ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

08.02.2007
Справа №2-13/3891.1-2006

За позовом ТОВ “ЮБС” м. Сімферополь

До відповідача Дочірнього підприємства “Торговий центр” ВАТ “Кримський содовий завод”, м. Красноперекопськ

Третя особа – Приватне підприємство “Діоніс”, м. Красноперекопськ

Про визнання недійсним договору

Суддя А.І. Жукова

представники:

Від позивача – Біда В.А. - ліквідатор

Від відповідача – Пономарьов С.А. – представник, дов. № 1 від 11.01.2006 року

Від третьої особи – Танасогло Д.М. – керівник, паспорт.

Суть спору: Викладена в рішенні Господарського суду АР Крим від 06.03.2006р. у справі № 2-1/3891-2006.

Рішенням господарського суду АР Крим від 06.03.2006р. у справі № 2-1/3891-2006 позов ТОВ “ЮБС” м. Сімферополь  задоволений у повному обсязі, був визнаний недійсним догові уступки вимоги б/н від 13.12.2002 року, підписаний між ДП “Торговий центр” ВАТ “Кримський содовий завод” та ПП “Діоніс”.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 09.06.2006р. у справі № 2-1/3891-2006 апеляційна скарга Дочірнього підприємства “Торговий центр” ВАТ “Кримський содовий завод”  залишена без задоволення, а рішення ГС АР Крим від 06.03.2006 року у справі № 2-1/3891-2006 залишено без змін.

Постановою Вищого Господарського Суду України від 05.10.2006р. у справі № 2-1/3891-2006 касаційна скарга  Дочірнього підприємства “Торговий центр” ВАТ “Кримський содовий завод” задоволена, рішення Господарського суду АР Крим від 06.03.2006р. та постанова  Севастопольського апеляційного господарського суду від 09.06.2006р. у справі № 2-1/3891-2006 скасовані, справа передана на новий розгляд до господарського суду АР Крим, провадження якої доручено судді Жукової А.І. із привласненням  справі № 2-13/3891.1-2006.

Ухвалою ГС АР Крим від 06.11.2006 року дійсна справа була прийнята до розгляду суддею ГС АР Крим Жуковою А.І.

Позивач у судовому засіданні уточнив позовні вимоги, змінив предмет позову згідно статті 22ГПК України, відповідно до якої сторони мають право до винесення рішення судом робити зміну підстав та предмету позову й просить розірвати догові уступки права вимоги від 13.12.2002 року і мотивує позовні вимоги тим, що у грудні 2005 року Ліквідатором були отримані висновки податкової міліції м. Сімферополь у відношенні діяльності ТОВ „ЮБС” у термін, який передував банкрутству позивача, враховуючи підписання договору уступки вимоги від 13.12.2002 року і було встановлено, що керівництво ТОВ „ЮБС” на момент підписання  договору уступки вимог від 13.12.2002 року було неплатоспроможне. Тобто на час укладання договору уступки вимоги, позивач не мав змоги відповідати перед третьою особою по зобов’язанням своїм майном.

Крім цього пояснює, що на час укладання угоди усе майно боржника знаходилося у заставі в КРФ АБ „Кредіт банк (Україна)”, що підтверджується відповіддю цієї установи № 3137 від 26.09.2005 року.

Також посилається на статті 651, 652 Цивільного кодексу України, якими передбачена можливість розірвання угоди за рішенням суду на вимогу однієї з сторін. Істотною обставиною є та, коли б вона була відома сторонам, то вони не уклали б договір.

Суд приймає до уваги дане уточнення позивача.

Відповідач представив суду відзив на позов, згідно якого проти позовних вимог позивача заперечує за мотивами, що відповідно до пункту 10 договору уступки права вимоги ДП „Торгівельний центр” ВАТ „Кримський содовий завод” не несе відповідальності перед новим кредитором ПП „Діоніс” за неможливість його виконання боржником ТОВ „ЮБС”, м. Сімферополь. Також посилається на те, що  ТОВ „ЮБС” не має право вимагати розірвання договору, або визнавати його не дійсним, оскільки ТОВ „ЮБС” не є стороною у вказаному договорі.

Відповідач вважає, що стан платоспроможності ТОВ „ЮБС” не має значення для укладення договору уступки права вимоги між ДП „Торгівельний цент” ВАТ „Кримський содовий завод” та ПП „Діоніс” і не може бути підставою для розірвання договору уступки вимоги або визнання його недійсним.

Також відповідач вказує на те, що позивачем пропущений трирічний строк позовної давності для звернення до суду.

Слухання справи відкладалося, у справі оголошувалася перерва у порядку статті 77 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи заслухавши пояснення представників сторін, третьої особи,  суд, -

ВСТАНОВИВ:

13 грудня 2002 року між Дочірнім підприємством „Торгівельний центр ВАТ „Кримський содовий завод” та приватним підприємством „Діоніс” був укладений Договір про уступку вимоги, відповідно до умов якого, відповідач передав, а ПП „Діоніс” приймав право вимоги суми 461544,20 грн. по договору №96 від 13 лютого 2001 року між кредитором та боржником, яким являється ТОВ „ЮБС”.

26 грудня 2002 року між Дочірнім підприємством „Торгівельний центр ВАТ „Кримський содовий завод” та ТОВ „ЮБС” був підписаний Акт звірки взаємних розрахунків, яким підтверджена сума боргу – 461544,40 грн.

Позивач у судовому засіданні уточнив позовні вимоги.

