ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

23.01.2007
Справа №2-24/17227-2006А

Господарський суд Автономної Республіки Крим у складі

судді Господарського суду Автономної Республіки Крим  Колосової Г.Г.,

секретаря судового засідання Капустіної І.М., розглянувши за участю представників:

від позивача – не з’явився

від відповідача – Двінянінова В.Б., представник, довіреність  у справі.

за адміністративним позовом – Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) „Ялтинський навчально-методичний центр екології”, м. Ялта

до відповідача – Управління Пенсійного фонду України (ПФУ) в м. Ялта, м. Ялта

про спонукання до виконання певних дій

Обставини справи:

Позивач звернувся з адміністративним позовом до суду та просить зобов’язати відповідача зарахувати надмірно сплачені платежі в сумі 8391,60 грн. в рахунок майбутніх платежів ТОВ „Ялтинський навчально-методичний центр екології”.

У судовому засіданні 10.01.2007р. позивач надав доповнення до адміністративного позову, згідно з яким просить стягнути з Державного бюджету України судові витрати за правову допомогу у сумі 1400 грн.

Відповідач просить у позові відмовити за мотивами, викладеними у судових засіданнях та запереченні на позов.

Згідно з п. 6 Закону України “Про внесення змін до Кодексу адміністративного судочинства України” № 2953-ІV від 06.10.2005р., що набрав чинність 01.11.2005р., до початку  діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991р. (1798-12), вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до внесених змін до Кодексу Адміністративного судочинства України (від 08.09.2005р. № 2875-ІУ) повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу здійснюється судом тільки за вимогою особи, яка бере участь у справі, або за ініціативою суду.

Вказаних вимог від сторін не надходило.

Суд вважає можливим проведення судового процесу без здійснення фіксування судового процесу технічними засобами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, заслухавши представників сторін, суд -

в с т а н о в и в:

У позовній заяві позивач посилається на те, що платіжними дорученнями № 01 від 10.01.2005р. та № 38 від 27.01.2005р. він сплатив до місцевого бюджету єдиний податок за грудень 2004р. в сумі 19960 грн. та 20 грн. відповідно, усього 19980 грн.

Відповідно до Указу Президента України № 727 від 03.07.1998р. „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва” (в редакції Указу від 28.06.1999р. № 746) суб’єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником збору на обов’язкове державне пенсійне страхування.

Тому позивач вважає, що 42% від сплаченої суми податку 19980 грн., тобто 8391,60 грн., повинні були бути перераховані до Пенсійного фонду України.

Однак, вказані грошові кошти Пенсійний фонд у м. Ялта не отримав з місцевого бюджету, що підтверджується листом Управління в м. Ялта № 40803-05 від 15.06.2005р.

У зв’язку з чим, у виконання вимог Закону України  № 1058-ІV від 09.07.2003р. „Про загальнообов`язкове  державне пенсійне страхування” відповідач надіслав позивачеві вимогу про сплату боргу № Ю-46 від 04.02.2005р. на суму 5144,97 грн., яка була сплачена позивачем  платіжним дорученням № 90 від 01.03.2005р.

Тому позивач, посилаючись на вищевказане, а також на Розпорядження Кабінету міністрів України № 58-р від 10.03.2005р. „Про деякі питання спрощеної системи оподаткування”, Закон України від 16.03.2006р. № 3583-IV „Про вирішення питання щодо заборгованості суб’єктів господарської діяльності, які застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності, у зв’язку з перерозподілом Державним казначейством України частини податків до Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування на випадок безробіття протягом 2004 року – 1 кварталу 2005 року”, просить зобов’язати відповідача зарахувати надмірно сплачені платежі в сумі 8391,60 грн. в рахунок майбутніх платежів ТОВ „Ялтинський навчально-методичний центр екології”.

Вимоги позивача задоволенню не підлягають у зв’язку з наступним.

Згідно з п. 3 Указу Президента України № 727 від 03.07.1998р. „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва” (в редакції Указу від 28.06.1999р. № 746) із змінами та доповненнями суб'єкт підприємницької діяльності - юридична особа, який перейшов на спрощену систему оподаткування,  обліку та  звітності, самостійно обирає одну з ставок єдиного податку, які вказані у цьому пункті.

