СУД
ПОСТАНОВА

29.03.07р.

Справа № А38/109-07

За позовом  Прокурора м.Павлограда Дніпропетровської
області в інтересах держави в особі Західно-Донбаської об'єднаної державної
податкової інспекції, м.Павлоград Дніпропетровської області

до  В-1 Суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_1, м.Павлоград Дніпропетровської області

В-2 Приватного підприємства
"УкрДонецкТехноСтрой", м.Донецьк

про визнання недійсною усної угоди

Суддя  Бишевська Н. А.

Секретар судового
засідання  А.О. Бикова

ПРЕДСТАВНИКИ:

від позивача:   Мельник В.В., дор. № 564/10/15-01-07 року,
Марі куца О.Б., дор. № 562/10 від 15.01.2007 року

від відповідача-1:
ОСОБА_2, дор. від 15.11.2006 року

від прокурора: Кріпак
Н.В.

від відповідача-2: не
з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Заявлено позов Прокурора
м.Павлограда Дніпропетровської області в інтересах держави в особі
Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції , в якому
позивач  просить на підставі  ст.49 ЦК УРСР визнати недійсною усну угоду
від 12.11.2003 р., укладену між суб'єктом підприємницької діяльності -фізичною
особою ОСОБА_1 (далі - СПД ОСОБА_1) та приватним підприємством
«УкрДонецкТехноСтрой»(далі -ПП «УкрДонецкТехноСтрой») та стягнути з ПП
«УкрДонецкТехноСтрой»на користь СПД-ФО ОСОБА_1 грошові кошти за отриманий товар
в розмірі 2 010,00 грн., та з СПД-ФО ОСОБА_1 на користь держави кошти в розмірі
2 010,00грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
з боку відповідача-2 угода була укладена з метою, завідомо суперечною інтересам
держави та суспільства, направлена на приховування від оподаткування прибутків,
і повинна бути визнана недійсною на підставі ст.49 ЦК України. Зокрема,
установчі документи приватного підприємства «УкрДонецкТехноСтрой»рішенням
місцевого суду Куйбишевського району м.Донецька від 29.07.02р. визнані
недійсними, підприємство з моменту реєстрації не надає звітність до ДПІ, не
знаходиться за адресою реєстрації.

Представник відповідача-1 у
запереченнях на позов вказав на відсутність наданих доказів щодо наявності у
сторін умислу на укладення протиправної угоди, зазначив, що визнання в судовому
порядку недійсними установчих документів відповідача-2 не є підставою для
визнання угоди недійсною, як укладену з метою, що суперечить інтересам держави
та суспільства, як на час укладення угоди та і розгляду спору по цій справі
відповідач -ПП «УкрДонецкТехноСтрой»знаходиться у ЄДРПОУ, а неподання
відповідачем -2 податкової звітності ще не свідчить про наявність умислу на
укладення саме угоди з метою ухилення від сплати податків. Крім того,
представник відповідача-1 вказав, що санкції, передбачені ст.208 Господарського
кодексу України є конфіскаційними, та можуть застосовуватися лише протягом
шести місяців з моменту виявлення правопорушення.

Відповідач-2 явку представника в
судове засідання не забезпечив, відзив на позов та витребувані судом документи
не надав; до суду повернувся конверт з позначкою про те, що дане підприємство
не знаходиться за вказаною адресою.

Відповідно до ст. 160 КАС України  в судовому засіданні оголошено вступну та
резолютивну частину постанови.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників позивача та відповідача,  господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

При проведенні документальної
перевірки дотримання вимог СПД-ФО ОСОБА_1
законодавства про оподаткування Західно-Донбаською об'єднаною державною
податковою інспекцією в Дніпропетровській області складений акт НОМЕР_1.

Перевіркою встановлено факт
укладання усної угоди від 26.06.03р. між відповідачами. Відповідно до
податкової накладної НОМЕР_2 та накладної НОМЕР_2 здійснено купівлю товару на
загальну суму 2010,00 грн. (в т.ч. ПДВ 335,00 грн.).

За отриманий товар СПД-ФО ОСОБА_1
розрахувався з Приватним підприємством «УкрДонецкТехноСтрой»готівкою в розмірі
2010,00 грн., що підтверджується квитанцією прибуткового касового ордеру
НОМЕР_3 на суму 2010,00 грн.)

В подальшому придбаний товар
реалізовано кінцевим споживачам, що підтверджується письмовими поясненнями
ОСОБА_1 від 02.03.06р.,  актом
документальної перевірки СПД -ФО ОСОБА_1
де  зазначено, що на момент
перевірки, яка проводилася з 08.02.06р. по 27.02.06р., залишку товару не
встановлено

Рішенням місцевого суду
Куйбишевського району м.Донецька від 29.07.02р. визнані недійсними з моменту
державної реєстрації засновницькі документи Приватного підприємства
«УкрДонецкТехноСтрой»та свідоцтво платника податку на додану вартість з моменту
видачі. Рішенням встановлено що підприємство створене без відповідного рішення
особи, яка вказана засновником підприємства. Статутні документи підписані
особою, яка виступає в якості засновника без мети створення підприємства, а за
винагороду. В діях засновника не було наміру займатися підприємницькою
діяльністю.

Стаття 49 ЦК УРСР 1963р., на яку
посилається позивач в обґрунтування заявлених вимог, встановлює, що якщо угода
укладена з метою,  завідомо  суперечною
інтересам соціалістичної держави і суспільства, то при  наявності
умислу  у обох сторін - в разі
виконання угоди обома  сторонами  -
в  доход держави стягується все одержане
ними за угодою, а в разі виконання угоди однією стороною з другої сторони
стягується в доход  держави все  одержане
нею  і  все
належне  з  неї
першій  стороні    на відшкодування одержаного. При наявності
ж умислу лише у  однієї  з сторін все одержане нею за угодою
повинно  бути  повернуто
другій стороні, а одержане останньою
або  належне  їй
на  відшкодування виконаного
стягується в доход держави.

