ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"15" лютого 2007 р.
Справа № 11/532/06

Колегія   суддів   Одеського   апеляційного   господарського  суду   у   складі:

Головуючого                                                                       Лашина В.В.

Суддів :                                                                                Єрмілова Г.А.                                                                                                                         Воронюка О.Л.

при секретарі                                                                      Ковальчук Р.Л.

за участю представників сторін:

від позивача –Сіденко О.А., довіреність №05/1512 від 02.01.07р.

від відповідача –Мельник І.М., довіреність №17068-1/14 від 21.12.06р.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства “Українська страхова компанія “Дженералі Гарант” в особі Миколаївської філії, яка є правонаступником Відкритого акціонерного товариства “Українська страхова компанія “Гарант-Авто”

на рішення господарського суду Миколаївської області від 21.12.2006 р.

зі справи № 11/532/06

за позовом Відкритого акціонерного товариства “Дніпропетровське обласне підприємство автобусних станцій”

до Відкритого акціонерного товариства “Українська страхова компанія “Гарант-Авто” в особі Миколаївської обласної дирекції, м. Миколаїв

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача –Товариство з обмеженою відповідальністю “Туртранс-Люкс”

про стягнення 11 970 грн. страхового відшкодування

Згідно розпорядження голови Одеського апеляційного господарського суду Балуха В.С. №17 від 05.02.07р. справа №11/532/06, прийнята до провадження колегією у складі суддів: Сидоренко М.В., Таценко Н.Б., Мишкіної М.А., передана на розгляд колегії суддів у складі: Лашина В.В., Єрмілова Г.А., Воронюка О.Л.

В С Т А Н О В И Л А:

25.09.2006 р. Відкрите акціонерне товариство “Дніпропетровське обласне підприємство автобусних станцій” (далі –ВАТ “ДОПАС”) звернулось до господарського суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства “Українська страхова компанія “Гарант-Авто” в особі Миколаївської обласної дирекції (далі –ВАТ „УСК “Гарант-Авто”) про стягнення 11 970 грн. страхового відшкодування, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 19.01.2006 р. внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі –ДТП) позивачу було заподіяно матеріальну шкоду Шкляруком М.Д., який керував автобусом “Кароза” 735 ЛЦ держномер ВЕ 24-05 АА та який в подальшому був визнаний винним у скоєні цього ДТП. Цей автобус був застрахований за обов`язковому страхуванню цивільно-правової відповідальності відповідачем. Сума відшкодування визначена незалежною оцінкою вартості нанесеної шкоди за ініціативою відповідача. 20.04.2006 р. позивач звернувся до ВАТ „УСК “Гарант-Авто” з заявою про страхове відшкодування по ДТП, але відповідь з відмовою у здійсненні страхового відшкодування була надіслана на адресу позивача лише 04.07.2006 р.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 21.12.2006р. (суддя Василяка К.Л.) позов був задоволений в повному обсязі, з ВАТ „УСК “Гарант-Авто” на користь ВАТ “ДОПАС” було стягнуто страхове відшкодування в розмірі 11 970 грн., 102 грн. держмита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ВАТ “Українська страхова компанія “Дженералі Гарант” в особі Миколаївської філії, що є правонаступником ВАТ „Українська страхова компанія “Гарант-Авто” згідно з протоколом № 29 від 10.11.-04.12.2006 р. про перейменування та п. 1.2 Статуту ВАТ “Українська страхова компанія “Дженералі Гарант”, в апеляційній скарзі просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити, посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, на порушення місцевим господарським судом норм матеріального права, оскільки договір страхування був укладений на умовах ІІІ типу згідно п. 15.3 ст. 15 Закону України “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів”, тобто застраховано відповідальність водіїв ТОВ “Туртранс-Люкс” за шкоду, заподіяну під час експлуатації транспортного засобу. Однак, як зазначає скаржник, Шклярук М.Д., визнаний винним у ДТП, не був працівником ТОВ “Туртранс-Люкс”, що було підтверджено копією трудової книжки, копією свідоцтва про реєстрацію Шклярука М.Д. приватним підприємцем та копією договору оренди транспортного засобу автобуса “Кароза” ЛЦ 735, держномер ВЕ 24-05 АА, укладеного між ТОВ “Туртранс-Люкс” та ПП Шклярук М.Д., тобто цивільно-правову відповідальність у такому випадку повинен нести саме Шклярук М.Д. Крім цього, ВАТ “Українська страхова компанія “Дженералі Гарант” в особі Миколаївської філії вважає, що судом не було враховано положення ст. 1193 ЦК України, згідно якої якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, особи, що завдала шкоди, розмір відшкодування зменшується. Скаржник відзначає те, що однією з вагомих причин ДТП та спричинення шкоди сталі погодні умови та невиконання позивачем вимог ст. 36 Закону України “Про автотранспорт”, зокрема, забезпечити розчищення та відповідну обробку території автостанції від ожеледиці та снігу. Також, за думкою ВАТ “Українська страхова компанія “Дженералі Гарант” в особі Миколаївської філії, не є належним доказом звіт незалежної оцінки від 31.01.2006 р., якою визначено суми шкоди в розмірі 11 970 грн., тому що таку оцінку було проведено на підставі документу, що визначає збиток від знищення навісу автостанції, складеного працівником позивача, але ж відсутній висновок щодо об`єму та вартості робіт, необхідних саме для відновлення автостанції.

