Харківський апеляційний
господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2007
р.
Справа № 3/554-06

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя , судді ,
суддя

при секретарі Криворученко О.І.

за
участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2, дов. НОМЕР_2 від 07.02.2007 р.

відповідача -  Виноградова
О.О., дов. б/н від 02.01.07 р.

третьої особи - не з"явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні
Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача
(вх. НОМЕР_1) на рішення господарського суду Сумської області від 28.09.06
р. у справі № 3/554-06

за позовом суб"єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1, м. Суми,

до Комунального підприємства
"Сумське міське бюро технічної інвентаризації", м. Суми,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на
стороні  відповідача - Сумська  міська
рада, м. Суми,

про визнання права власності та
зобов"язання вчинити певні дії

встановила:

Суб"єкт
підприємницької діяльності ОСОБА_1, позивач, звернувся  до господарського суду Сумської області з
позовом до комунального підприємства "Сумське  міське бюро технічної інвентаризації",
відповідача, про визнання за ним
права  власності  на
нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою : АДРЕСА_1 загальною
площею 63,8 кв.м. та зобов"язання відповідача здійснити  державну
реєстрацію  права  власності позивача на  зазначене
приміщення.

Рішенням  господарського
суду  Сумської області  від
28.09.2006 р. у  справі  №
3/554-06 (суддя Левченко П.І.) позов задоволено. Визнано за суб"єктом  підприємницької діяльності ОСОБА_1 право  власності
на нежитлове приміщення, розташоване за
адресою : АДРЕСА_1 загальною площею 63,8 кв.м. та  зобов"язано  комунальне
підприємство "Сумське міське бюро технічної
інвентаризації"  здійснити державну
реєстрацію права власності суб"єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 на  зазначене нежитлове приміщення.

Відповідач із зазначеним
рішенням господарського суду першої інстанції не  погодився, звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в  якій,
посилаючись  на  неправильне
застосування  місцевим  господарським
судом  норм  матеріального
та  процесуального  права, просить  рішення
скасувати.

Апеляційну скаргу відповідач обгрунтовує зокрема тим, що предметом
позову у даній справі є визнання за позивачем права власності на нежитлове
приміщення, що зареєстроване у встановленому порядку за територіальною громадою
м. Суми після прийняття господарським судом Сумської області рішення від
12.05.2005 р. у справі № 14/141-05 про задоволення позову прокурора Зарічного
району м. Суми в інтересах держави в особі департаменту комунальної власності
Сумської міської ради до ТОВ "Росава" про розірвання укладеного
сторонами договору купівлі-продажу зазначеного нежитлового приміщення НОМЕР_3
від 29.07.2004 р.

Також вказує на те, що господарський суд першої
інстанції прийняв оскаржуване рішення, яке стосується права та обов"язків
ТОВ "Росава" та Сумської міської ради, які не були
залучені до участі у справі, що відповідно до пункту 3 частини 3 статті 104
Господарського процесуального кодексу України в будь-якому випадку є підставою
для скасування рішення місцевого господарського суду.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав апеляційну
скаргу.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу та його представник у
судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечують, вважають
оскаржуване відповідачем рішення законним та обгрунтованим, просять залишити
його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Посилаються, зокрема, на те, що ТОВ "Росава" в рахунок
погашення своїх зобов"язань за договором позики НОМЕР_4 від 10.01.2005 р.
передало спірне нежитлове приміщення позивачу, у зв"язку з чим сторонами
було укладено додаткову угоду від 11.03.2005 р., що зобов"язання за
договором позики НОМЕР_4 від 10.01.2005 р. позивачем виконані в повному обсязі,
а на час укладення додаткової угоди до договору позики НОМЕР_4 від 10.01.2005
р. спірне приміщення належало на праві власності ТОВ "Росава", і
спору відносно цього майна не існувало.

