ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28.04.07р.

Справа № 41/160-07

За позовом  Державного підприємства "Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова" в особі філії № 4, м. Дніпропетровськ

до  Державного підприємства "Нікопольський трубний завод", м. Нікополь, Дніпропетровська область

про стягнення 47084,67 грн.

Суддя Орєшкіна Е.В.

В засіданні приймали участь представники:

Від позивача: Потуремець Т.І., довіреність № 157/787 від 22.12.06 року

Від відповідача: Старикова В.А., довіреність № 01/27 від 12.01.07 року

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача боргу –43326 грн., інфляційних збитків –476,58 грн., 3 % річних – 249,27грн., пені –3032,82 грн., всього –47084,67 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на порушення відповідачем прийнятих на себе зобов’язань щодо оплати поставленої йому позивачем продукції за  умовами укладеного між сторонами договору № 4-103 від 21.05.03 року.

Представник позивача позов підтримав, просить суд його задовольнити.

Відповідач в судове засідання з’явився, проти позову в частині стягнення з нього пені заперечує, вважає, що позивачем в цій частині позову пропущений строк позовної давності для захисту свого цивільного права. Решта позовних вимог відповідачем визнана.

За згодою представників сторін в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в сукупності,  господарський суд, -

ВСТАНОВИВ

Між позивачем –Державним підприємством "Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова" та відповідачем –Державного підприємства "Нікопольський трубний завод"  укладений договір № 4-103 від 21.05.03 року (далі –договір), пунктом 1.1. якого передбачено зобов’язання виконавця (позивача у справі) виготовити продукцію, номенклатура та вартість якої узгоджені в специфікаціях №№ 1, 2, (додатках №№  1, 2), що є невід’ємною частиною договору, та зобов’язання покупця, відповідно, прийняти цю продукцію та її сплатити.

На виконання умов договору позивачем був поставлений відповідачу товар на загальну суму 43326 грн., що підтверджується накладною № 010624 від 29.03.04 року, видатковою накладною № РН-000128 від 12.04.05 року, товарно-транспортною накладною № 010340 від 01.12.03 року, довіреностями серії ЯЗВ № 323475 від 01.12.03 року, серії ЯИА № 509648 від 12.04.05 року, серії ЯЗП № 998912 від 29.03.04 року, копії яких додані до позовної заяви.

Пунктом 2.3. договору сторонами узгоджено, що оплата продукції здійснюється на підставі рахунку, виставленого виконавцем, на протязі трьох банківських днів з моменту його виставлення.

02.04.07 року позивачем рекомендованим листом був надісланий на адресу відповідача рахунок-фактура № СФ00000138 від 28.03.07 року, що підтверджено поштовою квитанцією, копія якої долучена до матеріалів справи. Крім того, позивач стверджує, що первісно рахунки на оплату товару ним були передані відповідачу разом з продукцією, відповідно, 01.12.03 року, 29.03.04 року, 12.04.05 року. Факт отримання рахунків на оплату продукції від позивача в момент її передання відповідачем визнаний, про що надано суду письмове пояснення.

У встановлений договором строк відповідач оплату поставленого позивачем товару не здійснив.

Відсутність заборгованості, що є предметом позову, ним не доведена.

Фактичні дії сторін підпадають під норми ст.ст. 11, 202, 509, 655 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України і свідчать про існування між сторонами відносин купівлі-продажу,  в результаті чого у відповідача виникли зобов’язання по оплаті виготовленої та поставленої  позивачем продукції.

Згідно приписів ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, дія яких поширюється на спірні взаємовідносини, зобов’язання мають виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та закону. Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається (ст. 525 ЦК України).

За таких обставин, суд вбачає підстави для стягнення з відповідача боргу в розмірі  43326 грн.

Пунктом 4.3. договору сторонами узгоджено, що у разі затримки оплати рахунку замовник сплачує виконавцю 0,1 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент здійснення розрахунків.

Нарахована позивачем сума пені за період з 18.07.07 року по 28.03.07 року становить 3032,82 грн.

Відповідачем заявлено про застосування позовної давності при вирішенні спору в частині стягнення з нього неустойки.

Згідно заключних та перехідних положень Цивільного кодексу України щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Правовідносини, згідно договору № 4-103 від 21.05.03 року між сторонами виникли в травні 2003 року. Зобов’язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. На теперішній час права та обов’язки між сторонами продовжують існувати, оскільки відповідач не здійснив оплату поставленого позивачем товару. Тобто, при вирішенні спору необхідно застосовувати норми Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність –це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлена статтею 257 Цивільного кодексу України тривалістю у три роки.

До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), у відповідності із ст. 258 Цивільного кодексу України, застосовується скорочена позовна давність тривалістю в один рік.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (п. 1ст. 261 Цивільного кодексу України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (п. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови від позову (п. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

Суд приймає заперечення відповідача щодо пропущення строку позовної давності за вимогою про стягнення пені, оскільки строк оплати отриманої від позивача продукції у відповідача настав , відповідно по кожній поставці, 06.12.03 року, 01.04.04 року, 17.05.05 року (  зі спливом 3 банківських днів з моменту отримання рахунків на її оплату) та перебіг позовної давності в даному випадку починається, відповідно, з 07.12.03 року, 02.04.04 року, 18.05.05 року, тобто позивач звернувся до суду 03.04.07 року за захистом свого порушеного права зі спливом строку позовної давності, встановленого законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотки річних з простроченої суми. За період прострочення січень-лютий 2007 року нарахована позивачем сума інфляційних збитків становить 476,58 грн., 3 % річних - 249,27 грн.

Позов в частині стягнення з відповідача інфляційних збитків та 3 % річних суд вважає обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по справі покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищенаведеного та

керуючись ст. ст. 1, 33, 44, 49, 82 –84  Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Нікопольський трубний завод" –53220, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Херсонська,396; 53201, м. Нікополь, вул. Трубників,56, , р/р 146 в ПІБ м. Нікополь, МФО 305534 на користь Державного підприємства "Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова" –49008, м. Дніпропетровськ, вул. Криворізька,1, , р/р 6114 в ЗАТ КБ „Приватбанк” м. Дніпропетровськ, МФО 305299 суму боргу –43326 грн. (сорок три тисячі триста двадцять шість грн.), інфляційні збитки –476,58 грн. (чотириста сімдесят шість грн. 58 коп.), 3 % річних –249,27 грн. (двісті сорок дев’ять грн. 27 коп.), витрати по сплаті держмита в сумі 440,52 грн. (чотириста сорок грн. 52 коп.) та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу –110,92 грн. ( сто десять грн. 92 коп.).

В решті позовних вимог позов залишити без розгляду.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

СУДДЯ                                                                   Е.В. ОРЄШКІНА

Рішення підписано 07.04.07 року