У відзиві на апеляційну скаргу, ВАТ “ДОПАС” вважає рішення місцевого господарського суду законним та обґрунтованим, обставини справи з`ясованими у повному обсязі, а доводи скаржника безпідставними.

Представник ТОВ “Туртранс-Люкс” в судове засідання не з’явився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, про що свідчить поштове повідомлення з відміткою про вручення.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

19.01.2006 р. Шклярук М.Д. на вул. Жовтневій в с. Софіївка Дніпропетровської області, керуючи автомобілем “Кароза” 735 ЛЦ  держномер ВЕ 24-05 АА під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку, чим порушив п. 12.1 Правил дорожнього руху, що явилося причиною ДТП, в результаті якої була завдана матеріальна шкода, а саме: пошкоджений навіс автостанції позивача.

Листом № 49 від 01.02.2006 р. ВАТ „УСК “Гарант-Авто” повідомило ВАТ “ДОПАС” про те, що оскільки автобус “Кароза” держномер ВЕ 24-05 АА, який належить ТОВ “Туртранс-Люкс” застрахований, тому страхове відшкодування буде сплачено обов`язково після отримання рішення суду, яке встановлює вину водія ТОВ “Туртранс-Люкс” та оформлення акту експертизи щодо розміру матеріальної шкоди.

За замовленням ВАТ „УСК “Гарант-Авто” експертом ТОВ “Астимо” Будзь П.В. (сертифікат Фонду державного майна № 2231 від 03.02.2001 р. самостійного проведення експертної оцінки майна, майнових прав та бізнесу на території України) у звіту про незалежну оцінку вартості шкоди, виниклої внаслідок зруйнування навісу автостанції було визначено розмір матеріальної шкоди на суму 11 970 грн.

Постановою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 17.03.2006 р. Шклярука М.Д. було притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Пунктом 35.1 ст. 35 Закону України “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” № 1961-ІV від 01.07.2004 р. зі змінами (далі –Закон України № 1961-ІV) передбачено, що для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на відшкодування, подає страховику (або якщо страховик невідомий - МТСБУ) відповідну заяву.

Згідно з п. 37.1 ст. 37 Закону України № 1961-ІV виплата страхового відшкодування здійснюється протягом одного місяця з дня отримання страховиком визначених у ст. 35 цього Закону документів або в строки та в обсягах, визначених рішенням суду.

Пунктами 36.1, 36.2 ст. 36 зазначеного Закону встановлено, що після розгляду страховиком наданих йому визначених у ст. 35 цього Закону документів про ДТП страховик приймає рішення про виплату страхового відшкодування або відмову у виплаті страхового відшкодування та з дня прийняття рішення направляє його заявникові протягом трьох робочих днів.

20.04.2006 р. позивач звернувся до ВАТ „УСК “Гарант-Авто” із заявою про страхове відшкодування та долучив в якості додатку копію свідоцтва про право власності на будівлю автостанції, копію довідки-звіту про заподіяну матеріальну шкоду, оригінал постанови Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 17.03.2006 р. Ця заява була отримана відповідачем 21.04.2006 р. Також 04.07.2006 р. ВАТ “ДОПАС” вдруге звернулося до відповідача з вимогою надання письмової відповіді по результатам розгляду питання щодо сплати страхового відшкодування, але такої відповіді у встановлений законом строк ВАТ „УСК “Гарант-Авто” не надала та виплати страхового відшкодування не здійснила.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Форма договору страхування передбачена у ст. 981 ЦК України, а саме: письмова шляхом видачі страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

Пунктами 22.1, 22.2 ст. 22 Закону № 1961-ІV передбачено, що при настанні страхового випадку (визначення якого міститься у ст. 6 цього Закону) страховик відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Потерпілим, які є юридичними особами, страховиком відшкодовується виключно шкода, заподіяна майну.

