донецький апеляційний господарський суд
УХВАЛА

Іменем України

20.03.2007 р.                                                                                справа №21/425а

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів

при секретареві судового засідання

за участю
представників сторін:

від позивача:
Шевченко А.М. –представник, за дов. №3/2 від 27.02.2007р., Соколов Е.В. –директор, довідка №7-25-464 від 27.05.2004р.

від відповідача:
Юр’єва Л.І. –заступник начальника, за дов. №1814/04 від 26.02.2007р., Морозова І.В. –головний спеціаліст-юрист, за дов. №1815/04 від 26.02.2007р. (в засіданні суду 27.02.2007р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

приватного підприємства „Горизонт Плюс”, м.Горлівка Донецької області

на постанову господарського суду

Донецької області

від
22.12.2006 р.

у справі
№ 21/425а ( суддя Матюхін В.І. )

за позовом:
приватного підприємства „Горизонт Плюс”, м.Горлівка Донецької області

до відповідача:

Управління Пенсійного Фонду України в Микитівському районі м.Горлівки Донецької області

про
визнання рішень та вимог недійсними

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Донецької області від 22.12.2006 р. у справі                        №21/425а ( суддя Матюхін В.І. ) відмовлено у задоволені позовних вимог приватного підприємства „Горизонт Плюс”, м.Горлівка Донецької області, до Управління Пенсійного Фонду України в Микитівському районі м.Горлівки Донецької області, про визнання недійсними рішень: №145 від 30.12.2005р., №3 від 26.01.2006р., №94 від 14.07.2006р., №100 від 29.08.2006р., №114 від 09.10.2006р. і вимог про сплату боргу: №Ю-47 від 07.02.2005р., №Ю-47 від 05.03.2005р., №Ю-47 від 05.05.2005р., №Ю-47 від 05.07.2005р., №Ю-47 від 08.08.2005р., №Ю-47 від 05.09.2005р., №Ю-47 від 07.11.2005р., №Ю-47 від 05.01.2006р., №Ю-Ю-47 від 05.07.2006р., №Ю-256 від 07.08.2006р., №Ю-280 від 05.09.2006р., №Ю-Ю-293 від 05.10.2006р.

Не погоджуючись з постановою господарського суду, позивач, приватне підприємство „Горизонт Плюс”, м.Горлівка Донецької області, звернувся з апеляційною скаргою про скасування постанови та прийняття нової постанови, якою задовольнити позовні вимоги.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що місцевим господарським судом неправильно застосовані норми матеріального права, зокрема, відповідно до Указу Президента України “Про спрощену систему оподаткування, обліку і звітності суб’єктів малого підприємництва” суб’єкти малого підприємництва не є платниками збору на державне пенсійне страхування, тому не зобов’язані сплачувати страховий внесок. Крім того, сплата внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування суб’єктами підприємницької діяльності, що обрали спрощену систему оподаткування за спірний період, не була врегульована на законодавчому рівні.

Позивач вважає, що Указ Президента України “Про спрощену систему оподаткування, обліку і звітності суб’єктів малого підприємництва” не протиречить Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” та підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Позивач просить скасувати постанову господарського суду та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні оголошувалась перерва з 27.02.2007р. по 20.03.2007р.

Відповідач, Управління Пенсійного Фонду України в Микитівському районі м.Горлівки Донецької області, вважає постанову господарського суду законною та обгрунтованою, прийнятою відповідно до вимог чинного законодавства.

В обгрунтування своїх заперечень відповідач посилається на те, що відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003р. №1058-ІV підприємства, установи та організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання та інші особи, включаючи юридичних та фізичних осіб –суб’єктів підприємницької діяльності, у тому числі ті, що обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований та єдиний податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, є страхувальниками. Статтею 15 вищенаведеного Закону передбачено, що платниками до солідарної системи є страхувальники, зазначені в ст. 14 цього Закону, зокрема роботодавці, які обрали особливий спосіб оподаткування. Відповідач просить залишити постанову господарського суду без змін, апеляційну скаргу –без задоволення.