Також вказують на те, що з моменту набрання чинності рішенням
господарського суду Сумської області від 25.05.2005 р. у справі №14/141-05, яким
були задоволенні позовні вимоги прокурора Зарічного району м. Суми про
розірвання договору купівлі-продажу спірного нежитлового приміщення від
29.07.2004 р., Департамент  комунальної
власності Сумської міської ради набув лише права на повернення нерухомого
майна, і це рішення не є правовстановлюючим документом, а тому ТОВ
"Росава" як законний власник спірного майна до моменту подачі
прокурором Зарічного району м. Суми позовної заяви про розірвання договору
купівлі-продажу від 29.07.2004 р. цілком законно відповідно до статті 319
Цивільного кодексу України передав в рахунок погашення зобов"язань за
договором позики спірне нежитлове приміщення, а відповідач незаконно
зареєстрував спірне майно за територіальною громадою м. Суми.

Третя особа у відзиві на апеляційну скаргу вважає оскаржуване
відповідачем рішення незаконним та необгрунтованим, просить його скасувати,
посилаючись на порушення місцевим господарським судом при його прийнятті норм
матеріального та процесуального права, неповне з"ясування обставин, які
мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи,
недоведеність обставин, які суд визнав встановленими.

В обгрунтування своєї позиції по справі посилається, зокрема, на
те, що судом було винесено рішення стосовно нерухомого майна, власник якого не
був учасником судового процесу та стосовно прав та обов"язків  осіб, які не були залучені до участі у
справі, що в будь-якому випадку є підставою для скасування рішення місцевого
господарського суду.

Також вказує на те, що відповідно до вимог статей 657, 334, 210,
215 Цивільного кодексу України договір про відчудження ТОВ "Росава"
спірного майна позивачеві підлягав нотаріальному посвідченню та державній
реєстрації, лише після здійснення зазначених дій такий договір може вважатися
вчиненим, а у набувача - виникнути право власності на спірне майно, а тому
оскільки при розрахунках ТОВ "Росава" з ОСОБА_1 за договором позики
НОМЕР_4 від 10.01.2005 р. спірним нежитловим приміщенням ні нотаріального
посвідчення такого правочину, ні його державної реєстрації здійснено не було,
то відповідно до статті 215 та пункту 1 статті 220 Цивільного кодексу України
договір про відчудження спірного майна є нікчемним, а тому суд першої інстанції
визнав право власності на підставі нікчемного правочину.

Колегія суддів дослідила матеріали справи, вислухала пояснення
представників сторін, перевірила правильність застосування місцевим
господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та
процесуального права та дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення господарського суду першої інстанції-скасуванню,
виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, 29.07.2004 р. між департаментом
комунальної власності, продавцем, та товариством з обмеженою відповідальністю
"Росава", покупцем, було укладено договір купівлі-продажу нежитлового
приміщення загальною площею 63,8 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, яке
знаходилось в комунальній власності територіальної громади м. Суми. На
виконання цього договору 30.07.2004 р. сторонами було підписано акт
прийому-передачі вищевказаного нежитлового приміщення, а 19.08.2004 р. було
зареєстровано право власності ТОВ "Росава" на це приміщення.

10.01.2005 р. між суб"єктом підприємницької діяльності
ОСОБА_1, позикодавцем, та товариством з обмеженою відповідальністю
"Росава", позичальником, було укладено договір позики НОМЕР_4,
відповідно до умов якого позикодавець передає позичальнику у власність грошові
кошти у сумі 20000,00 грн., а позичальник зобов"язався повернути зазначені
грошові кошти в порядку та на умовах, визначених договором.

23.03.2005 р. сторони по договору позики від 10.01.2005 р. уклали
додаткову угоду до цього договору, відповідно до якої повернення боргу за
договором позики від 10.01.2005 р. здійснюється шляхом передачі позичальником у
власність позикодавця нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 63,8 кв.м., право власності на яке належить
позичальникові на підставі договору купівлі-продажу від 29.07.2004 р., а.
30.03.2005 р. на виконання цієї угоди сторони підписали акт приймання-передачі
вищевказаного нежитлового приміщення.

