СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

12 лютого 2007 року

місто Севастополь     Справа № 2-24/16775-2006

Севастопольський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді
Черткової І.В.,

суддів
Волкова К.В.,

Голика В.С.,

секретар судового засідання                                        Казанова О.В.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_2,
довіреністьНОМЕР_1

відповідача:
не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у місті Сімферополі в Автономній Республіці Крим
на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Колосова Г.Г.) від 11.12.2006 у справі №
2-24/16775-2006

за позовом           фізичної особи - підприємця ОСОБА_1(АДРЕСА_1)

до
Державної податкової інспекції у місті
Сімферополі в Автономній Республіці Крим (вул. М. Залки, 1/9, Сімферополь,
95053)

про визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду
Автономної Республіки Крим від 11.12.2006 у справі № 2-24/16775-2006 А (суддя
Колосова Г.Г.) позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1до Державної податкової
інспекції у місті Сімферополі в Автономній Республіці Крим про визнання
нечинним податкового повідомлення - рішення задоволено.

Постанова господарського суду
мотивована тим, що збір на розвиток пасажирського електротранспорту в
Автономній Республіки Крим не передбачений нормами чинного законодавства, а саме:
Закону України „Про систему оподаткування”, який містить вичерпний перелік
загальнообов'язкових податків та зборів, не передбачає збір на розвиток
пасажирського електротранспорту в Автономній Республіки Крим як різновидність
загальнообов'язкових податків та зборів.

Не погодившись з постановою суду,
відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить постанову
господарського суду першої інстанції скасувати, в позові відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим,
що Закон України „Про Державний бюджет України на 2003 рік” надав право
Верховній Раді Автономної Республіки Крим ввести за згодою Кабінету Міністрів
України місцеві податки та збори у вигляді експерименту.

Відповідно до статті 33 Кодексу
адміністративного судочинства України відповідач належним чином повідомлен про
час і місце засідання суду, проте відповідач не реалізував своє процесуальне
право на участь в судовому засіданні апеляційної інстанції, тому судова колегія
вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника відповідача.

Позивач надав судовій колегії
заперечення на апеляційну скаргу, які мотивовані тим, що збір на розвиток
пасажирського електротранспорту в Автономній Республіки Крим не передбачений
Законом України „Про систему оподаткування” як обов'язковий податок або збір,
тому його донарахування здійснено відповідачем неправомірно.

В судовому засіданні позивач просив
апеляційну скаргу залишити без задоволення, постанову господарського суду
залишити без змін.

На підставі розпорядження першого
заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду від
12.02.2007 склад судової колегії було змінено: суддю Фенько Т.П. було замінено
на суддю Голика В.С.

Переглянувши постанову суду
відповідно до статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, судова
колегія встановила таке.

30.12.2004 Державна податкова
інспекція у місті Сімферополі в Автономній Республіці Крим провела перевірку
позивача з питань повноти нарахування та сплати збору на розвиток пасажирського
електротранспорту в Автономній Республіці Крим за період з 01.06.2004 по
30.11.2004, про що складено акт № НОМЕР_2 (а.с. 30-34).

На підставі зазначеного акту Державна
податкова інспекція у місті Сімферополі в Автономній Республіці Крим 04.01.2005
прийняла та надіслала на адресу позивача податкове повідомлення -рішення №
НОМЕР_3, яким позивачу донараховано збір на розвиток пасажирського
електротранспорту в Автономній Республіці Крим у сумі 3240,00 грн. (а.с. 28).

Підставою для донарахування збору на
розвиток пасажирського електротранспорту в Автономній Республіці Крим стали
наступні обставини.

У перевіряє мий період позивач
надавав послуги з перевезення пасажирів мікроавтобусами марок ГАЗ 3240 (держ.
номер НОМЕР_4, кількість посадових місць -12), ГАЗ 32213 (держ. номер НОМЕР_5,
кількість посадових місць -12), ГАЗ 32213 (держ. номер НОМЕР_6, кількість
посадових місць -12).

Перевіркою встановлено, що
фізична особа - підприємець ОСОБА_1не здійснювала сплату збору на розвиток
пасажирського електротранспорту за перевіряємий період.