Вивчивши матеріали справи, доводи заявника скарги, вислухавши представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши повноту встановлених судом обставин справи та їх юридичну оцінку, судова колегія встановила.

Управлінням Пенсійного Фонду України в Микитівському районі м.Горлівки проведені планова та позапланова документальні перевірки щодо правильності обчислення, повноти нарахування та своєчасності сплати страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування приватного підприємства „Горизонт Плюс” за період з 01.01.2004р. по 30.11.2005р. і з 01.04.2005р. по 31.08.2006р., про що складено акти від 26.12.2005р. та від 05.10.2006р.

На підставі актів перевірки відповідачем прийняті рішення від 29.12.2005р. №145 та від 09.10.2006р. № 114 про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або  органом Пенсійного фонду України.

Рішенням № 145 від 29.12.2005р. до позивача застосовані фінансові санкції у розмірі 23 865 грн. 25 коп. та нарахована пеня у розмірі 7 900 грн. 78 коп.; рішенням №114 від 09.10.2006р. застосовані фінансові санкції у розмірі 2 100 грн. 00 коп. і нарахована пеня в розмірі 1 169 грн. 94 коп. з посиланням на п.2 ч.9 ст.106 Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”.

Також відповідачем були прийняті рішення №3 від 26.01.2006р., №94 від 14.07.2006р., №100 від 29.08.2006р. про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або  органом Пенсійного фонду України.

Рішенням головного Пенсійного фонду України в Донецькій області № 8651/06 від 15.08.06р. рішення №94 від 14.07.2006р. скасоване.

Відповідно до п.2 ч.9 ст.106 Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” рішенням №3 від 26.01.2006р. до позивача застосовані фінансові санкції у розмірі 5 093 грн. 88 коп. та нарахована пеня 1 879 грн. 90 коп.; рішенням №100 від 29.08.2006р. застосовані фінансові санкції у розмірі 18 382 грн. 56 коп. і нарахована пеня у розмірі 9 086 грн. 12 коп.

На підставі актів перевірки, прийнятих рішень і отриманих розрахунків суми страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування, що підлягають сплаті, відповідачем були виставлені позивачеві вимоги про сплату боргу: №Ю-47 від 07.02.2005р. на суму 5 188 грн. 60 коп, №Ю-47 від 05.03.2005р. на суму 4 350 грн. 21 коп., №Ю-47 від 05.05.2005р. на суму 6 526 грн. 33 коп, №Ю-47 від 05.07.2005р. на суму  5 786 грн. 28 коп, №Ю-47 від 08.08.2005р. на суму 3 730 грн. 42 коп, №Ю-47 від 05.09.2005р. на суму 3 756 грн. 39 коп, №Ю-47 від 07.11.2005р. на суму 4 632 грн. 44 коп., №Ю-47 від 05.01.2006р. на суму 1 063 грн. 95 коп., №Ю-Ю-47 від 05.07.2006р. на суму 7 611 грн. 28 коп., №Ю-256 від 07.08.2006р. на суму 6 121 грн. 60 коп., №Ю-280 від 05.09.2006р. на суму 6 818 грн. 89 коп., №Ю-Ю-293 від 05.10.2006р. на суму  27 468 грн. 68 коп.

Позивач, приватне підприємство „Горизонт Плюс”, м.Горлівка Донецької області, звернувся до господарського суду з позовом про визнання недійсними рішень відповідача: №145 від 30.12.2005р., №3 від 26.01.2006р., №94 від 14.07.2006р., №100 від 29.08.2006р., №114 від 09.10.2006р. і вимог про сплату боргу: №Ю-47 від 07.02.2005р., №Ю-47 від 05.03.2005р., №Ю-47 від 05.05.2005р., №Ю-47 від 05.07.2005р., №Ю-47 від 08.08.2005р., №Ю-47 від 05.09.2005р., №Ю-47 від 07.11.2005р., №Ю-47 від 05.01.2006р., №Ю-Ю-47 від 05.07.2006р., №Ю-256 від 07.08.2006р., №Ю-280 від 05.09.2006р., №Ю-Ю-293 від 05.10.2006р. Господарський суд  Донецької області відмовив у задоволенні позовних вимог позивача.

Оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм чинного законодавства, судова колегія дійшла висновку, що постанова господарського суду від 22.12.2006 р. у справі №21/425а відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права та не підлягає скасуванню з наступних підстав.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного пенсійного страхування з 01.01.2004 р. регулюються нормами Закону України “Про  загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” № 1058-ІУ від 09.07.2003 р.

Згідно ст. 18 зазначеного Закону  страхові внески є цільовим загальнообов’язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом. Діючим законодавством не передбачено встановлення пільг з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Відповідно до пункту 15 Прикінцевих положень зазначеного Закону до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно - правові акти застосовуються в частині, що не суперечить  цьому Закону.

Указом Президента України “Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності  суб’єктів малого підприємництва” № 727/98 від 03.07.1998 р. ( п. 3, п. 4 Указу ) передбачено, що суб’єкти малого підприємництва мають право самостійно обирати спосіб оподаткування доходів за єдиним податком шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку, а також встановлені ставки єдиного податку, визначено базу та об’єкти оподаткування, строки і порядок сплати єдиного податку.

За приписами пункту 6 вищенаведеного Указу суб’єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником збору на обов’язкове державне пенсійне страхування.

Указ Президента України № 727/98 від 03.07.1998 р. є нормативним актом, який регулює податкові правовідносини та не регулює відносини, що виникають між суб’єктами у сфері загальнообов’язкового державного пенсійного страхування.

За приписами ст. 1 Закону України “Про  загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” № 1058-ІУ від 09.07.2003 р. страхові внески –це кошти відрахувань на соціальне страхування та збір на обов’язкове державне пенсійне страхування, сплачені  згідно із законодавством, що діяло раніше та кошти, сплачені на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування відповідно до Закону.

Пунктом 1 статті 14 вищенаведеного Закону передбачено, що страхувальниками є підприємства, установи, організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, фізичні особи –суб’єкти підприємницької діяльності та інші особи, включаючи юридичні та фізичні особи на умовах трудового договору або на інших умовах. передбачених законодавством, або за договорами цивільно –правового характеру для осіб, зазначених у п. п. 1, 10, 15 ст. 11 цього Закону.

Зазначені страхувальники є платниками страхових внесків за найманих працівників у розмірі 32,3% суми фактичних витрат на оплату праці та 4% - від об’єкта оподаткування для працюючих інвалідів.

Відповідно до п. 17 ст. 14 Закону України „Про систему оподаткування”, збір на обов’язкове державне пенсійне страхування належить до загальнодержавних податків та зборів, ставки та механізм справляння яких не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів про оподаткування.

Ставки, механізм справляння та пільги щодо сплати збору на обов’язкове державне пенсійне страхування встановлюються Законом України “Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування” № 400/97-ВР від 26.06.1997 р.

Статтею 1 Закону України “Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування” встановлено перелік осіб, що є платниками збору на обов’язкове державне пенсійне страхування. Відповідно до п. п. 3 ст. 1 вказаного Закону, платниками збору на обов’язкове державне пенсійне страхування є суб’єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об’єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об’єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб’єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників; фізичні особи - суб’єкти підприємницької діяльності, які не використовують працю найманих працівників, а також адвокати, їх помічники, приватні нотаріуси, інші особи, які не є суб’єктами підприємницької діяльності і займаються діяльністю, пов’язаною з одержанням доходу.

Крім того, пунктом 5 статті 1 Закону України “Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування” встановлено, що платниками збору на обов’язкове державне пенсійне страхування є юридичні та фізичні особи, що здійснюють господарські операції.