Як встановлено статею 655 Цивільного кодексу України, за договором
купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати
майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або
зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

А отже, суб"єкт підприємницької діяльності ОСОБА_1 та ТОВ
"Росава", уклавши додаткову угоду від 23.03.2005 р. до договору
позики НОМЕР_4 від10.01.2005 р., за якою ТОВ "Росава" передала у
власність СПД ФО ОСОБА_1 замість певної грошової суми нежитлове приміщення за
адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 63,8 кв.м., фактично уклали договір
купівлі-продажу спірного майна.

Відповідно до статті 657 Цивільного кодексу України договір
купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового
будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно з частинами 3 та 4 статті 334 Цивільного кодексу України
право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню,
виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної
сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним,
а якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право
власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Віповідно до частини 2 статті 215 Цивільного кодексу України недійсним
є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У
цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається, а частиною
1 статті 220 цього Кодексу встановлено, що
у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення
договору такий договір є нікчемним.

З матеріалів справи вбачається, що при укладенні додаткової угоди
від 23.03.2005 р. до договору позики НОМЕР_4 від 10.01.2005 р., якою ТОВ
"Росава" було відчуджено СПД ФО ОСОБА_1 нерухоме майно-спірне
нежитлове приміщення,  нотаріальне
посвідчення  та державна реєстрація цієї
угоди не здійснювались, а тому відповідно до статті 220 Цивільного кодексу
України вона є нікчемною, тобто згідно з частиною 1 статті 216 цього Кодексу не
тягне за собою юридичних наслідків, крім тих що пов"язані з її
недійсністю, а отже є необгрунтованим висновок місцевого господарського суду
про те, що позивач набув право власності на спірне майно правомірно на підставі
договору позики "НОМЕР_4 від 10.01.2005 р.

Крім того, рішенням господарського суду Сумської області  від 25.05.2005 р. у справі №14/141-05 за
позовом прокурора Зарічного району м. Суми в інтересах держави в особі  Департаменту комунальної власності Сумської
міської ради до ТОВ "Росава" задоволено позовні вимоги та визнано
недійсним  договір купівлі продажуНОМЕР_3
від 29.07.2004 р. нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 63,8 кв.м. і на підставі цього рішення  комунальним підприємством "Сумське
міське бюро технічної інвентаризації" зазначене приміщення зареєстровано
за територіальною громадою м. Суми. А тому на момент звернення позивача по
даній справі з позовом про визнання за ним права власності на  нежитлове приміщення, яке розташоване за
адресою : АДРЕСА_1 загальною площею 63,8 кв.м. та зобов"язання відповідача
здійснити державну  реєстрацію права  власності позивача на  зазначене
приміщення, спірне приміщення вже було зареєстровано на праві власності
за комунальною громадою м. Суми, а договір, на підставі якого вказане майно
належало ТОВ "Росава", визнано недійсним.

Також слід зазначити, що господарський суд першої інстанції
прийняв оскаржуване рішення стосовно прав та обов"язків ТОВ
"Росава" та Сумськаої міської ради, які не були залучені до у часті
справі при її розгляді в суді першої інстанції, що відповідно до пункту 3
частини 3 статті 104 Господарського процесуального кодексу України є безумовною
підставою для скасування  рішення
місцевого господарського суду.

Таким чином, господарський суд першої інстанції приймаючи рішення,
яким було визнано за позивачем право
власності на спірне нежитлове приміщення та  зобов"язано відповідача здійснити
державну реєстрацію права власності позивача на
зазначене нежитлове приміщення, порушив норми матеріального та процесуального
права, не повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, зробив
висновки, які не відповідають обставинам справи, у зв"язку з чим це
рішення підлягає скасуванню, а позов - залишенню без задоволення.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 33, 43, 99, 101-105
Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення  господарського
суду  Сумської області  від
28.09.2006 р. у  справі  №
3/554-06 скасувати.

Прийняти нове рішення.

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Головуючий суддя                      (підпис)

Суддя                     (підпис)

Суддя                     (підпис)