ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2007 р.
№ 16/62-05

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Фролової Г.М. –головуючого
Полянського А.Г.
Коробенка Г.П.

за участю представників:

позивача
Димченко О.П. –дов. від 15.01.2007 року

відповідача
не з’явились (про час та місце судового засідання повідомлені належним чином)

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Дочірнього підприємства Державна акціонерна компанія “Хліб України” “Голопристанський елеватор”

на постанову
Запорізького апеляційного господарського суду від 18.01.2007 року

у справі
№ 16/62-05 господарського суду Херсонської області

за позовом
Дочірнього підприємства Державна акціонерна компанія “Хліб України” “Голопристанський елеватор”

до
Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю “Юність”

про
стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням заступника Голови Вищого господарського суду України Осетинського А.Й. від 10.04.2007 року, у зв’язку з перебуванням судді Муравйова О.В. у відпустці, та у зв’язку з виходом з відпустки судді Полянського А.Г., для перегляду в касаційному порядку справи № 16/62-05, призначеної до розгляду на 10.04.2007 року, утворено колегію суддів у наступному складі: головуючий –суддя Фролова Г.М., судді –Полянський А.Г., Коробенко Г.П.

У лютому 2005 року Дочірнє підприємство Державна акціонерна компанія “Хліб України” “Голопристанський елеватор” звернулося до господарського суду Херсонської області з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю “Юність” про зобов’язання відповідача сплатити позивачу частину у спільному майні Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю “Юність”  у розмірі 147 061, 00 грн.

07.09.2006 року позивач, в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу України, подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача на користь позивача частину вартості майна товариства пропорційно внеску позивача до статутного фонду в сумі 147 061, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскільки позивач прийняв рішення про вихід з учасників товариства і рішенням загальних зборів від 19.03.2002 року його було виведено зі складу засновників Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю “Юність” то, на підставі статті 54 Закону України “Про господарські товариства”, якою передбачено, що при виході  учасника товариства йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному фонді,  йому має бути повернутий його внесок в статутний фонд товариства у розмірі 147 061, 00 грн.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 24.10.2006 року (суддя: Гридасов Ю.В.), залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 18.01.2007 року (судді: Мірошниченко М.В. –головуючий, Кричмаржевський В.А., Хуторной В.М.) у справі № 16/62-05 господарського суду Херсонської області, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Мотивуючи судові рішення господарські суди зазначають про те, що передані у комунальну власність об’єкти загальною балансовою вартістю 785 270,00 грн. не були у власності Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю “Юність”, а лише обліковувались на його балансі. За таких обставин, позовні вимоги не підлягають задоволенню. Крім того, суди зазначають про те, що знаходження майна на балансі у підприємства, не є доказом права власності, оскільки рішення про взяття майна на баланс є одностороннім. Також суди зазначили про те, що рішення зборів від 19.03.2002 року щодо виключення позивача з числа учасників приймалося на підставі відповідної заяви позивача від 31.01.2002 року, а керівник позивача приймав участь у зборах СТОВ “Юність” як представник учасника.

Не погоджуючись з постановою суду, Дочірнє підприємство Державна акціонерна компанія “Хліб України” “Голопристанський елеватор”  звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою на постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 18.01.2007 року у справі №16/62-05 господарського суду Херсонської області, в якій просить постанову та рішення у справі скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи касаційну скаргу доводами про порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, зокрема, статей 12, 54 Закону України “Про господарські товариства”, статей 43, 84 Господарського процесуального кодексу України. Зокрема, заявник зазначає про те, що порушення процесуальних норм призвело до порушень норм матеріального права при прийнятті рішення.

Відповідач відзив на касаційну скаргу не надав.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника позивача,    присутнього  у судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові,   колегія   суддів   вважає,   що   касаційна скарга  не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно статті 108 Господарського процесуального кодексу України       Вищий  господарський  суд  України  переглядає  за  касаційною   скаргою (поданням)    рішення    місцевого    господарського    суду    та    постанови апеляційного господарського суду.

Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 04.05.2000 року Голопристанською районною державною адміністрацією було зареєстровано Статут Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Юність", яке є правонаступником  реформованого Колективного сільськогосподарського підприємства "Юність".