Аналізуючи наведені вище норми Закону України “Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування”, можна зробити висновок, що обов’язковість сплати збору на обов’язкове державне пенсійне страхування не пов’язується із статусом платника податку як суб’єкта підприємницької діяльності.

Таким чином, стаття 6 Указу Президента України “Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності  суб’єктів малого підприємництва” №727/98 від 03.07.1998 р. встановлює пільги, зокрема, звільнення від сплати збору на обов’язкове державне пенсійне страхування суб’єкта підприємництва тільки в сфері його підприємницької діяльності.

У відповідності до ст. 106 Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” суми страхових внесків, не сплачені страхувальниками у строки, визначені ст. 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків                  ( недоїмкою ).

Територіальні органи Пенсійного фонду за формою, визначеною Правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про їх сплату, яка є виконавчим документом.

Виходячи з вимог чинного законодавства та фактичних обставин справи, позивач  повинен був нараховувати суми страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування у розмірі 32,3% від суми фактичних витрат на оплату праці й інших виплат, пов’язаних з відносинами трудового найма.

Як платник єдиного податку позивач повинен здійснювати сплату до Пенсійного фонду як різницю між нарахованою сумою в розмірі 32,3% та сумою, яку органи Державного казначейства відраховують від суми єдиного податку в розмірі 42%.

Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що позивач є платником єдиного податку. При виявленні недоїмки Управління Пенсійного Фонду України в Микитівському районі м.Горлівки врахувало частину суми єдиного податку, сплаченого позивачем.

Таким чином, Указ Президента України № 727/98 від 03.07.1998 р. не має пріоритетного значення стосовно Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” № 1058-ІУ від 09.07.2003р., оскільки це суперечить конституційному принципу верховенства права.

Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Верховний суд України у постанові від 21.11.2006р. по справі за позовом дочірнього підприємства „Будгідроремонт” науково-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю „Кварц” до Управління Пенсійного Фонду України в м.Авдіївці Донецької області, про визнання недійсними рішень ПФУ, зазначив, що страхові внески на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування не входять до системи оподаткування, на них не поширюється податкове законодавство, іншим законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

З огляду на вищенаведене, висновок господарського суду, що позивач є платником страхових внесків та зобов’язаний нараховувати та сплачувати страхові внески відповідно до Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”, є обгрунтованим.

Відповідно до статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судова колегія вважає, що відповідач належним чином довів правомірність своїх рішень та те, що він діяв у межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений законодавством.

Відповідно до вимог статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

З наведеного вище вбачається, що позивач, приватне підприємство „Горизонт Плюс”, м.Горлівка, не довів у розумінні статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України свої вимоги та заперечення щодо обгрунтування позовних вимог та апеляційної скарги.

З урахуванням приписів Законів України “Про  загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” та “Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування”, судова колегія вважає, що місцевий господарський суд підставно відмовив у задоволенні позовних вимог позивача.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія вважає, що норми чинного законодавства місцевим господарським судом застосовані правильно, постанова відповідає приписам матеріального права, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування постанови, оскільки спростовуються вищевикладеним.

Керуючись ст. ст. 187, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, п.6 та п.7 розділу VІІ “Прикінцевих та перехідних положень” Кодексу адміністративного судочинства України у редакції Закону України "Про внесення змін до Кодексу адміністративного судочинства України"  № 2953-ІУ від 6 жовтня 2005 року, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу приватного підприємства „Горизонт Плюс”, м.Горлівка Донецької області, на постанову господарського суду Донецької області від 22.12.2006 р. у справі №21/425а –залишити без задоволення.

Постанову господарського суду Донецької області від 22.12.2006 р. у справі №21/425а          ( суддя Матюхін В.І. )  -  залишити без змін.

У судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частини ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом одного місяця з дня складення ухвали в повному обсязі.

Повний текст ухвали складений та підписаний 23.03.2007 року.

Головуючий:

Судді:

Надруковано:  5 примір.

1 –позивачу

1 –відповідачу

1 –до справи

2 –ДАГС