СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

14 березня 2007 року

Справа № 2-26/10560-2006

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Плута В.М.,

суддів                                                                      Гонтаря В.І.,

Горошко Н.П.,

за участю представників сторін:

прокурора: Бучка Романа Васильовича, довіреність №  284   від 24.11.06,  Заступник військового прокурору Феодосійського гарнізону;

позивача: не з'явився, Міністерство оборони України;

позивача: не з'явився, Державне підприємство Міністерства оборони України "Феодосійський судномеханічний завод";

відповідача: Калашникова Олександра Олександровича, довіреність №  02-29-3356 від 25.12.06, виконавчий комітет Феодосійської міської Ради;

розглянувши апеляційну скаргу виконавчого комітету Феодосійської міської ради на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя    Проніна О.Л.) від 20.11.2006 у справі № 2-26/10560-2006

за позовом           заступника військового прокурору Феодосійського гарнізону (вул. Свердлова, 10,Феодосія,98100); (вул. Руська, 10,Феодосія,98100)

в інтересах держави в особі Міністерства оборони України (Повітрянофлотський пр-т, 6,Київ 1,01001)

та в особі Державного підприємства Міністерства оборони України "Феодосійський судномеханічний завод" (вул. Горького, 19,Феодосія,98108)

до           виконавчого комітету Феодосійської міської Ради (вул. Земська, 4,Феодосія,98100)

про стягнення 20255,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Автономної Республіка Крим від 20.11.2006 у справі 3 2-26/10560-2006 позов заступника військового прокурору Феодосійського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та в особі Державного підприємства Міністерства оборони України "Феодосійський судномеханічний завод" до виконавчого комітету Феодосійської міської Ради задоволено.

Стягнуто з виконавчого комітету Феодосійської міської ради на користь Державного підприємства Міністерства оборони України “Феодосійський судномеханічний завод” 20225,00 грн. заборгованості.

В основу рішення покладено головний висновок суду про те, що, оскільки договірні зобов’язання відповідач не виконав, доказів сплати оренди за договором суду не надав, то, таким чином, до даних правовідношень підлягають застосування норми статей 525, 526 та 629 Цивільного кодексу України, відповідно до яких, борг відповідача підлягає стягненню у примусовому порядку.

Не погодившись з цим судовим актом, відповідач звернувся до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд невірно встановив обставини справи, що відповідно, призвело до неправомірного рішення. Так, відповідач посилається на зміст пункту 3.3. Договору оренди, відповідно до якого - орендна плата перераховується Орендодавцю щомісячно не пізніш 10 банківських днів саме з дати виставлення рахунку. Доказів виставлення рахунків позивачем суду не надано, матеріали справи не містять. Таким чином, виконавчий комітет Феодосійської міської Ради вважає, що позивач, не надавши відповідачу рахунки на оплату за оренду автомобіля, позбавив його можливості зареєструвати зобов’язання по орендній платі в органі Державного казначейства України і виконати його (провести оплату).

Також, відповідач вказує на розбіжності суми позову (боргу), яка підлягає стягненню, у мотивувальній та резолютивній частинах рішення.

Крім того, відповідач посилається на частковий пропуск позивачем строку позовної давності.

Прокурор у судовому засіданні з доводами апеляційної скарги не погодився, а також надав суду відзив на апеляційну скаргу, вважає рішення господарського суду Автономної Республіки Крим законним та обґрунтованим, підстав для його скасування не вбачає.

Позивачі у судове засідання не з'явились, своїм процесуальним правом на участь у судовому засідання не скористались, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до статті 98 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України, зобов’язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін –це право, а не обов’язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез’явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Судова колегія вважає можливим розглянути справу за відсутності позивачів за наявними документами в матеріалах справи.

Розпорядженням першого заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду від 28.02.2007 суддю Щепанську О.А. замінено на суддю Горошко Н.П.

28 лютого 2007 року у судовому засіданні було оголошено перерву до 14 березня 2007 року.

Повторно розглянувши справу у порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши матеріали справи на предмет правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що апеляційна скарга виконавчого комітету Феодосійської міської Ради не підлягає задоволенню з наступних підстав.

08.02.2003 між Державним підприємством “Феодосійський судноремонтний завод ”Міністерства оборони України (Орендодавець) та виконавчим комітетом Феодосійської міської Ради (Орендар)  був укладений договір оренди транспортного засобу б/н, за яким в тимчасове платне користування був переданий транспортний засіб –легковий автомобіль марки ГАЗ-3110, державний номер 74-81 К6, двигун 4601848, шасі Х 0204696, остаточною вартістю 40859,00 грн. з метою використання як службовий автомобіль (а. с. 7-8).

Строк дії договору оренди встановлений з 08.02.2003 до 08.02.2008 (пункт 10.1 Договору).