Суб'єкти підприємницької   діяльності   -   юридичні  особи сплачують  єдиний  податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий  рахунок  відділень  Державного   казначейства України.

Відділення Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів  перераховують  суми  єдиного  податку  у таких розмірах:

до Державного  бюджету  України - 20 відсотків;

до місцевого бюджету - 23 відсотки;

до Пенсійного фонду України - 42 відсотки;

на обов'язкове  соціальне  страхування - 15 відсотків (у тому числі до Державного фонду   сприяння  зайнятості  населення  - 4 відсотки) для відшкодування витрат,  які здійснюються відповідно до законодавства у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності,  а також витрат, зумовлених народженням та похованням.

Як вбачається з матеріалів справи, платіжним дорученням № 01 від 10.01.2005р. позивач перерахував до місцевого бюджету єдиний податок за грудень 2004р. в сумі 19960 грн. (а.с. 16).

Платіжним дорученням № 38 від 27.01.2005р. позивачем перераховано до місцевого бюджету також 20 грн., однак, з призначення платежу вбачається, що вказані кошти перераховані як оплата єдиного податку за січень 2004 р.  (а.с. 16).

Тобто, сума, яка підлягала перерахуванню до Пенсійного фонду за грудень 2004р., мала складати 42% від 19960 грн. – 8383,20 грн., а не 8391,60 грн., як вказує позивач.

З 01.01.2004р. набрав чинності Закон України № 1058-ІV від 09.07.2003р. „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” із змінами та доповненнями (далі – Закон № 1058).

Відповідно до п. 2 ст. 5 вказаного Закону цей  Закон регулює відносини,  що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного  пенсійного  страхування. Дія  інших  нормативно-правових актів може  поширюватися  на  ці відносини  лише  у  випадках,  передбачених  цим  Законом,  або  в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються:

принципи та     структура    системи    загальнообов'язкового державного пенсійного страхування;

коло осіб,  які підлягають  загальнообов'язковому  державному пенсійному страхуванню;

платники страхових внесків, їх права та обов'язки;

порядок нарахування,  обчислення та сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внесками;

види пенсійних виплат;

умови набуття права та порядок визначення розмірів  пенсійних виплат;

пенсійний вік чоловіків та жінок,  при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком;

мінімальний розмір пенсії за віком;

порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням;

порядок використання  коштів Пенсійного   фонду   та Накопичувального фонду;

організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

У статті 1 Закону № 1058 передбачено, що страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону сплачують  страхові  внески  на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Пунктом 6 ч. 2 ст. 17 Закону № 1058 встановлено, що страхувальник зобов’язаний нараховувати,  обчислювати  і  сплачувати  в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Згідно з пунктом 6 ст. 20 вказаного закону страхувальники зобов'язані сплачувати  страхові  внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше  ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Тому відповідач надіслав позивачу вимогу щодо сплати боргу у розмірі 5144,97 грн. станом на 01.02.2005р. № Ю-46 від 04.02.2005р. (а.с. 18).

Позивач посилається на те, що вказана вимога сплачена платіжним дорученням № 90 від 01.03.2005р.

Однак до матеріалів справи він залучив платіжне доручення № 90 від 28.02.2005р. на суму 5144,97 грн. (а.с. 17).

Згідно з призначенням платежу 5144,97 грн. перераховані із заробітної плати за грудень 2005р.

Платіжне доручення № 90 від 01.03.2005р. позивач не надав.

Крім того, у позовній заяві позивач посилається на те, що факт не перерахування з місцевого бюджету до Пенсійного фонду суми 8391,60 грн. підтверджується листом Управління в м. Ялта № 4080/03-05 від 15.06.2005р.

До матеріалів справи позивачем залучений лист Відділення Державного казначейства в м. Ялта № 03-4/998 від 17.08.2005р., відповідно до якого позивачеві рекомендовано звернутись до Державної податкової інспекції у м. Ялта для вирішення питання щодо повернення надмірно сплаченого єдиного податку (а.с. 14).