Аналізуючи матеріали справи, чинне законодавство, судова колегія доходить до висновку, що господарським судом були цілком вірно з`ясовані обставини справи в їх сукупності із застосуванням до спірних правовідносин належних норм матеріального права.

Посилання ВАТ „Українська страхова компанія “Дженералі - Гарант”, яка є правонаступником ВАТ „УСК „Гарант - Авто” на те, що застрахованою особою є саме ТОВ “Туртранс-Люкс”, тоді як Шклярук М.Д. у трудових відносинах із зазначеним підприємством не перебуває, а тому підстави для виплати страхового відшкодування ВАТ “ДОПАС” у ВАТ „Українська страхова компанія “ Дженералі - Гарант” відсутні, судова колегія вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Статтею 15 Закону України № 1961-ІV встановлені типи договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, зокрема, страхування відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу, визначеного в договорі страхування, особою, вказаною в договорі страхування, або однією з осіб, зазначених у договорі страхування (договір ІІІ типу).

З полісу № ВА 3885456 /а.с. 33/, строк дії якого з 17.01.2006 р. по 16.01.2007 р., видно, що однією з осіб, цивільно-правова відповідальність яких застрахована за цим полісом, є в тому числі й Шклярук М.Д., визнаний винним у ДТП. Визначеним в договорі страхування в якості забезпеченого транспортного засобу також вказується й автобус “Кароза” ЛЦ 735 держномер ВЕ 24-05 АА.

Отже, згідно з прийнятими на себе обов`язками за цим полісом ВАТ „УСК “Гарант-Авто” зобов`язалася виплатити страхове відшкодування при настанні страхового випадку за участю Шклярука М.Д., а також ця виплата пов`язується з експлуатацією саме автобуса “Кароза” ЛЦ 735 держномер ВЕ 24-05 АА.

Не може погодитися судова колегія й з доводами скаржника про те, що у зв`язку з грубою необережністю, тобто невиконанням позивачем вимог ст. 36 Закону України “Про автотранспорт” щодо забезпечення розчищення та відповідної обробки території автостанції від ожеледиці та снігу, повинен бути зменшений розмір відшкодування, оскільки належних доказів цього, враховуючи приписи ст. 34 ГПК України, надано не було, наприклад, матеріалів застосування до позивача адміністративної відповідальності тощо.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

До речі, Законом України № 1961-ІV не передбачається зменшення розміру страхового відшкодування по відношенню до потерпілого у ДТП.

Крім цього, згідно з довідкою філії “Софіївський райавтодор” від 10.03.2006 р. /а.с. 68/ p. в період з 01.01.2006 р. по 01.03.2006 р. виконувалися роботи по посипці протиожеледним матеріалом майданчику автостанції.

Помилковим є твердження ВАТ „Українська страхова компанія “ Дженералі –Гарант”, яка є правонаступником ВАТ „УСК „”Гарант - Авто” про те, що не можна вважати належним доказом незалежної оцінки визначення розміру матеріальної шкоди, оскільки відповідно до п. 34.1 ст. 34 Закону України № 1961-ІV страховик терміново, але не пізніше трьох робочих днів зобов`язаний направити аварійного комісара або експерта на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Саме за замовленням відповідача було визначено розмір матеріальної шкоди, заподіяної ВАТ “ДОПАС”, заперечень з цього приводу відповідач не висловлював.

За таких обставин, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення господарського суду Миколаївської області відповідає вимогам закону та обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 103-105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства “Українська страхова компанія “Дженералі Гарант” в особі Миколаївської філії, яка є правонаступником Відкритого акціонерного товариства “Українська страхова компанія „Гарант - Авто” залишити без задоволення, а рішення господарського суду Миколаївської області від 25.12.2006 р. по справі № 11/532/06 –без змін.

Головуючий                                                                       Лашин В.В.

Суддя                                                                                    Єрмілов Г.А.

Суддя                                                                                         Воронюк О.Л.