У
зв'язку з цим, відповідач дійшов висновку про те, що позивач на підставі
Положення про збір на розвиток пасажирського електротранспорту в Автономній
Республіці Крим, затвердженого постановою Верховної Ради Автономної Республіки
Крим від 19.02.2003 №434-3/03 за погодженням з Кабінетом Міністрів України
(постанова Кабінету Міністрів України від 28.05.2003 №875), зобов'язаний
сплатити збір на розвиток пасажирського електротранспорту в сумі 3240,00
грн.  Це Положення опубліковане у газеті
"Крымские известия" 04.06.2003 №100 (2840). Зазначене Положення
прийняте на підставі абзацу 1 підпункту 14 пункту 1 статті 18 Конституції
Автономної Республіки Крим, яким до компетенції Автономної Республіки Крим  належить проведення відповідно до
законодавства України експериментів у сфері оподаткування . Підставою для
прийняття зазначеного Положення стала також стаття 39 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2003 рік".

Відповідно до статті 8 Конституції
України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу
юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі
Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами
прямої дії.

Згідно зі статтею 67 Конституції
України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

Статтею 92 Конституції України
передбачено, що виключно законами України встановлюються система оподаткування,
податки і збори.

Відповідно до статті 135 Конституції
України нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим та
рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим не можуть суперечити
Конституції і законам України та приймаються відповідно до Конституції України,
законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України та на їх
виконання.

Статтею 137 Конституції України
визначено виключний перелік питань, з яких Автономна Республіка Крим здійснює
нормативне регулювання (до яких не віднесено питання встановлення податків і
зборів).

Принципи побудови системи
оподаткування в Україні, податки і збори (обов'язкові платежі) до бюджетів та
державних цільових фондів визначено Законом України “Про систему
оподаткування”.

Відповідно до статті 1 вказаного
Закону встановлення і скасування податків і зборів (обов'язкових платежів) до
бюджетів та до державних цільових фондів, а також пільг їх платникам
здійснюються Верховною Радою України, Верховною Радою Автономної Республіки
Крим і сільськими, селищними, міськими радами відповідно до цього Закону, інших
законів України про оподаткування.

Ставки, механізм справляння податків і
зборів (обов'язкових платежів), за винятком особливих видів мита та збору у
вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на електричну та теплову енергію, і
пільги щодо оподаткування не можуть встановлюватися або змінюватися іншими
законами України, крім законів про оподаткування.

Види податків і зборів (обов'язкових
платежів), що справляються на території України, встановлено статті 14
(загальнодержавні податки і збори) та статті 15 Закону України “Про систему
оподаткування” (місцеві податки і збори (обов'язкові платежі).

Податки і збори (обов'язкові
платежі), справляння яких не передбачено цим Законом, сплаті не підлягають
(частина 6 статті 1 Закону).

Враховуючи, що збір на розвиток пасажирського
електротранспорту в Автономній Республіці Крим не входить до переліку податків
і зборів, що справляються на території України, цілком правомірними є висновки
господарського суду першої інстанції щодо безпідставного донарахування
вказаного збору позивачу.

Що стосується рішення
Конституційного суду України у справі за конституційним поданням 50 народних
депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності)
положень Конституції Автономної Республіки Крим та Закону України “Про
затвердження Конституції Автономної Республіки Крим” від 16.01.2003 № 1-рп/2003
(справа № 1-3/2003) щодо підтвердження конституційності положень абзацу 1
підпункту 14 пункту 1 статті 18 Конституції Автономної Республіки Крим, слід
зазначити наступне.

Відповідно до пункту 4.1
статті 4 рішення Конституційного суду України від 16.01.2003 № 1-рп/2003,
Конституційний суд України, вирішуючи цей спір, виходить з системного аналізу
зв'язку положень Конституції та законів України, якими регулюються суспільні
відносини у бюджетній та податковій сферах. Зокрема, відповідно до пункту 4
частини 1 статті 138 Основного Закону України до відання Автономної Республіки
Крим належить розроблення, затвердження та виконання бюджету Автономної
Республіки Крим на основі єдиної податкової і бюджетної політики України.

