ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"06" лютого 2007 р.
Справа № 293/3-06

за позовом
Дочірнього підприємства "АТЛ Україна", м. Київ

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача:

1) Товариство з обмеженою
відповідальністю "АТЛ Столиця", м. Москва

до                  1) Приватного підприємця
ОСОБА_1, м. Бровари

2) „Іст Болт Україна ПИИ”,
м. Дніпропетровськ

третя особа без самостійних вимог
на предмет спору на стороні відповідача 1:

2) СПД ОСОБА_2, м. Бровари

про                стягнення 48 420,41 грн.

Суддя Коротун
О.М.

Представники:

позивача          Качкуров Ф.В.
-представник за довіреністю від 06.07.2006р.;

Зварун І.Т. -представник
за довіреністю від 24.01.2006р.;

відповідача:    1) ОСОБА_3 - адвокат (довіреність
НОМЕР_1 від 31.07.2006 р.);

2) не з'явився;

третя особа:     1) не з'явився;

2) ОСОБА_3 -адвокат
(довіреність НОМЕР_2 від 20.11.2006р.).

В судовому засіданні 06.02.07 р. за
згодою представників сторін на підставі ч. 2 ст. 85 ГПК України оголошено лише
вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ
СПРАВИ:

У липні 2006 року Дочірнє
підприємство "АТЛ Україна" (далі -позивач) звернулось до
господарського суду Київської області з позовною заявою до приватного
підприємця ОСОБА_1 (далі -відповідач) про стягнення з останнього  48 420,41 грн. збитків, завданих неналежним
виконанням договірних зобов'язань.

Позов обґрунтовано тим, що між
позивачем і відповідачем 1 з метою доставки у м. Жуковський (Росія) замороженої
булки згідно з замовленням компанії ЗАТ "МакДональдс Москва" був
укладений договір НОМЕР_3 від 18.03.2004 р. на перевезення вантажів автомобільним
транспортом та укладена договір-заявка НОМЕР_4 від 18.08.2004р. про надання
транспортно-експедиційних послуг, відповідно до яких експедитор прийняв на себе
зобов'язання організувати перевезення вантажу, а перевізник (відповідач 1)
зобов'язаний був прийняти вантаж у м. Дніпропетровську (Україна) і доставити
вантаж у пункт призначення ( м. Жуковський, Росія).

Відповідно до п. 2.1. договору
НОМЕР_3 від 18.03.2004р. перевезення вантажу здійснюється на основі умов
визначених цим договором. Позивач передає відповідачу 1 заявку на перевезення
вантажу, який є невід'ємною частиною цього Договору.

Згідно абз. 1 п. 2.2. договору
НОМЕР_3 від 18.03.2004р. відповідач 1 зобов'язаний подати під загрузку справний
автомобіль у стані, придатному для перевезення цього виду вантажу і який
відповідає санітарним нормам.

Відповідно до абз. 3 п. 2.2.
договору НОМЕР_3 від 18.03.2004р. відповідач 1 зобов'язаний доставити даний
йому позивачем вантаж в пункт призначення у термін і по маршруту, обумовленому
сторонами у заявці та надати уповноваженій на отримання вантажу особі
(вантажоотримувачу).

Згідно абз. 4 п. 2.3. договору
НОМЕР_3 від 18.03.2004р. позивач зобов'язаний при завантажені вантажу в
автомобіль відповідача 1, допустити водія відповідача 1 бути присутнім та
слідкувати за правильністю завантаження та якістю упаковки вантажу та подати
водію можливість перевірити точність записів відповідно до кількості вантажних
місць та їх розмірів.

Відповідно до абз. 5 п. 2.3.
договору НОМЕР_3 від 18.03.2004р. позивач, у випадку подання до перевезення
небезпечного вантажу, зобов'язаний точно вказати характер можливої небезпеки
цим вантажом, а також вказати необхідні застережні заходи, які слід затосувати
під час перевезення.

Пунктом 5.4. договору НОМЕР_3 від
18.03.2004р. передбачено, що за псування вантажу вдорозі, відповідач 1 несе
відповідальність у розмірі вартості пошкодженого вантажу. За втрату вантажу
вдорозі, відповідач 1 несе відповідальність у розмірі заявленої вартості
вантажу.