Згідно статті 22 ГПК України, позивач до винесення рішення судом вправі змінити підставу або предмет позову.

Позивач у судовому засіданні змінив предмет позову, не змінюючи підстави й просить розірвати догові уступки права вимоги від 13.12.2002 року.

У свою чергу, вивчивши умови договору про уступку вимог від 13 грудня 2002 року судом встановлено, що в договорі відсутні умови про платність уступки вимог від відповідача до приватного підприємства „Діоніс”, тобто, вимоги були передані безкоштовно, що являється порушенням вимог діючого законодавства та правочин по своїй суті є договором дарування.

Крім того, згідно з висновками податкової міліції м. Сімферополя відносно діяльності ТОВ „ЮБС”, на час підписання договору від 13 грудня 2002 року, товариство було неплатоспроможнім, отже, позивач не мав змоги відповідати перед третьою особою по обов’язкам своїм майном.

Крім цього встановлено, що на час укладання угоди усе майно боржника знаходилося у заставі в КРФ АБ „Кредіт банк (Україна)”, що підтверджується відповіддю цієї установи № 3137 від 26.09.2005 року.

Відповідно до статті 198 ЦК УРСР, кредитор, який уступив вимогу іншій особі, зобов’язаний передати їй документи, що свідчать про право вимоги. Первісний кредитор відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання цієї вимоги боржником.

Крім того, п. 6 договору про уступку вимоги передбачено, що обов’язок ДП „Торгівельний центр” ВАТ „Кримський содовий завод” передати новому кредитору всю інформацію, з якої витікає право вимоги, є предметом договору.

Пунктом 6 договору уступки вимоги передбачено обов’язок Підприємства передати новому кредитору – ПП „Діоніс” всю інформацію, з якої витікає право вимоги, є предметом договору.

Третя особа надала суду пакет документів, який був переданий приватному підприємству „Діоніс” Дочірнім підприємством “Торговий центр” ВАТ “Кримський содовий завод” при укладанні спірного договору, у якому поміж іншого був акт звірки взаємних розрахунків на 26 грудня 2002 року, складений між ДП „Торгівельний центр” ВАТ „Кримський содовий завод” ТА ТОВ „ЮБС”, який був підписаний лише з боку ДП „Торгівельний центр” ВАТ „Кримський содовий завод”, підписи директора та головного бухгалтеру ТОВ „ЮБС” були відсутні.

З вказаного виходить, що відповідач не передав Приватному підприємству „Діоніс” всю інформацію, з якої витікає право вимоги, чим суттєво порушив умови спірного договору.

Відповідно до п. 9 Заключних та перехідних положень Цивільного кодексу України до договорів,  що були укладені до 1  січня  2004  року  і продовжують  діяти  після  набрання  чинності  Цивільним  кодексом України,  застосовуються  правила  цього  Кодексу  щодо   підстав, порядку  і  наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладення.

Стаття 626 ЦК України визначає поняття та види договору.

Договором   є   домовленість   двох   або  більше  сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Стаття  651 ЦК України  передбачає підстави для зміни або розірвання договору.

Зміна або розірвання договору допускається лише за  згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір  може  бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у  разі  істотного  порушення  договору другою  стороною  та в інших випадках,  встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору,  коли  внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно  статті 652 ЦК України, У разі істотної зміни обставин,  якими сторони  керувалися при укладенні договору,  договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін,  якщо  інше  не  встановлено  договором  або  не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити,  вони не уклали б  договір  або уклали б його на інших умовах.

Якщо  сторони  не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами,  які істотно змінились, або щодо його розірвання,   договір   може   бути   розірваний.

Оскільки Підприємством вимоги Цивільного кодексу України  та п. 6 договору не були виконані, суд вважає уточнені позовні вимоги позивача обґрунтованими.

Судом не приймаються до уваги доводи відповідача стосовно того, що ТОВ „ЮБС” не може бути позивачем у дійсній справі, мотивуючи це тим, що ТОВ „ЮБС” не є стороною у договорі, з підстав, що весь пакет документів, який містить інформацію, з якої витікає право вимоги, ісходить з ТОВ „ЮБС”.

Доводи відповідача стосовно того, що приватне підприємство „Діоніс” приймає участь у процедурі банкрутства ТОВ „ЮБС” з грошовою вимогою  у сумі 461544,20 грн., у зв’язку з чим, договір уступки вимоги не може бути визнаний недійсним або розірваний, суд не може прийняти до уваги з причин їх суперечливості статтям 6 та 20 ГПК України.

Судом не приймаються до уваги посилання відповідача на те, що позивачем пропущений трирічний строк позовної давності у зв’язку з тим, що арбітражний керуючий Біда В.А. призначений розпорядником майна боржника з 12.04.2005 року, ліквідатором – з 05.09.2005 року та раніше не міг знати про наявність договору уступки вимоги від 13.12.2002 року.

Судові витрати по оплаті держмита та витрат на інформаційне-технічне забезпечення судового процесу суд вважає за можливе залишити на позивача.

Відповідно до зложеного, керуючись ст.ст. 49, ст.ст. 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Розірвати  договір уступки вимог бн від 13 грудня 2002 року, підписаний між ДП “Торгівельний Центр” ВАТ “Кримський содовий завод” (АР Крим м. Красноперекопськ вул. Проектна, 1) та ПП “Діоніс” (АР Крим м. Красноперекопськ вул. Чапаєва, 3)

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Жукова А.І.