ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

27 лютого 2007 р.

№ 1/67-77

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

В. Овечкін  -головуючого,

Є. Чернов В. Цвігун

за участю представників:

- позивача

ОСОБА_2 -(дор.НОМЕР_1)

- відповідача

Кондратюк В.В. -(дор. № 10/10 від
31.10.2006) Фещенко С.Д. -(дор. № 13/02 від 24.02.2007)

розглянув касаційну скаргу

Приватного підприємця ОСОБА_1

на постанову

Львівського апеляційного
господарського суду від 13.12.2006

у справі

№ 1/67-77 господарського суду
Волинської області

за позовом

Приватного підприємця ОСОБА_1

до

Виробничо-комерційної фірми
"Домінанта"

про

Виділення частки із спільного
майна

В
С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду
Волинської області від 12.07.2006 (суддя: М.Гончар) позовні вимоги задоволені,
відповідача зобов'язано виділити у натурі цілу ідеальну частку будівлі, якою є
нежитлове приміщення.

Рішення господарського суду
мотивовано тими обставинами, що за договором купівлі-продажу від 24.03.2005
позивач придбав у відповідача нежитлове приміщення загальною площею 17, 4
кв.м., яке є частиною належного відповідачу торгового центру та складає 1/100
його частину.

Відповідно до приписів ст. 364 ЦК
України  співвласник  має
право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій
власності.

Матеріалами справи підтверджено, що
виділення у натурі частки із спільного майна є можливим.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 13.12.2006 (судді: О.Михалюк, Д.Новосад, Г.Мельник)
рішення господарського суду першої інстанції скасовано, в позові відмолено.

Апеляційна постанова мотивована
тими обставинами, що приміщення торгового центру належить на праві власності
відповідачу і суд не вбачає за позивачем набуття права спільної часткової
власності на приміщення торгового центру.

Відповідач в касаційній скарзі
просить апеляційну постанову скасувати з підстав неправильного застосування
апеляційною інстанцією ст.ст. 355, 356, 364 ЦК України, рішення господарського
суду першої інстанції просить залишити без змін.

Вищий господарський суд України у
відкритому судовому засіданні дослідив матеріали справи, доводи касаційної
скарги та вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Господарськими судами встановлено,
що позивач за договором купівлі-продажу від 24.03.2005 придбав у відповідача
майно у вигляді нежитлового приміщення, загальною площею 17,4 кв.м., що складає
1/100 частину належного відповідачу торгового центру.

Господарський суд першої інстанції
дійшов висновку про технічну можливість та відсутність нормативних заборон для
виділення у натурі частини нежитлового приміщення, належного позивачу у
спільній частковій власності, з огляду на що визнано обґрунтованим право
позивача  самостійно розпорядитися своєю
часткою у праві спільної часткової власності шляхом виділення в натурі цієї
частки із спільного майна.

Разом з тим господарським судам
попередніх інстанцій належало з'ясувати, з огляду на розмір частки позивача та
розташування придбаного позивачем приміщення, наявність можливості виділення
його частки, оскільки виділ в натурі часток будинку можливий, якщо кожній з
сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом
або за наявності технічної можливості переобладнати його в ізольовані
приміщення.

Виходячи з вимог до судового
рішення, визначених п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від
29.12.1976 р. № 11 “Про судове рішення”, постановлені у справі судові рішення
не можна визнати законними і обґрунтованими.

При новому розгляді справи суду
слід врахувати наведене, обговорити питання про призначення у справі
будівельно-технічної експертизи для визначення можливості виділу в натурі
частки позивача, про притягнення до участі у справі інших учасників, зокрема
співвласників, на права та обов'язки яких може вплинути судове рішення.

Враховуючи наведене касаційна
інстанція дійшла висновку про порушення господарськими судами вимог ст. 43 ГПК
України щодо всебічно і повно розгляду всіх обставини справи та виходячи із
повноважень касаційної інстанції щодо перевірки повноти встановлення обставин
справи у рішенні або постанові господарського суду та з огляду на межі касаційного
перегляду справи, передбачені ст. 1115, 1117 ГПК України,
дійшла висновку, що прийнятті у справі судові рішення та постанова підлягають
скасуванню, а справа передачі на новий розгляд.

Виходячи з викладеного, керуючись  ст.ст. 1115, 1117, 1118,
1119, 11110, 11111  ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу задовольнити
частково.

Постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 13.12.2006 та рішення господарського суду Волинської
області від 12.07.2006 у справі        №
1/67-77 господарського суду Волинської області скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
господарського суду Волинської області.

Головуючий
В. Овечкін

судді
Є. Чернов

В.
Цвігун