Також позивачем наданий лист Управління Державного казначейства в АР Крим № 18-22/6594 від 26.09.2005р., яким підтверджено, що оскільки єдиний податок за грудень 2004р. був перерахований позивачем у січні 2005р., відрахування у Пенсійний фонд не проводились. (а.с. 12).

Згідно з листом Управління ПФУ в м. Ялта № 268/03-05 від 10.01.2007р., з 01.01.2005р. у відповідності до ст. 45 Закону України „Про державний бюджет України на 2005р.” суми сплаченого єдиного податку у повному обсязі надходять до місцевого бюджету і частина 42% Пенсійного фонду України у рахунок сплати страхових внесків не надходить. ( а.с. 58)

Крім того, позивач посилається на те, що згідно до ст. 1 Закону України від 16.03.2006р. № 3583-IV „Про вирішення питання щодо заборгованості суб’єктів господарської діяльності, які застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності, у зв’язку з перерозподілом Державним казначейством України частини податків до Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування на випадок безробіття протягом 2004 року – 1 кварталу 2005 року” суми внесків, які були сплачені в складі податків згідно з чинним законодавством України протягом 2004р. – І кварталу 2005р., але не були зараховані на їх особові рахунки в цих фондах у зв’язку з застосуванням Державним казначейством України норм діючого на той час Закону України „Про державний бюджет України на 2005р.” не вважаються заборгованістю.

А також на те, що згідно зі ст. 2 вказаного Закону донарахування та фінансові (штрафні) санкції щодо сум  фактично сплачених внесків за період з 2004р.- І квартал 2005р. до зазначених суб’єктів господарської діяльності не застосовуються. Якщо такі санкції були застосовані, та якщо вони були стягнуті, Пенсійний фонд України має провести зарахування цих сум на особові рахунки страхувальників в рахунок майбутніх платежів згідно з Прикінцевими положеннями цього Закону.

Вказані доводи судом до уваги також не приймаються.

Судом встановлено, що донарахування та фінансові (штрафні) санкції щодо спірної суми фактично сплачених внесків Управлінням ПФУ в м. Ялта не застосовувались та не стягувались.

Оскільки у Прикінцевих положеннях Закону №  3583 мова йде лише про зарахування на особові рахунки страхувальників в рахунок майбутніх платежів сум донарахування та фінансових (штрафних) санкцій, які були стягнуті, суд дійшов висновку про те, що норми вказаного Закону не можуть бути застосовані у даному випадку.

Згідно з п. 13 ст. 20 Закону № 1058  суми надміру сплачених  чи помилково сплачених  страхових внесків до солідарної системи повертаються страхувальникам або за згодою зараховуються в рахунок майбутніх платежів страхових внесків у порядку і в строки, визначені правлінням Пенсійного фонду.

Однак, 42% суми, яка сплачена позивачем у якості єдиного податку за грудень 2004р., не перераховані до Пенсійного фонду, що підтверджено матеріалами справи.

Крім того, суд вважає, що позивач не довів, що сума 20 грн., яка сплачена платіжним дорученням № 38 від 27.01.2005р., перерахована саме як оплата єдиного податку за грудень 2004 р.

З урахуванням викладеного, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача щодо зобов’язання відповідача зарахувати надмірно сплачені платежі в сумі 8391,60 грн. в рахунок майбутніх платежів ТОВ „Ялтинський навчально-методичний центр екології” задоволенню не підлягають, у позові відмовлено.

Тому вимоги позивача щодо стягнення з Державного бюджету України судових витрат за правову допомогу у сумі 1400 грн. також не підлягають задоволенню.

У судовому засіданні оголошені вступна і резолютивна частини постанови.

Постанова  оформлена у відповідності зі ст.167 КАС України і підписана   29.01.2007р.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.94, 98, 158-161, ч. 2 ст. 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

Постановив:

У позові відмовити.

У разі неподання заяви про апеляційне оскарження, постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення.

Якщо після подачі заяви про апеляційне оскарження, апеляційна скарга не подана, постанова вступає в закону силу через 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена в порядку і строки передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України у Севастопольський апеляційний господарський суд.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Колосова Г.Г.