути на вимогу відповідного органу державної влади визнано судом недійсним, просить позов задоволити в повному обсязі.

Відповідач 1 –ТОВ КНМУ “Електропівденмонтаж” позовні вимоги відхиляє в повному обсязі,  в зв’язку з їх безпідставністю та необгрунтованістю.

На думку відповідача 1, позов подано неналежним позивачем, оскільки дані, на які той посилається в позовній заяві стали відомі в ході проведення оперативно-пошукових заходів Сарненським відділом податкової міліції. Натомість, як зазначає відповідач1, Сарненський ВПМ не перебуває у складі ДПІ у м.Кузнецовську (наразі Кузнецовської ОДПІ), і, відповідно, стороною у спорі бути не може.

Оперативно-розшукові заходи, в результаті яких встановлені обставини, які лягли в основу позовних вимог є незаконними, оскільки ті були проведені без заведення оперативно-розшукової справи. Відтак, вважає, що додані позивачем докази, одержані з порушенням закону і,  відповідно, не можуть бути предметом аналізу в даній справі.

Зазначає, що при укладенні оспорюваних позивачем договорів було дотримано, встановлену законом просту письмову форму та досягнуто згоди щодо усіх істотних умов, а самі договори підписані уповноваженими на це представниками.  Крім того, вказує на відсутність будь-яких порушень зобов’язань зі сторони контрагентів за договором, на проведення розрахунків у повному обсязі та відсутність будь-яких суперечок між сторонами.

При цьому вказує, що позивач помилково ототожнює відсутність в умовах договорів додаткової відповідальності субпідрядника з виключенням (обмеженням) відповідальності виконавця, яке в свою чергу, є ознакою нікчемності правочину. На думку відповідача 1, в оспорюваних угодах відсутні умови, які унеможливлювали (забороняли) б  застосування в такому випадку загальних положень про зобов’язання, передбачених нормами матеріального права, як от: Господарського та Цивільного кодексу України.

Вказує відповідач 2 і на відсутність у позивача підстав для застосування наслідків, передбачений ч.2 ст.208 ГК України, оскільки податковий орган наділений правом звертатися до суду з позовом про визнання угод недійсними, та  стягнення на користь держави коштів, одержаних  за такими угодами.

Наводить відповідач 1 і інші заперечення на доводи Кузнецовської ОДПІ.

Враховуючи це, просить в позові відмовити в повному обсязі.

Відповідач 2 –МПП “Ягуар” в судові засідання жодного разу не з’явився, хоча повідомлявся про час і місце розгляду справи за офіційною та відомою суду адресою.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши всі фактичні докази у справі, давши цьому достатню і об’єктивну оцінку, суд прийшов до висновку про безпідставність та необгрунтованість позовних вимог.

При цьому,  суд встановив та врахував таке.

06 січня , 19 липня, 20 серпня та 01 вересня 2004 року між відповідачами були укладені договори відповідно, за № 211КС-04 (а.с.40), № 233 КС-04 (далі договори, а.с. 10-12), відповідно з якими відповідач 2, як субпідрядник по дорученню відповідача 1 зобов’язувався виконати комплекс робіт, передбачений договорами, а останній в свою чергу зобов’язувався оплатити виконані роботи в розмірі фактично виконаних, або прийнятих ним робіт на підставі актів Ф-2, підписаних обома сторонами, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок відповідача 2 (п.п1,5 Договорів).

Таким чином, до оспорюваних договорів слід застосовувати загальні положення про зобов’язання, передбачені Цивільним кодексом України, в тому числі главу 61. Підряд, з врахуванням особливостей,  передбачених Господарським кодексом України.

На думку позивача, умовами договорів не передбачено відповідальності субпідрядника (відповідача 2) у випадку порушення ним умов договору та невиконання взятих на себе зобов’язань, що в свою чергу є підставою для визнання цих договорів недійсними на підставі ч.2 ст.207 ГК України, з застосуванням наслідків передбачених ч.2 ст.208 ГК України.

Проте,  з такими доводами позивача суд погодитись не може, з огляду на таке.

Відповідно до ч.4 ст.179 ГК України, при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови  договору, що не суперечать законодавству.

При цьому, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним Кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами, щодо окремих видів договорів (ч.7 ст.179 ГК України).

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні, або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Зазначене передбачено і частиною 2 ст. 180 ГК України.

При цьому, відповідно до ч.3 ст.180 ГК України, при укладені господарського договору сторони зобов’язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк договору.

Як вбачається з оспорюваних позивачем договорів підряду, укладених відповідачами, останніми дотримано письмової форми та досягнуто згоди щодо усіх істотних умов  як от: місце та дата укладення договорів, предмет договору, вартість виконуваних робіт та строк їх виконання, порядок прийняття робіт та умови проведення розрахунків, порядок вирішення суперечностей між сторонами, порядок внесення змін та доповнення до договору, строк дії договору тощо. При цьому, всі угоди підписано уповноваженими на це представниками.