В забезпечення зобов'язань реформованого Колективного сільськогосподарського підприємства "Юність", крім внесків учасників товариства до майнових активів підприємства  було   передано   майно  Колективного сільськогосподарського підприємства "Юність",  що вбачається з показників   балансу товариства станом на момент реорганізації (баланс за 2 квартал 2000 року).

08.08.2000 року Голопристанською районною державною адміністрацією було зареєстровано доповнення до Установчого договору, згідно з яким до числа засновників Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Юність" включено Дочірнє підприємство ДП ДАК "Хліб України "Голопристанський елеватор", зі статутним внеском до статутного фонду товариства в розмірі 15 000 грн., частка якого в статутному фонді товариства склала 53,3 відсотка. В якості вкладу було внесено паливно-мастильні матеріали та насіння як посадковий матеріал.

29.12.2001 року на зборах засновників Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Юність" було прийнято рішення про виключення ДП ДАК "Хліб України "Голопристанського елеватора" з числа його  засновників  та вирішено зробити розрахунок згідно вкладу в Статутний фонд. Проте, з метою уникнення порушення прав позивача, відповідачем не було здійснено оформлення і реєстрацію змін в статутні документи товариства у відповідності з рішенням загальних зборів від 29.12.2001року.

Також судами встановлено, що в подальшому сам позивач 31.01.2002 року звернувся до відповідача із заявою № 35, в якій повідомив про свій вихід зі складу учасників Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Юність", та просив повернути його внесок до статутного фонду Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Юність" в сумі 15 000,00 грн., виділити частку майна товариства, яке є власністю останнього за станом на 01.01.2002 року пропорційно внесків до статутного фонду товариства (53,3%).

Відповідно до пункту 4.4  Статуту Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Юність" учасник може вийти з товариства, попередивши про це інших учасників, але не пізніше, ніж за 1 місяць до дня виходу.

У разі виходу з товариства учаснику виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному фонді. Виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу. На вимогу учасника та за згодою зборів учасників товариства, частка учасника, що виходить з товариства, повертається йому повністю або частково в натуральній формі. Однак, майно, передане учасником товариству тільки в користування, повертається в натуральній формі без винагороди. Учасник, який вийшов з товариства, має право на належну йому частину прибутку, одержаного товариством у поточному році до моменту виходу учасника з товариства (пункти 4.5, 4.6 Статуту).

Статтею 12 Закону України "Про господарські товариства" передбачено, що товариство є власником: майна, переданого йому засновниками і учасниками у власність; продукції, виробленої товариством в результаті господарської діяльності; одержаних доходів; іншого майна, набутого на підставах, не заборонених законом.

Відповідно до статті 54 Закону України "Про господарські товариства" при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному фонді. Виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу. На вимогу учасника та за згодою товариства вклад може бути повернуто повністю або частково в натуральній формі.

Учаснику, який вибув, виплачується належна йому частка прибутку, одержаного товариством в даному році до моменту його виходу. Майно, передане учасником товариству тільки в користування, повертається в натуральній формі без винагороди.

На зборах засновників Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Юність", які відбулися 19.03.2002 року, була задоволена заява позивача про вихід його зі складу засновників товариства і повернення йому частки в статутному фонді у розмірі 15 000,00 грн. до 20.03.2002 року. У виділенні майна пропорційно вкладам засновників до статутного фонду або виплати його вартості позивачу відмовлено.

Згідно із приписами статті 7 Закону України "Про господарські товариства" зміни, які сталися в установчих документах товариства  і  які вносяться до державного реєстру, підлягають державній реєстрації за тими ж правилами, що встановлені для державної реєстрації товариства.

Товариство зобов'язане у п'ятиденний строк повідомити орган, що  провів реєстрацію, про зміни, які сталися в установчих документах, для внесення необхідних змін до державного реєстру.

07.10.2002 року Голопристанською райдержадміністрацією була здійснена державна реєстрація змін до Статуту Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Юність", згідно з якими учасниками товариства значаться Антонов М.М., Мірошниченко Ю.С., Федоруца О.В.

Отже, суди першої та апеляційної інстанції дійшли вірного висновку, що вихід позивача з числа учасників Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Юність" відбувся саме у 2002 році, і тому для розрахунку суми позову слід застосовувати показники балансу саме за 2002 рік, відповідно до яких, як встановлено судами, вартість частини майна позивача у товаристві складає 230 770,00 грн.

