ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________
__________________________________________________________________________________
м.Житомир, майдан Путятинський, 3/65  тел.(8-0412)
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" березня 2007 р.
Справа №  10/123-05

Житомирський апеляційний
господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого   судді                                                  Веденяпіна О.А.

суддів:
Зав'язуна В.С.

Іоннікової І.А.

при секретарі                                                            Швидченко
О.В. ,

за участю представників сторін:

від позивача: Клементьєва О.М.,
довіреність №ІЦ-01-16-2/217 від 28.02.2007 року,

від відповідача: ОСОБА_2,
довіреність від 09.09.2005 року,

розглянувши апеляційну скаргу
підприємця ОСОБА_1 (м.Вінниця)

на рішення господарського суду
Вінницької області

від "17" листопада 2006
р. у справі

за позовом Державної інспекції з
контролю за цінами у Вінницькій області (м.Вінниця)

до підприємця ОСОБА_1 (м.Вінниця)

про стягнення 1 000,00 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2005
року Державна інспекція з контролю за цінами у Вінницькій області звернулась до
господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з підприємця
ОСОБА_1 1 000,00 грн. фінансових санкцій, застосованих згідно рішення НОМЕР_1,
за порушення правил оптової та роздрібної торгівлі в частині додержання
державної дисципліни цін.

Рішенням
господарського суду Вінницької області від 17 листопада 2006 року у справі
№10/123-05 позов задоволено.

Стягнуто з
підприємця ОСОБА_1 в дохід Державного бюджету України 1 000,00 грн. фінансових
санкцій, 102,00 грн. державного мита, а також на користь ДП "Судовий
інформаційний центр” 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

Не погоджуючись
із прийнятим рішенням, підприємець ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати зазначене рішення, посилаючись на неправильне застосування
норм матеріального права, що призвело неправильного вирішення справи.

В апеляційній
скарзі зазначає, що наказ Міністерства фінансів України, Міністерства економіки
України та Міністерства аграрної політики України від 08.08.2001 року
№371/168/239, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27.08.2001 року за
№751/5942, яким затверджено Порядок визначення та застосування мінімальних цін
на вітчизняні та імпортні горілку і лікеро-горілчані вироби, не відповідає
вимогам постанови Кабінету Міністрів України від 21.06.2001 року  №700 "Про запровадження мінімальних цін
на вітчизняні та імпортні алкогольні напої” із змінами внесеними постановою
Кабінету Міністрів України від 08.02.2002 року №124, а тому посилання на нього
у судовому рішенні є необґрунтованим.

Звертає увагу
на те, що Закон України "Про державне регулювання виробництва і обігу
спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових
виробів" не передбачає відповідальності за торгівлю алкогольними напоями
за цінами, нижчими від встановлених мінімальних, також відповідно до ч.4 ст.17
даного Закону рішення про стягнення штрафів, приймаються органом, який видав
ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і
плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим
ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим,
алкогольними напоями і тютюновими виробами, та іншими органами виконавчої влади
у межах їх компетенції визначеної законами України, тоді як Державна інспекція
з контролю за цінами не є таким органом.

На думку
відповідача, Закон України "Про ціни і ціноутворення" не
розповсюджується на фізичних осіб-підприємців.

Також
відповідач вважає, що судом невірно застосовано ст.58 Конституції України.

Позивач у
письмових запереченнях на апеляційну скаргу зазначає про необґрунтованість
доводів скарги.

Представник
відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримує.

Представник
позивача проти апеляційної скарги заперечує, просить залиши її без задоволення,
а судове рішення - без змін.

Задовольняючи
позов, господарський суд Вінницької області виходив з того, що рішення
Державної інспекції з контролю за цінами у Вінницькій області НОМЕР_1 не
скасовано і не визнано недійсним, що стверджується постановою господарського
суду Вінницької області від 30.03.2006 року та ухвалою Житомирського
апеляційного  господарського суду від
07.09.2006 року по справі №14/42-06,  а
тому є чинним і відповідач на час розгляду справи доказів виконання зазначеного
рішення суду не надав.

Заслухавши
представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги,
апеляційний господарський суд приходить до висновку про необґрунтованість
скарги.

При цьому
колегія суддів виходить з наступного.

Державною
інспекцією з контролю за цінами у Вінницькій області проведено перевірку
дотримання мінімальних цін на горілчані вироби, згідно вимог постанов Кабінету
Міністрів України  від 21.06.2001 року
№700 "Про запровадження мінімальних цін на вітчизняні та імпортні
алкогольні напої" та від 27.08.2003 року №1356 у магазині "ІНФОРМАЦІЯ_1”,
що знаходиться у м.Вінниці по АДРЕСА_1 та належить підприємцю ОСОБА_1, про що
складено акт від 22.10.2004 року (а.с.21-24).