В обґрунтування заявлених вимог
ОДПІ посилається на протиправність умислу лише у відповідача-2.

Вказане судове рішення від
29.07.02р. визнає недійсними установчі документи підприємства та скасовує його
державну реєстрацію, проте не встановлює протиправного умислу цього
підприємства при укладенні угоди.

А сам факт скасування державної
реєстрації юридичної особи не тягне автоматичної недійсності усіх угод,
укладених такою особою з контрагентами.

Крім того, відповідно до витягу з
ЄДРПОУ, датованого 22.05.06р., відповідач-2 -ПП «УкрДонецкТехноСтрой»значиться
у вказаному Реєстрі.

Відповідно до ч.4 ст.34 Закону
України „Про підприємства в Україні” підприємство вважається ліквідованим чи
реорганізованим з моменту виключення його з ЄДРПОУ.

Згідно з Роз'ясненнями ВАСУ
"Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод
недійсними" № 02-5/111 від 12.03.99 р. , вирішуючи   спори
про   визнання   угод
недійсними, господарський
суд  повинен  встановити
наявність тих обставин, з якими
закон   пов'язує   визнання
угод  недійсними  і
настання відповідних  наслідків,
що мають значення для правильного вирішення спору.

Для прийняття  рішення
зі  спору необхідно
встановлювати,  у чому конкретно полягало
завідомо  суперечна  інтересам
держави  і суспільства  мета
укладення  угоди,  якою із сторін і в якій мірі виконано угоду,
а також вину сторін у формі умислу. Наявність  умислу у сторін (сторони) угоди означає,  що
вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були
усвідомлювати протиправність укладеної угоди і
суперечність  її мети  інтересам
держави  та  суспільства
і  прагнули або свідомо допускали
настання протиправних наслідків.  Умисел
юридичної особи визначається як умисел тієї посадової або іншої фізичної особи,
що підписала договір від імені юридичної особи,
маючи на це  належні
повноваження.  За відсутності таких
повноважень наявність умислу у юридичної
особи  не  може
вважатися  встановленою.

З аналізу ст.234 ЦК України
випливає, що для визнання фіктивного правочину недійсним насамперед необхідно
встановити фіктивність такого правочину, для чого, в свою чергу, наявними
повинні бути вина сторін у формі умислу, яка виражається у відсутності
наміру щодо створення правових наслідків при вчиненні спірного правочину.

Фіктивний правочин характеризується
такими рисами:

- сторони вчиняють такий
правочин  лише для виду, знаючи
заздалегідь, що він не буде виконаний,

- при вчиненні фіктивного правочину
сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином або фіктивний
правочин може взагалі не мати правової мети.

Крім того, непредставлення
звітності та несплата податків відповідно до законодавства не є підставою для
визнання угоди недійсною, та не є доказом наявності умислу на протиправність
спірної угоди.

Посилаючись на ст. 49 ЦК УРСР
1963р., позивач посилається на наявність умислу в діях відповідача-2, однак,
відповідно до ст.153 ЦК УРСР, договір вважається укладеним, коли між сторонами
в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.
Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для
договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з
сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.224 ЦК УРСР
1963р., за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у
власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за
нього певну грошову суму. Відповідно -суттєвими умовами договору купівлі
продажу є  найменування, асортимент
товару, що продається і погоджена сторонами договору ціна такого товару.

Ст. 42, 43 ЦК УРСР 1963р.
передбачає, що угоди можуть укладатись усно або в письмовій формі (простій чи
нотаріальній). Угоди, що виконуються під час їх укладення, можуть укладатись
усно, якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Документами, відповідно до яких
податковим органом встановлено факт укладання усної угоди на суму 2010,00 грн.
є накладна НОМЕР_2, квитанція до прибуткового касового ордеру №П-0068 від
26.06.2003р. та податкова накладна від 26.06.2003р.

Так в податковій накладній та
накладній НОМЕР_2 зазначено товари Ручка шар. АА927 Бифа с. у кількості 6000
шт. на суму 900,00 грн. та Стержень Бифа в кількості 5000 шт. на суму 775,00
грн., в той час, як в квитанції міститься вказівка «За ручки». Так квитанція не
містить чіткого визначення товару і взагалі не містить вказівки на зазначені
стержні ю

Таким чином, в документах, наданих
позивачем в якості доказів відсутні передбачені Законом України «Про
бухгалтерський облік та фінансову звітність»реквізити, тому вони не можуть бути
доказами виконання усного договору купівлі продажу. Зазначені документи не
містять прямої вказівки на форму угоди та не можуть слугувати доказами на
підтвердження факту укладання та виконання угоди.

Відповідно до ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини,
на яких  ґрунтуються  її вимоги
та заперечення, крім випадків
встановлених ст. 72  цього
Кодексу.  Наведені позивачем доводи   в обґрунтування позовних вимог,  не є
обґрунтованими,  в зв'язку з
чим   підстави   для задоволення позову, відсутні.

Таким чином, у зв'язку з
вищевикладеним  позов прокурора  м. Павлограда , заявлений в інтересах
держави  в особі  Західно-Донбаської об'єднаної державної
податкової інспекції є недоведеним, а позовні
вимоги   такими , що не підлягають  задоволенню.

Керуючись ст.ст.161-163, 169,  розділом VІІ Прикінцевих та перехідних
положень КАС України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову
відмовити.

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути
оскаржена у порядку та строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя
Н.А.Бишевська

Постанова  в повному обсязі підписана 16.04.07 р.