ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

11.04.07                                                                                           Справа  № 4/2166-21/309

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді                           Д.Новосад

суддів                                      О.Михалюк

Г.Мельник

розглянувши апеляційні скарги ДП „Львіввугілля” в особі шахти „Степова”, с.Глухів Сокальського району Львівської області № 4/1225 від 26.12.06 та ТзОВ „Каріна”, м.Червоноград Львівської області № 162 вд 15.12.06

на рішення господарського суду Львівської області від 07.12.06

у справі  № 4/2166-21/309

за позовом: ТзОВ „Каріна”, м.Червоноград Львівської області

до відповідача: ДП „Львіввугілля”, м.Сокаль Львівської області

про          стягнення 133 052,58 грн.

за участю представників сторін:

від позивача –Іванчина О.І. - предст. (довір. № 1 від 28.03.07);

від відповідача –не з’явився.

Права та обов'язки, передбачені ст.ст. 22, 28 ГПК України, роз'яснено.

Відводів складу суду не поступило.

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду Львівської області від 07.12.06 у справі № 4/2166-21/309 (суддя Л.Масловська) позовні вимоги ТзОВ „Каріна” задоволено частково: стягнено з відповідача - ДП „Львіввугілля” на користь позивача 66 170, 85 грн. інфляційних втрат та 17 187, 40 грн. 3% річних, 833, 58 грн. державного мита та 73, 93 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. У решті позовних вимог –відмовлено.

З даним рішенням не погодилися відповідач та позивач, оскаржили його в апеляційному порядку.

Зокрема, відповідач у справі - ДП „Львіввугілля” в особі шахти „Степова”, подав апеляційну скаргу № 4/1225 від 26.12.06, з підстав порушення та неправильного застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 257, 267 ЦК України, Закону України «Про забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу», а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи. На підставі наведеного просить рішення господарського суду Львівської області від 07.12.06 у справі № 4/2166-21/309 змінити, стягнути суму інфляційних нарахувань 59 270, 89 грн., 3% річних –15 253, 04 грн.

Позивач у справі - ТзОВ „Каріна” в поданій апеляційній скарзі № 162 від 15.12.06 та в доповненні до неї № 10 від 18.01.07 посилається на необґрунтованість рішення господарського суду першої інстанції та порушення господарським судом Львівської області при його винесенні норм матеріального права, а саме ст.ст. 334, 536, 1048, п. 2 ст. 1212, п. 2 ст. 1214 ЦК України, на підставі чого рішення господарського суду Львівської області від 07.12.06 в частині стягнення з відповідача на користь позивача 66 170, 85 грн. інфляційних втрат та 17 187, 40 грн. 3% річних, 833, 58 грн. –залишити без змін, в частині відмови у стягнення 49 694, 33 грн. суми процентів за користування грошовими коштами скасувати і прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в цій частині із стягненням судових витрат в повному об’ємі з відповідача.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 22.01.07 подані скаржником матеріали визнано достатніми для прийняття їх до провадження в апеляційній інстанції, розгляд апеляційної скарги призначено на 27.02.07.

Розгляд апеляційних скарг відкладався на 29.03.07 з підстав, викладених в ухвалі Львівського апеляційного господарського суду від 27.02.07.

В судовому засіданні 29.03.07 оголошено перерву до 11.04.07.

Позивач у справі –ТзОВ „Каріна” –проти доводів апеляційної скарги відповідача заперечив з мотивів, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просить в її задоволенні відмовити.

В судове засідання 11.04.07 відповідач явки повноважного представника не забезпечив, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений в засіданні 29.03.07 під підпис, причин неявки до відома суду не довів, а відтак, апеляційні скарги розглядаються за його відсутності.

Представник позивача в судовому засіданні 11.04.07 підтримав вимоги та заперечення, викладені в апеляційній скарзі № 162 від 15.12.06 та в доповненні до неї № 10 від 18.01.07.

Розглянувши апеляційну скаргу відповідача, відзив на неї, апеляційну скаргу та доповнення до неї позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства, заслухавши пояснення представників сторін в судових засіданнях, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Львівської області від 07.12.06 у справі № 4/2166-21/309 слід залишити без змін, а в задоволенні апеляційних скарг –відмовити.

При цьому колегія суддів виходила з наступного:

Як встановлено місцевим господарським судом при розгляді спору між сторонами, рішенням господарського суду Львівської області від 20.04-06.05.04 у справі № 4/879-17/78 позов ТзОВ «Каріна»задоволено повністю: стягнено з відповідача - ДП „Львіввугілля” 281 103, 54 грн. основного боргу (вартість виконаних ремонтних робіт) та судові витрати. Рішенням господарського суду Львівської області від 27.05.04 у справі № 4/878-9/107 позов ТзОВ «Каріна»задоволено повністю: стягнено з відповідача - ДП „Львіввугілля” 82 156, 96 грн. основного боргу (вартість виконаних робіт) та судові витрати. Вказані рішення, як вірно зазначено судом першої інстанції,  вступили в законну силу, а відтак, у відповідності до ст. 35 ГПК України, факти, встановлені у них, а саме існування між у відповідача обов’язку сплати відповідних грошових сум за зобов’язаннями між сторонами, мають преюдиційне значення для вирішення даного спору.