Перевіркою
встановлено порушення вимог Закону України "Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів", постанов Кабінету Міністрів України від
21.06.2001 року №700 "Про запровадження мінімальних цін на вітчизняні та
імпортні горілку та лікеро-горілчані вироби" та від 27.08.2003 року №1356
"Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від
21.06.2001р. №700", щодо реалізації алкогольних напоїв за цінами, нижчими
від встановленої мінімальної роздрібної ціни.

05 листопада
2004 року начальником Державної інспекції з контролю за цінами у Вінницькій
області прийнято рішення НОМЕР_1 про застосування до позивача фінансових
санкцій за порушення правил оптової та роздрібної торгівлі в частині додержання
державної дисципліни цін, згідно з яким вирішено вилучити у підприємця
ОСОБА_1  у дохід державного бюджету 1000,00
грн. відповідно до абз.11 ч.2 ст.17 Закону України "Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових виробів" (а.с.26).

Правомірність
прийняття Державною інспекцією з контролю за цінами у Вінницькій області
вищевказаного рішення була предметом розгляду справи №14/42-06.

Постановою
господарського суду Вінницької області від 30 березня 2006 року у справі
№14/42-06 відмовлено у позові підприємця ОСОБА_1 про визнання протиправним та
скасування рішення Державної інспекції з контролю за цінами у Вінницькій
області НОМЕР_1 від 05.11.2004 року. Постановою Житомирського апеляційного
господарського суду від 07 вересня 2006 року вказане судове рішення залишено
без змін. В силу ч.5 ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України
постанова апеляційної набрала законної сили з моменту проголошення.

В ході розгляду
справи №14/42-06 встановлено факт реалізації у магазині "ІНФОРМАЦІЯ_1”
горілки ТМ "Біленька" та "Біленька" пшенична (виробництва
ТОВ "ХЛВЗ” м.Харків) по ціні 9,25 грн. за пляшку, тоді як відповідно до
постанов Кабінету Міністрів України від 21.06.2001 року №700 "Про
запровадження мінімальних цін на вітчизняні та імпортні горілку та
лікеро-горілчані вироби" та від 27.08.2003 року №1356 "Про внесення
змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 21.06.2001р. №700"
роздрібна ціна 1 пляшки горілки ємкістю 0,75 л міцністю 40% повинна становити
9,36 грн.

Факт порушення
вимог ст.17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу
спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових
виробів" підприємцем визнавався.

Також судом
встановлено, що Державна інспекція по контролю за цінами у Вінницькій області
мала право на проведення перевірки, складання акта та прийняття оспорюваного
рішення  і підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до
ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в
адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили,
не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідачем не
подано доказів сплати застосованих до нього штрафних санкцій.

Відповідно до
п.5 Положення про Державну інспекцію з контролю за цінами, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України від 13.12.2000 року №1819
держцінінспекція має право звертатись з позовами до судів про стягнення з
підприємств, установ та організацій сум штрафних санкцій у разі невиконання
ними рішень державних інспекцій з контролю за цінами.

За таких
обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з
висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог.

Разом з тим,
господарським судом першої інстанції при ухваленні судового рішення не
враховано п.6 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу адміністративного
судочинства України згідно якого до початку діяльності окружних та апеляційних
адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам
відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року,
вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні
господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, а
відповідно до ст.158 КАС України судове
рішення,  яким   суд
вирішує   спір   по
суті, викладається у формі постанови.

Згідно п.4
ст.94 КАС України у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а
відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем,
з відповідача не стягуються. Положеннями цього Кодексу не передбачена
можливість покладення на відповідача судових витрат у даному спорі.

Враховуючи,
що  місцевий господарський суд вирішив
справу правильно по суті, але із помилковим застосуванням норм процесуального
права та порушенням його норм, що призвело до неправомірного стягнення з
відповідача судових витрат, рішення господарського суду Вінницької області від
17 листопада 2006 року у справі №10/123-05 підлягає зміні в частині його назви
та скасуванню в частині стягнення судових витрат. В решті судове рішення слід
залишити без змін.

Керуючись ст.ст.160, 195, 198, 201, 202, 205,
207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський
апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну
скаргу підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

Змінити рішення
господарського суду Вінницької області від 17 листопада
2006 року в частині
назви і вважати його постановою.

Це ж судове
рішення скасувати в частині стягнення державного мита та витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, в решті - залишити без
змін.

Постанова суду
апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційну
скаргу може бути подано безпосередньо до адміністративного суду касаційної
інстанції протягом одного місяця з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий
суддя                                                              Веденяпін
О.А.

судді:

Зав'язун В.С.

Іоннікова І. А.

Віддрук. 4 прим.

1- в справу

2-3- сторонам

4-в наряд