ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

29.01.2007
Справа №2-23/17602-2006

Господарський суд Автономної Республіки Крим у складі судді Іщенко Г.М.,

секретаря судового засідання Ємєнджієвої А.М., розглянувши за участю представників сторін

від позивача – Нечитайло А.В.- завідуючий юридичним сектором, дов. від  06.05.2006р.№1,

від відповідача – Рижкова Т.Б.- начальник,

у відкритому судовому засіданні справу

за адміністративним позовом Державної податкової інспекції в Красногвардійському районі АРК (97000, АР Крим, смт. Красногвардійське, вул.Комсомольська,4)

до Клепінінського підприємства житлово-комунального господарства (97010, АР Крим,  Красногвардійський район, с. Клепініне, Октябрьський масив, 34),

про  звернення стягнення на активи у сумі 59338,30грн.,

встановив:

Державна податкова інспекції в Красногвардійському районі АРК звернулася до господарського суду АР Крим з  позовом до Клепінінського підприємства житлово-комунального господарства про звернення стягнення на активи у сумі 59338,30грн. на підставі підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” та пункту 11 статті 10 Закону України “Про державну  податкову службу в Україні”.

29.01.2007р. у судовому засіданні позивач  заявив клопотання  про розгляд справи за  вимогами Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідач у судове засідання  29.01.2007р. з’явився, позов визнав повністю.

Згідно пункту 6 Закону України „Про внесення змін до Кодексу адміністративного судочинства України” №2953-1У від  06.10.2005р., що набрав чинність 01.11.2005р., до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України судочинство здійснюється відповідно до  Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на  обов’язковість яких надана Верховною Радою України.

Провадження по адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, що діє на час здійснення окремої процесуальної  дії, розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає що, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з огляду на  наступне.

Відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно з статтею 2 Закону України “Про судоустрій”, суд здійснює правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами прав і законних інтересів юридичних осіб. Частиною 3 статті 3 вказаного Закону встановлено, що судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи в порядку, встановленому Конституцією України та законами. Відповідно до частини 1 статті 6 цього ж Закону, усім суб'єктам правовідносин гарантується захист їх прав і законних інтересів незалежним і неупередженим судом. Згідно з частиною 3 зазначеної статті, ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2002 року визначено, що частина 2 статті 124 Конституції України передбачає право юридичної особи на захист судом своїх прав, встановлює юридичні гарантії їх реалізації, надаючи можливість кожному захищати свої права будь-якими не забороненими законом засобами. Кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав, у тому числі судовий захист. Суб'єкти правовідносин, у тому числі юридичні особи, у разі виникнення спору, можуть звертатися до суду за його вирішенням. Юридичні особи мають право на звернення до суду для захисту своїх прав безпосередньо на підставі Конституції України. Держава має забезпечувати захист прав усіх суб'єктів правовідносин, в тому числі у судовому порядку. Право юридичної особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно  до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 72 цього Кодексу.

Згідно статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як  свідчать матеріали справи, згідно довідки про  розрахунки з бюджетом за станом на 25.09.2006р. податковий борг Клепінінського підприємства житлово-комунального господарства складає 59338,30грн. Вказана сума заборгованості також підтверджується і актами звірок розрахунків платника з бюджетом  від 24.01.2007р.

Відповідно до пункту 1.2 статті 1 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” податкове зобов’язання  платника податків  сплатити до бюджетів або державних цільових фондів  відповідну  суму коштів у порядку та в строки, визначені цим Законом або іншими законами України.

Згідно статті 2 Закону України “Про державну податкову службу в Україні” однією із задач органів податкової служби є здійснення контролю за дотриманням податкового законодавства, повною і своєчасною сплатою до бюджетів податків і зборів.

Закон України “Про державну податкову службу в Україні” передбачає  стягнення до бюджетів і державних цільових фондів сум недоїмок, пені у випадках, порядку і розмірах, передбачених законами України.

Фінансові (штрафні) санкції, суми недоїмки, пені, застосовані  органами державної податкової служби України, сплачуються платниками податків добровільно або стягуються в судовому порядку  шляхом подачі в  господарські суди  позовів до підприємств, організацій,  громадян про стягнення заборгованості перед бюджетом і державними цільовими фондами за рахунок їх майна (активів).

Примусове стягнення податкової заборгованості – передбачена законодавством України процедура погашення податкової заборгованості платника податків шляхом звернення стягнення на активи відповідного платника податків.

Як вказано у пункті 1.7 статті 1 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”   активами платника податків є кошти, матеріальні та нематеріальні цінності,  що належать юридичній або фізичній особі за правом власності або повного господарського відання.

Відповідно до пункту 5 статті 48 Закону України „Про власність” положення щодо захисту права власності поширюються також на особу, яка хоч і не є власником, але володіє майном на праві повного господарського відання.

Стаття 41 Конституції України встановлює  застереження, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове  відчуження об’єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умовами попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Статтею 3 Закону України  “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”  визначено, що активи платника  податків можуть бути примусово стягнені в рахунок погашення його податкових зобов’язань виключно за рішенням суду.

Таким чином, позовні вимоги позивача засновані на Законі, підтверджуються матеріалами справи і підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної   влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України  та законами України.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією  та  законами України.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені в судовому  засіданні 29 січня 2007року.

У повному обсязі постанову складено 02 лютого 2007 року.

На підставі викладеного та керуючись статтями 94, 98, 122, 158-164, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1.                Позов задовольнити повністю.

2.          Звернути стягнення на активи боржника – Клепінінського підприємства житлово –комунального господарства (97010, АР Крим, Красногвардійський район, с. Клепініне, Октябрьський масив, 34, код ЄДРПО України 31083438) в  сумі 59338,30грн.

Постанова може бути оскаржена до Севастопольського апеляційного господарського суду через господарський суд АР Крим шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови в десятиденний строк з дня складення постанови у повному обсязі, з подальшим поданням апеляційної скарги на постанову протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження та в порядку, передбаченому частиною 5 статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, у разі неподання відповідної заяви (стаття 254 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Іщенко Г.М.