Об’єкт оренди був переданий за актом прийому-передачі від 08.02.2003, який був складений та підписаний сторонами за договором (а. с. 39, зворотна сторінка аркушу).

Згідно з пунктом 2.1 Орендар набуває право користування об’єктом оренди з часу підписання акту прийому-передачі транспортного засобу.

Відповідно до пункту 3.1 Договору, орендна плата встановлюється на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої  Кабінетом Міністрів України та складає за перший базовий місяць 510,74 грн. без урахування ПДВ.

У подальшому орендна плата визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції  за наступний місяць.

Пунктом 3.3 Договору встановлено, що орендна плата перераховується Орендодавцю щомісячно не пізніш 10 банківських днів з дати виставлення рахунку.

При цьому, судова колегія не знаходить підстав звільнення відповідача від виконання зобов’язань взагалі. Так, задовольняючи позов суд першої інстанції задовольнив лише заборгованість відповідача перед позивачем, не виходячи за межі позовних вимог. Неустойка, індекс інфляції, або відсотки річних позивачем не заявлялись та предметом розгляду спору у даній справі не були.

Апеляційна інстанція звертає увагу на те, що п. п. 3.1 Договору оренди - орендна плата була встановлена у конкретному розмірі та відомості про її зміну (з урахуванням індексу інфляції) були відомі виконавчому комітету Феодосійської міської Ради.

Так, судова колегія вважає необхідним відзначити, що хоча позивачем і були надані суду докази відправки (виставлення) рахунків не за всі місяці існування договору оренди, ця обставина є лише підставою для несплати виконавчим комітетом Феодосійської міської Ради орендної плати в корегованому розмірі в період коли позивачем не виконувались свої обов’язки щодо виставлення таких рахунків, але таки дії (бездіяльність) Державного підприємства Міністерства оборони України "Феодосійський судномеханічний завод" не можуть свідчити про звільнення відповідача взагалі від договірних зобов’язань.

Таким чином, встановлення судом наявності боргу з боку виконавчого комітету Феодосійської міської Ради та вирішення спору по суті із задоволенням позовних вимог, відповідає нормам матеріального права та загальним засадам цивільного законодавства, у відповідності з пунктами 5 та 6 статті 3 Цивільного кодексу України, якими передбачений судовий захист цивільного права та інтересу, а також справедливість, добросовісність та розумність.

Крім того, матеріали справи містять рахунки (а. с. 76-107), доказом направлення деяких рахунків є повідомлення про вручення рекомендованої кореспонденції.

Більш того, апеляційна інстанція враховує недобросовісність відповідача взагалі, яка виражається у відсутності сплати суми оренди за договором у будь-якому розмірі, при тому що відповідач знав про наявність його зобов’язання платити, та відсутність доказів бажання відповідача урегулювати це спірне питання.

Таким чином, оскільки відповідач суду доказів з погашення заборгованості не надав, господарський суд Автономної Республіки Крим правомірно застосував до даних право відношень норми статті 193 Господарського кодексу України, відповідно до якої учасники господарської діяльності мають виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно умовам договору та вимогам закону.

Згідно зі статтею 629 Цивільного  кодексу України договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України, передбачено, що зобов’язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк відповідно до вимог закону та умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов’язань не припустима.

Думка відповідача про те, що господарський суд повинен був залишити без задоволення частину позовних вимог у зв’язку зі спливом строку позовної давності, колегією суддів не може бути прийнята до уваги, оскільки дане посилання спростовується матеріалами справи, а саме – протоколи судових засідань, ухвали про відкладення слухання, відзив на позовну заяву або інші будь-яки документи в матеріалах справи не містять відомостей щодо наявності такої заяви з боку  виконавчого комітету Феодосійської міської Ради.

Таким чином, враховуючи зміст пункту 3 статті 267 Цивільного кодексу України, відповідно до якого позовна  давність  застосовується  судом  лише  за  заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, - дане твердження відповідача повинно вважатися неспроможним.

Посилання відповідача на розбіжності суми позову (боргу), яка підлягає стягненню, у мотивувальній та резолютивній частинах рішення, судовою колегією не приймаються до уваги, тому що резолютивна частина рішення, а відповідно і наказ суду, містить вірну суму боргу (20255,00 грн.), яка відповідає фактичним матеріалам та обставинам справи. Таким чином, колегія суддів вважає зазначену суму „20255,00 грн.” у мотивувальній частині - опискою суду, яка не впливає на правомірність судового рішення та права сторін.

З урахуванням викладеного, судова колегія  вважає, що рішення господарського суду Автономної Республіки Крим є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтею 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу виконавчого комітету Феодосійської міської Ради залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 20.11.2006 у справі № 2-26/10560-2006 залишити без змін.

Головуючий суддя                                                  В.М. Плут

Судді                                                                                В.І. Гонтар

Н.П. Горошко