ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11.04.07
Справа № 9/643-05.

За позовом: відкритого акціонерного товариства “Укрнафта” в особі нафтогазовидобувного управління “Охтирканафтогаз”.

До відповідача: відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації “Сумигаз”.

Про  стягнення:  5 734 969 грн. 79 коп.

СУДДЯ    ЛУЩИК М.С.

Представники сторін:

Від позивача:       Єфіменко Л.І., довіреність від 01.12.06р.

Від  відповідача:  Шаповал С.В., довіреність № 37/104 від 20.12.06р.

В судовому засіданні відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошувалась перерва з 11 год. 00 хв. 05.04.07р. до 11 год. 10 хв. 11.04.07р.

Суть спору: Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 5 734 968 грн. 92 коп.,  із них:  4 182 712 грн. 88 коп. боргу за надані послуги по транспортуванню газу відповідно до укладених між сторонами договорів № 73/1170 від 24.07.01р. № 4/18-Г/398 від 19.03.2002 р., № 13/07/523-Р від 16.04.2002 року, 3% річних в сумі 356 160 грн. та 1 196 096 грн. 04 коп.  інфляційних витрат відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України.

Відповідач у відзиві на позовну заяву вважає вимоги позивача необґрунтованими та просить відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що позивачем не подано розмежування за різновидом договору та з розбивкою по періодах. Крім того, відповідач повідомив, що він готує для подання зустрічну позовну заяву про визнання недійсними п. п. 5.1., 5.2., 5.3., розділу 5 “Порядок та умови проведення розрахунків” договору № 4/18-Г/398 від 19.03.2002 року, договору  № 13/07/523–Р від 16.04.2002 року про надання послуг по транспортуванню газу в 2003 році.

Позивач, з дотриманням вимог ст. 22 Господарського процесуального кодексу України подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача  на свою користь 6 089 354 грн. 41 коп., із них: 4 182 712 грн. 88 коп. заборгованості за надані послуги по транспортуванню природного газу відповідно до укладених між сторонами договорів № 73/1170 від 24.07.2001 року, № 4/18-Г/398 від 19.03.2002 року, № 13/07/523–Р від 16.04.2002 року, 3% річних в сумі  438 669 грн. 18 коп. та 1 467 972 грн. 35 коп. інфляційних збитків відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України.

10.01.07р. позивач, з дотриманням вимог ст. 22 Господарського процесуального кодексу України подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь 6 463 850 грн. 44 коп., із них:  4 182 712 грн. 88 коп. заборгованості за надані послуги по транспортуванню природного газу відповідно до укладених між сторонами договорів № 73/1170 від 24.07.2001 року, № 4/18-Г/398 від 19.03.2002 року, № 13/07/523–Р від 16.04.2002 року, 3% річних в сумі  503 644 грн. 47  коп. та 1 777 493 грн. 09  коп. інфляційних збитків відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України.

12.03.07р. відповідач подав доповнення до відзиву на позовну заяву, в якому просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в частині стягнення боргу за транспортування газу в сумі 3 265 449 грн. 76 коп. та стягнення 3% річних в сумі і інфляційних збитків в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, дослідивши наявні докази, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню повністю, виходячи з наступного:

Відповідно до умов договорів по транспортуванню природного газу позивач - ВАТ „Укрнафта" надавало відповідачу на підставі договорів № 73/1170 від 24.07.01р., 4/18-17398 від 19.03.2002р. та № 13/07/523-Р від 16.04.2002р. послуги по транспортуванню природного газу. П. 5.2 договорів №73/1170 від 24.07.01р. та №13/07/523-Р від 16.04.02р. передбачено, що оплата за транспортування газу здійснюється Замовником шляхом перерахування грошових коштів платіжним дорученням на рахунок Виконавця у строк до 10 банківських днів з дати підписання актів приймання-передачі послуг з транспортування газу, а п. 5.2 договору №4/18-17398 від 19.03.02р. - до 10 числа наступного за звітним місяця, в якому надавались послуги з транспортування газу.

Протягом дії вказаних договорів, отримуючи послуги з транспортування природного газу, відповідач розрахунки проводив не в повному обсязі та порушував договірні умови щодо термінів проведення розрахунків. Всього було надано (отримано)   послуг на суму 8 569 893грн.67 коп., а розрахунки проведено на суму 4 387 180.79 грн.

Згідно ст.71 ЦК УРСР 1963 року та ст.257 ЦК України, загальний строк позовної давності у межах якого особа може звертатися до суду за захистом свого порушеного права встановлюється в три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права. ( ч.1 ст.261 ЦК України) Відповідно до  ст.264 ЦК України, який набрав чинності з 01.01.2004 року „Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.".