При перевезенні вищезазначеного
вантажу був недотриманий температурний
режим товару, що призвело до його зіпсування, в зв'язку з чим актом
НОМЕР_5 від  24.08.2004 р. ЗАТ
"МакДональдс Москва" товар був знищений, а сума збитків і складає
суму заявлених позовних вимог.

Відповідач 1 проти позовних вимог
заперечував, зазначивши, що не визнає позовних вимог через їх необґрунтованість
та безпідставність.

Відповідач 2 проти позову
заперечував та просив виключити його зі справи, як неналежного відповідача,
оскільки, як зазначає відповідач 2 у відзиві на позовну заяву (Вх. НОМЕР_6 від
08.11.2006р.), позивач не висував жодних вимог до відповідача 2, відповідач 2
не несе жодних зобов'язань щодо перевезення товару.

Третя особа 1 жодних пояснень чи
заперечень не подала, хоча про дату, час і місце судового засідання була
повідомлена належним чином.

Третя особа 2 проти позову
заперечила (заперечення на позовні вимоги від 21.11.2006р.) з підстав того, що
рішенням Господарського суду міста Києва від 16.02.2006р. по справі №
24/979-21/682 провадження у справі в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь
позивача припинено на підставі п. 11 ст. 80 ГПК України за
відсутності предмету спору, пройшов строк позовної давності передбачений ст.
925 ЦК України, відсутній висновок експерта, як при завантаженні продукції, так
і при вивантаженні, не доведена вина відповідача 1 відповідно до норм Конвенції
про договір міжнародного перевезення вантажу по шляхам від 19.05.1956р.

Сума збитків ґрунтується на
встановленому факті в рішенні Господарського суду міста Києва  від 16.02.2006р. по справі № 24/979-21/682.

Ухвалою господарського суду
Київської області від 14.07.2006р. було порушено провадження по даній справі та
призначено її розгляд на 27.07.2006 року.

Ухвалою господарського суду
Київської області від 27.07.2006р. було відкладено розгляд справи на 07.09.2006р.

Ухвалою господарського суду
Київської області від 07.09.2006р. залучено до участі у справі в якості іншого
відповідача -фірму „Іст Болт Україна ПИИ”, відкладено розгляд справи на
26.09.2006р.

Ухвалою господарського суду
Київської області від 26.09.2006р. продовжено строк розгляду спору на підставі
ст.69 ГПК України, відкладено розгляд справи на 17.10.2006р.

В судовому засіданні 17.10.2006р.
на підставі ст. 77 ГПК України було оголошено перерву до 09.11.2006р.

Ухвалою господарського суду
Київської області від 09.11.2006р.  по
даній справі було залучено до участі у справі в якості третьої особи без
самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - 1 СПД  ОСОБА_2 (м. Бровари) та розгляд справи
відкладався на 23.11.2006р.

Ухвалами господарського суду
Київської області від 23.11.2006р. та 26.12.2006р. розгляд справи відкладався.

На підставі ч. 4 ст. 69 ГПК України
судом продовжувався строк розгляду спору за клопотанням сторін, тому рішення
ухвалено 06.02.2007р.

В судовому засіданні
06.02.07р.  сторони надали письмову згоду
на оголошення вступної та резолютивної частин рішення в порядку ч. 2 ст. 85 ГПК
України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників сторін, суд,

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем і відповідачем з
метою доставки у м. Жуковський (Росія) замороженої булки згідно з замовленням
компанії ЗАТ "МакДональдс Москва" був укладений договір НОМЕР_3 від
18.03.2004 р.  на перевезення вантажів
автомобільним транспортом та укладена договір-заявка НОМЕР_4 від 18.08.2004
р.  про надання транспортно-експедиційних
послуг, відповідно до якої експедитор прийняв на себе зобов'язання організувати
перевезення вантажу, а перевізник (відповідач 1) зобов'язаний був прийняти
вантаж у м. Дніпропетровську (Україна) і доставити вантаж у пункт призначення
(м. Жуковський, Росія).

При перевезенні вищезазначеного
вантажу, за твердженням позивача, був недотриманий температурний  режим товару, що призвело до його зіпсування,
в зв'язку з чим актом  НОМЕР_5 від  24.08.2004 р.
ЗАТ "МакДональдс Москва" товар був знищений, а сума збитків і
є предметом дійсного спору.