Однак, слід зазначити, що згідно  із статтею 31 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" об'єкти  соціальної  сфери, житлового фонду, у тому числі незавершеного будівництва, а також внутрішньогосподарські меліоративні системи підприємств, що не підлягали паюванню в процесі реорганізації цих підприємств та передані на баланс підприємств-правонаступників, підлягають безоплатній передачі до комунальної власності в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 "Порядку безоплатної передачі у комунальну власність об'єктів соціальної сфери, житлового фонду, у тому числі незавершеного будівництва, а також внутрішньогосподарських меліоративних систем колективних сільськогосподарських підприємств, що не підлягали паюванню в процесі реорганізації цих підприємств та передані на баланс підприємств-правонаступників", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.08.2003 року № 1253 визначено, що рішення про передачу об'єктів соціальної сфери та житлового фонду, у тому числі незавершеного будівництва, приймається відповідною сільською, селищною, міською радою, а внутрішньогосподарської меліоративної системи, які передаються у спільну власність територіальних громад, - районною, якщо об'єкт знаходиться в межах території району, або обласною радою, якщо об'єкт знаходиться в межах території двох і більше районів.

Передача оформляється актом приймання-передачі за формою згідно з додатком до цього Порядку. Акт складається у чотирьох примірниках та підписується головою і членами комісії. Право власності на об'єкт передачі виникає з дати підписання акта приймання-передачі (пункт 7 Порядку).

Враховуючи те, що Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Юність" є правонаступником  реформованого Колективного сільськогосподарського підприємства "Юність" Гладківською сільською радою Голопристанського району Херсонської області 19.10.2006 року було прийнято рішення "Про передачу об'єктів соціальної сфери", яким вирішено прийняти об'єкти соціальної сфери реформованого Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Юність" на баланс Гладківської сільської ради; провести безоплатний прийом-передачу об'єктів соціальної сфери з балансу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Юність" на баланс Гладківської сільської ради. 23.10.2006 року був складений акт приймання-передачі, згідно з яким відповідачем передано Гладківській сільській раді об'єкти соціальної сфери, балансовою вартістю 785 270,00 грн., залишковою вартістю 328 260,14 грн.

За таких обставин, судами встановлено, що при розрахунку вартості частки позивача у майні Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Юність" не повинна бути врахована вартість частини вищевказаних основних засобів (об'єкти соціальної сфери, житлового фонду, у т.ч. незавершеного будівництва), що не підлягали паюванню в процесі реорганізації КСП "Юність". У зв'язку з цим, сума вартості частини майна позивача у розмірі 230 770,00 грн. має бути зменшена на частину балансової вартості безоплатно відчужених основних засобів, з яких 53,3 відсотки буде складати суму 418 548,91 грн., що, в свою чергу, перевищує заявлену до стягнення суму 147 061,00 грн.

Також судами зазначено про те, що передані у комунальну власність об'єкти загальною балансовою вартістю 785 270,00 грн. не були у власності відповідача, а лише обліковувались на його балансі, що випливає зі змісту пункту 1 вищевказаного Порядку.

Так, згідно з пунктом 3 "Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 31.03.1999 року № 87, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21.06.1999 року за № 391/3684, баланс - це звіт про фінансовий стан підприємства, який відображає на певну дату його активи, зобов'язання і власний капітал.

Знаходження майна на балансі у підприємства, не є доказом права власності, оскільки рішення про взяття майна на баланс є одностороннім.

Знаходження майна на балансі підприємства (організації) ще не є безспірною ознакою його права власності. Баланс підприємства (організації) є формою бухгалтерського обліку, визначенням складу і вартості майна та обсягу фінансових зобов'язань на конкретну дату. Баланс не визначає підстав знаходження майна у власності (володінні) підприємства.

Крім того, відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні вимог позивача.

Твердження заявника про порушення і неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення та постанови не знайшли свого підтвердження та суперечать матеріалам справи.

З огляду на викладене, касаційна інстанція вважає, що рішення та постанова у справі прийняті у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 1 статті 1119, статтею 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Дочірнього підприємства Державна акціонерна компанія “Хліб України” “Голопристанський елеватор” залишити без задоволення.

Постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 18.01.2007 року у справі № 16/62-05 господарського суду Херсонської області та рішення господарського суду Херсонської області від 24.10.2006 року залишити без змін.

Головуючий                                                                              Г. Фролова

Судді                                                                                          А. Полянський

Г.Коробенко