ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2007                                                                                   Справа № А38/367-06

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий  –суддя Голяшкін О.В. (доповідач),

судді –Білецька Л.М., Науменко І.М.,

секретар судового засідання –Прокопець Т.В.,

за участю представників сторін:

від позивача –Косько Ю.В., довіреність від 01 січня 2007 року № 12; Кабак Л.М., довіреність від 01 січня 2007 року № 347; Романов Д.М., довіреність від 01 січня 2007 року № 125;

від відповідача –Синявська О.О., довіреність від 10 січня 2007 року № 07-08/21;

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства “Придніпровська залізниця”, м.Дніпропетровськ

на постанову господарського суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2006 року у справі № А38/367-06

за позовом Державного підприємства “Придніпровська залізниця”, м.Дніпропетровськ

до Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, м.Дніпропетровськ

про визнання акту частково недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2006 року позивач –ДП “Придніпровська залізниця” звернувся до господарського суду з адміністративним позовом до Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, в якому просив визнати недійсним рішення відповідача від 09 червня 2006 року № 137 в частині застосування додаткових страхових внесків та штрафних санкцій у загальному розмірі 135532 грн.03 коп.

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2006 року у справі № А38/367-06  (суддя Бишевська Н.А.) в задоволенні позову відмовлено.

При винесенні постанови господарський суд виходив із правомірності донарахування відповідачем страхових внесків та застосування штрафу у розмірі прихованої позивачем суми виплат по укладеним з фізичними особами угодам, які є трудовими.

Не погодившись з постановою, позивач –ДП “Придніпровська залізниця”, звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм процесуального і матеріального права, просить постанову скасувати та прийняти рішення про задоволення адміністративного позову.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що укладені локомотивним депо угоди з фізичними особами є договорами підряду і не містять спеціальних ознак трудового договору. Посади охоронця чи сторожа в штатному розкладі підприємства відсутні, вказані фізичні особи не отримували соціальних виплат чи інших благ від підприємства. Присвоєння табельних номерів, складення графіків чергування, систематичність виконання та пов’язаність послуг із діяльністю підприємства не можуть розцінюватися як ознака трудового договору. З посиланням на положення п.4.4.1 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетом та державними цільовими фондами” позивач зазначає, що трудові і цивільно-правові відносини підряду мають спільні ознаки і їх тлумачення користь контролюючого органу є неправильним.

Відповідач –Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності проти викладених в апеляційній скарзі доводів заперечує, постанову господарського суду вважає законною і обґрунтованою, просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення. У поданому відзиві зазначає про правомірність донарахування страхових внесків та застосування штрафу, оскільки укладені позивачем з фізичними особами угоди за правовою природою є трудовими договорами, а позивач намагається штучно придати трудовим угодам характер цивільно-правових.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, 09 червня 2006 року відповідачем –Дніпропетровським обласним відділенням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності прийнято рішення № 137 про застосування та зарахування до бюджету Фонду соціального  страхування з тимчасової втрати працездатності, відображення у звіті (Ф4-ФСС з ТВП) сум фінансових (штрафних) санкцій, неправомірних витрат, донарахованих сум внесків та пені за порушення законодавства про загальнообов’язкове державне соціальне страхування.

Вказане рішення оскаржується позивачем –ДП “Придніпровська залізниця” в частині донарахування страхових внесків в сумі 4565 грн.03 коп. та стягнення штрафу в розмірі 130967 грн.

Оскаржуване рішення прийняте відповідачем на підставі Акту від 29 травня 2006 року, складеного за результатами перевірки правильності нарахування, сплати страхових внесків і витрачання коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності Локомотивним депо Нижньодніпровськ-Вузол ДП “Придніпровська залізниця”.

Як зазначено в акті (розділ II “Нарахування страхових внесків”), при проведенні перевірки встановлено виплату позивачем в період з 01 квітня 2004 року по 01 квітня 2006 грошової суми у розмірі 130967 грн. року фізичним особам, найнятим на роботу по охороні територій депо по договорах, які є трудовими. Працівникам були присвоєні табельні номери, виявлені заяви деяких осіб про прийняття на роботу, фізичні особи на протязі тривалого строку систематично виконували трудові функції на підприємстві, що підтверджується щомісячними графіками несення служби, затвердженими заступником начальника депо по кадрах та побуту Чабан А.М., складеними актами виконаних робіт та здійсненими виплатами по цих договорах. Підприємство забезпечувало найнятих фізичних осіб всім необхідним для виконання роботи, передбаченої договорами. Зазначеними договорами передбачена матеріальна відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов’язків, згідно з діючим законодавством, що також є ознакою трудового договору. Страхові внески до ФСС з ТВП були не нараховані та не утримані, чим порушено вимоги п.п.1, 2 ч.1 ст.21 Закону № 2240. На підставі ч.1 ст.1 Закону № 2213 на суму заниженого ФОП в розмірі 130967 грн. донараховано 4565 грн.03 коп. страхових внесків та на підставі абз.4 п.1 ст.30 Закону № 2240 накладено штраф за неповну сплату страхових внесків у розмірі прихованої (заниженої) суми заробітної плати –130967 грн.