Ця політика є складовою внутрішньої
політики України, засади якої визначає Верховна Рада України (пункт 5 частини 1
статті 85 Конституції України). Виходячи із змісту положень пункту 1 частини 2 статті
92 Основного Закону України, згідно з якими виключно законами України
встановлюються Державний бюджет України і бюджетна система України, система
оподаткування, податки і збори, та положень частини 1 статті 95, за якими
бюджетна система України будується на засадах справедливого і неупередженого
розподілу суспільного багатства між громадянами і територіальними громадами,
Конституційний Суд України вважає, що на цей час зміст податкової і бюджетної
політики України відображено, зокрема в Бюджетному кодексі України від
21.06.2001, в Законі України “Про систему оподаткування” та у відповідних
законах про податки тощо.

В Бюджетному кодексі України
визначаються особливості формування бюджету Автономної Республіки Крим,
зокрема, передбачається, що надходження та витрати бюджету Автономної
Республіки Крим формуються у порядку, встановленому цим Кодексом, із
урахуванням Закону України "Про затвердження Конституції Автономної
Республіки Крим" (частина перша
статті 67). Тобто, за змістом Бюджетного кодексу України це, вважає
Конституційний Суд України, і є визначенням основ бюджетної політики України
стосовно повноважень Автономної Республіки Крим, установлених у підпунктах 13,
14 пункту 1 статті 18 Конституції Автономної Республіки Крим. Ці повноваження
реалізуються органами Автономної Республіки Крим лише відповідно до Конституції
України, Бюджетного кодексу України та законів про податки в Україні.

Слід зазначити, що вказаним рішенням
Конституційного суду України визнано такими, що відповідають Конституції
України лише положення абзацу 1 підпункту 14 пункту 1 статті 18 Конституції
Автономної Республіки Крим щодо “проведення експериментів у сфері оподаткування
згідно з законодавством України”.

Однак, слід взяти до уваги, що поняття
“проведення експериментів у сфері оподаткування” в контексті абзацу 1 підпункту
14 пункту 1 статті 18 Конституції Автономної Республіки Крим не включає в себе
встановлення місцевих податків і зборів, оскільки відповідно до тексту абзацу 1
підпункту 14 пункту 1 статті 18 Конституції Автономної Республіки Крим віданню
Автономної Республіки Крим підлягає “згідно з законодавством України...
проведення експериментів у сфері оподаткування, встановлення місцевих податків
та зборів, а також патентування окремих видів діяльності, здійснення інших,
передбачених законами України, повноважень у сфері бюджету і оподаткування”
(тобто зазначена норма Конституції Автономної Республіки Крим містить перелік
повноважень, до яких відносяться як проведення експериментів у сфері
оподаткування, так і встановлення місцевих податків і зборів).

При цьому, слід зазначити, що
положення зазначеної норми Конституції Автономної Республіки Крим щодо
встановлення місцевих податків і зборів не були предметом розгляду в Конституційному
суді України і не визнавалися конституційними.

Таким чином, податкове повідомлення
-рішення Державної податкової інспекції у місті Сімферополі в Автономній
Республіці Крим від 04.01.2005 № НОМЕР_3 про донарахування позивачу збору на розвиток
пасажирського електротранспорту в Автономній Республіці Крим у сумі 3240,00
грн. підлягає визнанню нечинним.

З огляду на викладене, судова
колегія дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і
процесуального права, тому постанова суду першої інстанції підлягає залишенню
без змін, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 195,
пунктом 1 частини 1 статті 198, статтєю 200, пунктом 1 частини 1статті 205,
статтями 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції у місті Сімферополі в Автономній
Республіці Крим від 28.12.2006 залишити без задоволення.

Постанову господарського
суду Автономної Республіки Крим від 11.12.2006 у справі № 2-24/16775-2006 А
залишити без змін.

Ухвала набирає   законної
сили  з  моменту
проголошення          і може бути
оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду
України протягом одного місяця після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя                                        І.В. Черткова

Судді
К.В. Волков

В.С. Голик