Сума збитків у повному обсязі була
перерахована позивачем на рахунок ЗАТ "МакДональдс Москва" платіжними
дорученнями НОМЕР_7 від 21.10.2004р., НОМЕР_8 від 13.10.2004р., НОМЕР_9
від  28.09.2004р., що встановлено
рішенням Господарського суду міста Києва
від 16.02.2006р. по справі № 24/979-21/682, де сторонами по справі були
ТОВ "АТЛ "Столиця" (позивач), Дочірнє підприємство "АТЛ
Україна" (відповідач), суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_1 (відповідач),
відносно якого провадження у справі було припинено на підставі п. 1-1 ст. 80
ГПК  України, суб'єкт підприємницької
діяльності ОСОБА_2 (третя особа).

Однією з підстав невизнання
позовних вимог було також покладення обов'язків перевізника на СПД ОСОБА_2, але
згідно зі ст. 932 ЦК України, експедитор має право залучити до виконання своїх
обов'язків інших осіб. У разі залучення експедитором до виконання своїх
обов'язків за договором транспортного експедирування інших осіб експедитор
відповідає перед клієнтом за порушення договору, тому в цій частині доводи
сторони не приймаються судом, як безпідставні.

Третя особа 2 в поданій через
загальний відділ господарського суду Київської області заяві зазначила, що
відповідно до Конвенції про договір міжнародних перевезень вантажу по шляхам
від 19.05.56р. (зі змінами і доповненнями, внесеними протоколом від 05.06.78р.
- дата вступу в силу для СРСР - 01.08.86р.) та до ст. 925 ЦК України позивач
мав можливість в межах строку позовної давності (один рік) заявити вчасно позов
до відповідача, на що не могла вплинути дата прийняття судового рішення №
24/979-21/682 Господарського суду міста Києва від 16.02.06р. та на підставі
даної обставини просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 ГПК України
факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Судом враховано, що відносно
суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 провадження у справі №
24/979-21/682 від 16.02.2006р. Господарського суду міста Києва було припинено
на підставі п. 11 ст. 80 ГПК
України, склад сторін не співпадає (відповідач 2 не брав участі у
вищенаведеній справі), тому суд критично ставиться до згаданого рішення суду
міста Києва та оцінює докази в їх сукупності.

На підставі викладеного, судом
приймається вищевказане рішення, як доказ на загальних підставах відповідно до
ст. 43 ГПК України, тому що склад сторін у цих справах не співпадає, а факти
перевіряються на загальних підставах.

В силу статті 22 ЦК України
встановлені загальні засади та підстави відшкодування збитків. Відповідно до ч.
2 цієї статті збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права (реальні збитки); а також доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене
(упущена вигода).

Таким чином, обов'язок
відшкодування збитків є загальною формою цивільно-правової відповідальності,
яка настає для боржника внаслідок порушення ним зобов'язання.

Відшкодування збитків, завданих
порушенням зобов'язання, врегульовано ст. 623 ЦК України, згідно з якою
боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим
збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується
кредитором.

Відшкодування збитків може бути
покладено на відповідачів лише при наявності передбачених законом умов,
сукупність яких створює склад правопорушення. Обов'язковими умовами покладення
відповідальності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї
особи, причинного зв'язку між діями особи та збитками, які складають об'єктивну
сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Тобто збитки - це об'єктивне
зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує його
інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах,
зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних
кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов'язання було виконано
боржником.

Отже зменшення майнових благ
внаслідок невиконання зобов'язань наступає об'єктивно, тобто незалежно від волевиявлення
сторони, як наслідок невиконання зобов'язань.

Обов'язковою умовою покладення
відповідальності має бути безпосередній причинний зв'язок між неправомірними
діями і збитками. Збитки є наслідком, а невиконання зобов'язань - причиною.

Підставою для відшкодування
понесених збитків є спричинення їх внаслідок неналежного виконання зобов'язання
за договором, тобто наявності прямого причинного-наслідкового зв'язку між
неправомірними діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої.

Відсутність хоча б одного з
елементів складу правопорушення звільняє боржника від відповідальності за
невиконання або неналежне виконання зобов'язань (виключає його
відповідальність).

За таких обставин суд дійшов до
висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення
збитків до обох відповідачів у повному обсязі виходячи з наступного.