Господарський суд першої інстанції при розгляді спору між сторонами вірно встановив, що заявлені ТзОВ «Каріна»позовні вимоги стосуються стягнення з відповідача сум інфляційних втрат, відсотків річних, відсотків за користування чужими коштами, за період з 27.05.04, та не були предметом розгляду у справах № 4/879-17/78 та № 4/878-9/107.

Вірно зазначено в оскаржуваному рішенні і про те, що погашення суми основного боргу, задоволеного до стягнення вищевказаними рішеннями, відповідачем здійснювалося поступово:  20.04.05 –10 000, 00 грн., 17.05.05 –10 000, 00 грн., 31.05.05 –10 000, 00 грн., 23.06.05 –10 000, 00 грн., 27.07.05 –10 000, 00 грн., 23.08.05 –30 000, 00 грн., 06.10.05 –30 000, 00 грн., 02.11.05 –15 000, 00 грн., 15.11.05 –15 000, 00 грн., 16.12.05 –15 000, 00 грн., 04.01.06 –30 000, 00 грн., 08.02.06 –70 000, 00 грн., 01.03.05 –30 000, 00 грн., 14.04.06 –30 000, 00 грн., 05.05.06 –30 000, 00 грн., 06.07.06 –3 969, 24 грн., усього на суму 348 969, 24 грн.

Вірну оцінку господарським судом дано також посиланням відповідача на факт погашення відповідачем 10.08.06 шляхом перекриття взаємної заборгованості по шахті «Степова»ще 14 291, 26 грн. як таким, що не підтверджені документально належними, в розумінні ст. 35 ГПК України, доказами.

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду погоджується з застосуванням господарським судом до спірних правовідносин вимог ст. 193 ГК України щодо обов’язку належного виконання зобов’язань суб'єктами господарювання та іншими учасниками господарських відносин та санкцій за порушення зобов’язань, а також ст.ст. 611, 629, ч. 1 ст. 530 ЦК України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами, обов’язку додержання строку виконання зобов’язку додержання строку виконання зобов’язання, встановленому у ньому, правових наслідків за порушення зобов’язання. Крім того, аналізуючи посилання відповідача, про дубльовані ним також в апеляційній скарзі, господарський суд вірно застосував ст. 625 ЦК України, у відповідності до положень якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Крім того, посилання скаржника (відповідача у справі) на порушення судом першої інстанції положень Закон України «Про забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу», на увагу не заслуговують, оскільки суд першої інстанції при розгляді спору дав оцінку вказаному нормативно-правовому акту, який, зокрема ст. 3.7, не встановлює підстав для звільнення підприємств паливно-енергетичного комплексу від виконання їх грошових зобов'язань та встановленої відповідальності. Належні докази вжиття усіх заходів для використання механізму, встановленого вказаним законом для погашення заборгованості відповідача перед позивачем, в матеріалах справи відсутні. Не надано таких доказів відповідачем у справі і при розгляді апеляційної скарги Львівським апеляційним господарським судом.

Колегія суддів погоджується також і з висновком, викладеним судом першої інстанції про те, що стягнення суми основного боргу у процесі виконавчого провадження не звільняє боржника від нарахування йому суми штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобов’язань, у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, якою встановлено обов’язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

На підставі наведеного колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про законність та документальну обґрунтованість належним розрахунком позовних вимог ТзОВ «Каріна»в частині стягнення з відповідача 66 170, 85 грн. інфляційних втрат та 17 187, 40 грн. –3% річних.

Щодо посилань позивача, викладених ним в апеляційній скарзі, на незаконність рішення місцевого господарського суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог в частині  стягнення з відповідача 49 694, 33 грн. процентів за користування чужими грішми, то суд апеляційної інстанції встановив наступне.

При винесенні рішення суд першої інстанції дав належний аналіз посиланням скаржника на ст.ст. 536, 1048, 1212, 1214  ЦК України, на яких скаржник наголошує і в апеляційній скарзі. При цьому колегія суддів погоджується з висновком, зробленим на їх підставі, про відсутність встановленого договором, законом, або іншим актом цивільного законодавства розміру процентів за користування чужими грошовими коштами та неприпустимість застосування аналогії закону, а саме ст. 1048 ЦК України, оскільки нею регулюються правовідносини за договором позики. Позивачем у справі такий висновок господарського суду при розгляді апеляційної скарги Львівським апеляційним господарським судом належним чином не спростований.

Інші посилання скаржників, викладені ними в апеляційних скаргах,  є безпідставними, документально не обгрунтованими, такими, що не базуються на законодавстві, що регулює дані правовідносини, належним чином досліджені судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення, а відтак скаржники, в порушення вимог ст. 33 ГПК України, не довели тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відтак, беручи до уваги наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Львівської області від 07.12.06 у справі № 4/2166-21/309 прийняте на підставі матеріалів справи, у відповідності до норм матеріального та процесуального права, посилання скаржників, викладені ними в апеляційних скаргах, належним чином досліджені судом першої інстанції, висновків господарського суду Львівської області не спростовують, а відтак, не визнаються такими, що можуть бути підставою, у відповідності до ст. 104 ГПК України, для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 1, 21, 25, 33, 43, 44, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд –

П О С Т А Н О В И В:

1.          Рішення господарського суду Львівської області від 07.12.06 у справі № 4/2166-21/309  залишити без змін, апеляційні скарги –без задоволення.

2.          Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку.

3.          Матеріали справи скеровуються до господарського суду Львівської області.

Головуючий-суддя                              Д.Новосад

Суддя                                         О.Михалюк

Суддя                                         Г.Мельник