Як з’ясовано судом, всі договори були укладені в 2004 році,  і в цьому ж році були виконані.

Відповідачем 1 підтверджується факт належного та своєчасного виконання відповідачем 2 договору. При цьому, перерахування коштів відповідачем 1 за виконані відповідачем 2 роботи в сумі 521 855,77 грн. підтверджуються наявними в матеріалах справи банківськими виписками та платіжними дорученнями (а.с. 20-23). Зазначена обставина підтверджується і самим позивачем.

При цьому, сторони оспорюваних угод мали необхідний обсяг цивільної правоздатності, державну реєстрацію платників податків і, відповідно, не були позбавлені права вільно укладати господарські договори, відповідно до чинного законодавства.

При цьому, наявність порушення чи (або) можливість ймовірних правових наслідків по оподаткуванню господарських операцій, що випливають із господарських договорів позивачем в установленому порядку встановлено не було. Відсутні такі докази і в матеріалах справи.

По суті доводів позивача, щодо відсутності в договорах відповідальності субпідрядника у випадку порушення ним умов договору та невиконання взятих на себе зобов’язань, що на думку позивача є наслідком нікчемності договорів, то суд вважає такі посилання  хибними та надуманими, з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.207 ГК України, недійсною може бути визнано нікчемну умову господарського зобов’язання, яка самостійно або в поєднанні з іншими умовами зобов’язання порушує права та законні інтереси другої сторони або третіх осіб. При цьому,  нікчемними визнаються такі умови типових договорів і договорів приєднання, що виключають, або обмежують відповідальність виробника продукції, виконавця робіт (послуг), або взагалі не покладають на зобов’язану сторону певних обов’язків.

Натомість оспорювані договори не містять умов, які б виключали або обмежували відповідальність субпідрядника (відповідача 2). Позивачем безпідставно ототожнюються поняття відсутності умови про відповідальність субпідрядника в разі невиконання (неналежного виконання) взятих на себе зобов’язань з умовами, які обмежують таку відповідальність.

Більше того, порушення зобов’язання за договором підряду, в тому числі, і зі сторони субпідрядника є підставою для застосування до останнього майнової відповідальності, передбаченої чинним законодавством, як от: стст.611, 623, 625 ЦК України, стст.215-218 ГК України тощо. Крім того, оспорювані договори конкретно визначають зобов’язання, як підрядника, так і генпідрядника. Викладене свідчить про безпідставне посилання позивача, як підставу визнання правочинів недійсними, на частину 2 ст.207 ЦК України.

Те саме стосується вимоги податкового органу, щодо застосування наслідків, передбачених частиною 2 ст.208 ГК України, а саме, стягнення з МПП “Ягуар” на користь ТОВ КНМУ “Електропівденмонтаж” все одержане за зобов’язанням, а саме 521855,77 грн. (а.с.64).

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

В розумінні п.11 ст.10 Закону України “Про державну податкову службу в Україні” податкові органи наділені повноваженнями подавати до судів і арбітражних (господарських) судів позови до підприємств, установ, організацій та громадян про визнання угод недійсними і стягнення в доход держави коштів, одержаних ними за такими угодами, а в інших випадках -–коштів, одержаних без установлених законом підстав, а також про стягнення заборгованості перед бюджетом і державними цільовими фондами.

Викладене свідчить, що органи державної податкової служби в Україні наділені правом на звернення до суду за захистом інтересів держави, тобто в даному випадку з позовом про визнання недійсними угод з підстав, що передбачають наслідком стягнення в доход держави коштів, отриманих за такими угодами (ч.1 ст.208 ГК України).

Позивачем зазначене при пред’явлені позову не враховано, і, як наслідок, останнім  перевищено повноваження надані законом.

Посилання позивача, як на доказ, на вирок Київського районного суду м. Донецька від 26.10.06 р. не заслуговує на увагу суду, оскільки останнім не доведено та не встановлено причинного зв’язку між діями посадових осіб МПП “Ягуар” та ухиленням від сплати податків, в результаті укладення оспорюваних договорів.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст.72 КАС України, вирок суду в кримінальній справі, який набрав законної сили, є обов’язковим для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалено вирок лише в питаннях, чи мало місце  та вчинено воно цією особою.

Натомість зазначене в даному випадку місця не має.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення. Натомість доводи, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог та відповідно, визнання правочинів недійсними є безпідставними, необгрунтованими та надуманими, оскільки спростовуються вищевикладеним.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, підстави для задоволення позову відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 94, 158-165  КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

В позові відмовити.

Постанова може бути оскаржена в порядку і строки передбачені ст.186 КАС України.

Суддя

Постанова підписана  "17" квітня 2007 р.