Позивач повинен довести спричинення
збитків, але відсутність належного експертного висновку (оскільки, як
встановлено судом, та не заперечувалось позивачем у даній справі, зіпсований
товар (булки) був знищений, тому суд оцінює докази в їх сукупності за наявних
матеріалів справи, оскільки здійснення експертизи, яка могла бути призначена
судом, не можливе) з приводу проведених досліджень зіпсованого товару (булки),
обґрунтування втрати його якості об'єктивно унеможливлює встановити факт його
зіпсування, та, як наслідок, спричинення збитків неналежним виконанням
зобов'язання.

Згідно з ч. 2 ст. 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Так, судом, крім іншого,
відзначається, що позивач не подав на огляд суду жодного з оригіналів
документів (крім договору НОМЕР_3 від 18.03.2004р.) з посиланням на їх втрату,
що не є підставою для застосування ч. 2 ст. 36 ГПК України, тоді як судом
неоднарозово визначилися саме оригінали, на чому неоднарозово наголошував
відповідач 1 (що зазначено в протоколі судового засідання від 06.02.2007р.).

Тому подані позивачем в якості
доказів в матеріалах справи копії не приймаються в якості належних доказів в
силу ст. 34, ч. 3 ст. 36 ГПК України.

Згідно з Постановою Пленуму
Верховного Суду України № 11 від 29.12.1976 «Про судові рішення», (із змінами,
внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 4 від
24.04.81, № 13 від 25.12.92р. та № 15 від 25.05.98р.), в силу принципу
безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише тими
доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому ж
судовому засіданні, в якому постановлюється рішення.

Отже, доказів того, що саме з вини
водія ОСОБА_4 був порушений температурний режим з посиланням на акт приймання
НОМЕР_10 від 24.08.2004р. та додаток до нього з вимірювання температурного
режиму, суду не надано, а вказаний обставин позивачем не доведено.

З врахуванням факту знищення
продукції, суд не може ані призначити експертизу, ані іншим шляхом встановити
істину щодо викладеного, а отже і факт наявності псування продукції та вини
відповідачів. До того ж, водій, третя особа 1 на підпис яких посилається
позивач у справі, не є фахівцем стосовно температурного режиму, якості вказаної
продукції, тощо.

Відповідно до Конвенції про договір
міжнародного перевезення вантажу по шляхам від 19.05.56р. (зі змінами і
доповненнями, внесеними протоколом від 05.06.78р. -дата вступу в силу для СРСР
- 01.08.86р.), перевізник звільняється від відповідальності, коли втрата
вантажу або його пошкодження не визнано виною перевізника, а є будь-яким
дефектом вантажу або обставинами, коли перевізник не міг уникнути наслідків,
які він не міг усунути, перевірка якості товару проведена неналежним чином та з
суттєвими порушеннями, за відсутності висновку експерта - товарознавця, в СМR
НОМЕР_11 є відомості (графа 20) від 16.08.2004р. про зіпсування товару 1568
лотків, в той же час акт приймання НОМЕР_10 складений 24.08.2004р. за
відсутності навіть підпису експерта, а також відсутнє обґрунтування витрат,
збитків, їх підтвердження належними доказами, в судове засідання на вимогу суду
та представників сторін так і не надані оригінали документів, які були би
підставою для стягнення збитків.

Таким чином, позивачем не доведено
спричинення збитків неналежним виконанням договірних зобов'язань з боку
відповідачів, не доведена вина перевізника з приводу зіпсування товару. Окрім
наведеного в рішенні правового обґрунтування в частині відсутності підстав для
стягнення збитків, суд відзначає і відсутність такого елементу, як
причинно-наслідковий зв'язок, без наявності якого відсутні підстави для такого
стягнення.

Оскільки позивачем не доведено, а
судом не встановлено підстав стягнення з відповідачів коштів, судом не
розглядається доводи сторін про позовну давність.

На підставі викладеного, об'єктивно
дослідивши, суд дійшов висновку про відмову в позові повністю до обох
відповідачів.

На підставі вимог ст. 49 ГПК
України судові витрати покладаються судом на позивача по справі.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 36, 43,
49, 82-85 ГПК України, Господарський суд Київської області

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення господарського суду набуває
законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його оформлення
відповідно до статті 84 ГПК України.

12.02.2007р.

Суддя                                                                                Коротун
О.М.