ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2007 р.
№ 28/245-06

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого
Дерепи В.І.

суддів                                                           Грека Б.М.
Стратієнко Л.В.

з участю представників:
позивача:
відповідача:

Яковенко П.А.
не з’явився

розглянувши  у     відкритому              судовому засіданні  касаційну  скаргу
дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

на рішення

та постанову
господарського суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2006 р.
Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14 листопада 2006 р.

у справі
№ 28/245-06

за позовом
дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до
комунального підприємства "Павлоградтеплоенерго"

про
стягнення 1 870 957,5 грн.

ВСТАНОВИВ:

У липні 2006 р. позивач звернувся в суд з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором на постачання природного газу від 01.04.2005 р. № 06/05-567-ТЕ-3 у сумі 1 870 957,5 грн., з яких 1 475 652,05 грн. –вартість поставленого у жовтні –грудні 2005 р. природного газу, 126 746,71 грн. –пеня за період з 30.12.2005 р. по 30.06.2006 р., 244 099,36 грн. –інфляційні нарахування за грудень 2005 р. –травень 2006 р., 24 459,38 грн. –3% річних за період з 11.12.2005 р. по 30.06.2006 р.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 16.08.2006 р. (суддя Манько Г.В.), залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14.11.2006 р. (головуючий Кузнецова І.Л., судді –Швець В.В., Чимбар Л.О.), позов задоволено частково.

Стягнуто з комунального підприємства "Павлоградтеплоенерго" на користь дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" 1 475 652,05 грн. основного боргу, 244 099,36 грн. інфляційних нарахувань, 24 459,38 грн. 3% річних та судові витрати.

В решті позовних вимог відмовлено.

В касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постановлені у справі судові рішення в частині відмови у стягненні пені та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про стягнення 126 746,71 грн. пені.

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 01.04.2005р., між ДК “Газ України” Нак "Нафтогаз України" та КП “Павлоградтеплоенерго” було укладено договір № 06/05-567-ТЕ-3 на постачання природного газу для вироблення теплової енергії для потреб населення, бюджетних установ та організацій, згідно пунктів 1.1, 1.4 якого позивач (постачальник) зобов’язувався передати у власність відповідачу ( покупцю) природний газ виключно для вироблення теплової енергії для потреб населення, бюджетних установ та організацій, а покупець зобов’язаний згідно п.6.1 здійснити остаточний розрахунок за фактично спожитий газ до 10 числа місяця, наступного за звітним (а.с.6-12).

Згідно актів передачі-приймання позивач протягом жовтня –грудня  2005 р. поставив відповідачу 14 110,700 тис. м3 природного газу (а.с.13-15), за який відповідач розрахувався частково, сплативши  1 541 568,38 грн., борг за переданий газ на час звернення з позовом становить 1 475 652,05 грн., а тому господарський суд відповідно до вимог ст. 193 ГК України, ст. 625 ЦК України прийшов до правильного висновку про  необхідність стягнення з відповідача  вказаної суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних з простроченої суми за весь час прострочення платежу.

Що стосується відмови у стягненні пені на підставі  ст.233 ГК України, то погодитись  з висновком суду в цій частині неможливо, виходячи з такого.

Відповідно до ч.1 ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов’язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов’язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відмовляючи у стягненні пені у повному обсязі, суд не звернув увагу на те, що зазначена норма закону надає суду право лише зменшити розмір штрафних санкцій, але не звільнити повністю боржника від їх сплати.

Крім того, відповідач згідно з вимогами ст. 33 ГПК України мав надати докази, які свідчать про наявність обставин, що є підставою для зменшення штрафних санкцій.

Доводи касаційної скарги про відмову у  стягненні пені у зв’язку з  пропуском позовної давності є безпідставними і не грунтуються на матеріалах справи, оскільки в судових рішеннях не зазначено про пропуск позивачем позовної давності, яка щодо цих вимог ч.2 ст. 258 ЦК України визначена в один рік.

Також суперечать вимогам закону посилання касаційної скарги на те, що  п.7.4 договору, яким передбачено, що неустойка нараховується постачальником протягом шести місяців, що передують моменту звернення з позовом, повністю узгоджується з ч.6 ст. 232 ГК України, оскільки  вказана норма закону передбачає можливість зміни договором лише строку, протягом якого може нараховуватись пеня.

Порядок же її обчислення, встановлений цією нормою, а саме: від дня, коли зобов’язання мало бути виконане, не може бути змінений договором, оскільки згідно ч.2 ст. 260  ЦК України порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

В порушення вимог ст. 101, 103, 104 ГПК України суд апеляційної інстанції не усунув допущену місцевим господарським судом помилку в застосуванні норм матеріального права в частині відмови у стягненні пені.

За таких обставин постановлені у справі судові рішення в частині відмови у стягненні пені підлягають скасуванню, а справа в цій частині - передачі на новий розгляд.

При новому розгляді справи суду слід врахувати наведене, з’ясувати строк протягом якого згідно вимог  закону може бути нарахована пеня, витребувати від відповідача докази про наявність обставин, що передбачені законом як підстави для зменшення штрафних санкцій і в залежності від встановленого та відповідно до вимог закону вирішити спір.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119 –11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

касаційну скаргу дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2006 р. та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14 листопада 2006 р. у справі за № 28/245-06 в частині відмови у стягненні пені скасувати і справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду.

В решті рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2006 р. та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14 листопада 2006 р. залишити без змін.

Головуючий                                                                В.І. Дерепа

Судді                                                                            Б.М. Грек

Л.В. Стратієнко