З висновком господарського суду про відмову в задоволенні позову з посиланням на правомірність донарахування страхових внесків та застосування штрафу погодитись не можна.

Як встановлено ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проаналізувавши наявні у справі докази в їх сукупності судова колегія визнає недоведеними твердження відповідача про наявність трудових відносин між позивачем на фізичними особами, які здійснювали охорону території локомотивного депо.

Відповідно до ст.21 Кодексу законів про працю України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов’язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов’язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Як вбачається із матеріалів справи, на підставі укладених позивачем та фізичними особами договорів останні здійснювали охорону території локомотивного депо.

При цьому, вказані фізичні особи не подавали позивачу трудові книжки, з ними не укладався трудовий договір у визначеному ст.124 КЗпП України порядку. У штатному розкладі ДП “Придніпровська залізниця” посада або спеціальність охоронника відсутня, посадової інструкції охоронника не розроблялось і не затверджувалось.

Фізичні особи, які здійснювали охорону території депо, не підлягали внутрішньому трудовому розпорядку, організовували свою роботу самостійно, табелі обліку робочого часу щодо цих осіб на підприємстві позивача не велися.

Виконувана фізичними особами робота з охорони території не входила до виробничого циклу підприємства та не була безпосередньо пов’язана із статутною метою діяльності позивача, тому була юридично самостійною.

На осіб, з яким були укладені вказані договори, не розповсюджували дію положення Колективного договору щодо гарантій і пільг працівників підприємства, розмір винагороди для вказаних осіб залежав від факту виконання обумовленої в договорі роботи і не був гарантований, фізичні особи при виконанні роботи діяли на власний ризик, з використанням власних засобів та методів.

За такими обставинами судова колегія визнає необґрунтованим твердження відповідача про наявність трудових відносин між позивачем і фізичними особами, які здійснювали охорону, тому отримані цими особами грошові кошти можуть не вважатися заробітної платою, оскільки не є такими, що виплачені на підставі трудового договору (ст.1 Закону України “Про оплату праці”).

Предметом укладених позивачем з фізичними особами договорів на здійснення охорони є надання певного результату праці, а не сам процес праці, результати роботи визначалися після її закінчення та оформлювалися актами виконаних робіт, які були підставою для оплати виконаних робіт (наданих послуг).

У зв’язку з викладеним судова колегія вважає, що укладені Локомотивним депо Нижньодніпровськ-Вузол ДП “Придніпровська залізниця” з фізичними особами угоди про охорону території депо є цивільно-правовими угодами підряду (надання послуг), тому вказані особи загальнообов’язковому соціальному страхуванню не підлягали і позивач не був зобов’язаний нараховувати страхові внески при виплаті цим фізичним особам винагороди за виконану роботу.

Відповідно до вимог ст.ст.6,627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахування вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Обмеження такого права чинним законодавством не допускається.

За договором підряду (ст.837 ЦК України) одна сторона (підрядник) зобов’язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов’язується прийняти та оплатити шану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

За договором про надання послуг (ст.901 ЦК України) одна сторона (виконавець) зобов’язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов’язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Укладені позивачем з фізичними особами угоди мають всі притаманні ознаки для договорів даного виду.

З урахуванням зазначеного позовні вимоги ДП “Придніпровська залізниця” є обґрунтованими. Постанова господарського суду у зв’язку з невідповідністю викладених в ній висновків обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.196, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства “Придніпровська залізниця” задовольнити.

Постанову господарського суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2006 року  у справі № А38/367-06 скасувати.

Позов Державного підприємства “Придніпровська залізниця” задовольнити.

Визнати незаконним рішення Виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 09 червня 2006 року № 137 про застосування та зарахування до бюджету Фонду соціального  страхування з тимчасової втрати працездатності, відображення у звіті (Ф4-ФСС з ТВП) сум фінансових (штрафних) санкцій, неправомірних витрат, донарахованих сум внесків та пені за порушення законодавства про загальнообов’язкове державне соціальне страхування в частині донарахування страхових внесків в розмірі 4565 грн.03 коп. та стягнення штрафу в сумі 130967 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду протягом одного місяця з дня складання в повному обсязі.

Головуючий                                                                                            О.В.Голяшкін

Судді                                                                                                        Л.М.Білецька

І.М.Науменко