Враховуючи, що станом на момент подання заяви до суду та розгляду справи правовідносини, що виникли між сторонами внаслідок укладання та виконання договорів на транспортування газу в 2001-2003 роках продовжують існувати, до них застосовуються норми Цивільного та Господарського кодексів України, які набули чинності з 01.01.2004 року, оскільки згідно прикінцевих положень та перехідних положень цих Кодексів визначено, що положення цих Кодексів застосовуються до тих прав і обов'язків сторін, які виникли або продовжують існувати після набрання ними чинності. Зокрема до дій, які свідчать про визнання особою боргу є підписання акту звірки розрахунків, яким визнається існування боргу та погоджується його розмір. Так, ВАТ „Укрнафта" в особі НГВУ „Охтирканафтогаз" , яке є позивачем по справі та ВАТ „Сумигаз", яке є відповідачем по справі, починаючи з 17 грудня 2003 року неодноразово проводили двохсторонні звірки розрахунків, складали та підписували відповідні акти, які підтверджували існування заборгованості за послуги з транспортування, надані в період з 2001 року по 2003 рік включно. Зокрема це такі акти: акт звірки розрахунків від 17 грудня 2003р. станом на 17 грудня 2003 року, відповідно до якого Відповідач визнав борг перед Позивачем за послуги з транспортування газу на суму 3 577 477грн. 19 коп.; акт звірки розрахунків від 22 січня 2004р. станом на 01січня2004року, відповіднодо якого Відповідач визнав борг перед Позивачем за послуги з транспортування газу на суму 3 738 115грн.50 коп.; акт звірки розрахунків від 01.12.2004року станом на 01.11.04р., відповідно до якого Відповідач визнав борг перед Позивачем за послуги з транспортування газу на суму 4 128 309грн.00 коп.; акт звірки розрахунків від 11 липня 2006р. станом на 01 липня 2006 року, відповідно до якого Відповідач визнав борг перед Позивачем за послуги з транспортування газу на суму 6 081 586.24 грн.( в т. ч. борг до 01.02.2004 року); акт звірки розрахунків від 25 січня 2007р. станом на 01 січня 2007 року, відповідно до якого Відповідач визнав борг перед Позивачем за послуги з транспортування газу на суму 7333 383.90 грн. (в т.ч. борг до 01.02.2004 року).

Таким чином вбачається, що Відповідач постійно підтверджував та визнавав існування заборгованості перед Позивачем, яка є предметом позовних вимог і яка утворилася внаслідок неповного проведення розрахунків за надані послуги в період до 01.01.04року. Крім того, на виконання ухвали господарського суду   Сумської області від 13.07.2006 року у справі №9/643-05, ВАТ „Сумигаз", за вих. №13/1372 від 31.07.2006 року надіслало на адресу НГВУ „Охтирканафтогаз" підписаний з боку ВАТ „Сумигаз" для надання суду акт звіряння взаєморозрахунків, зроблений станом на 01.02.2004 року. Відповідно до вказаного акту, Відповідачем підтверджена сума заборгованості за надані послуги з транспортування газу в розмірі 4 182 712.88 грн. Саме ця сума - 4 182 712.88 грн. і складає основну суму боргу за позовною заявою від 23.11.05р. у даній справі.

Виходячи із норм діючого законодавства (ст.264 ЦК України) та обставин справи, як вбачається, перебіг терміну позовної давності, з підписанням кожного чергового акту переривався і поновлювався заново, як до моменту звернення Позивача з позовними вимогами до суду, так і після звернення. Отже, Відповідач помилково вважає, що з огляду на положення договорів (пункти 5.2), які визначають строки проведення розрахунків за надані послуги, Позивач втратив право на звернення до суду за спливом терміну позовної давності.

Крім того, доводи Відповідача про те, що строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за період до жовтня 2002 року сплив, з огляду на проведення Відповідачем розрахунків за надані послуги з транспортування природного газу відповідно до Постанови КМУ №1759 (п.6 Порядку), Постанови НКРЕ від 12.07.2000р. №759 „Про затвердження алгоритму розподілу коштів, що надходять на розподільні рахунки газопобутових підприємств НАК „Нафтогаз України" за поставлений природний газ", так як вказаними Постановами чітко визначена послідовність проходження розподілу коштів, що надходять від населення за спожитий природний газ, також є необґрунтованими, оскільки Постановою НКРЕ України від 12.07.2000р. №759 „Про затвердження алгоритму розподілу коштів, що надходять на розподільні рахунки газозбутових підприємств Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України" за поставлений природний газ", на виконання Постанови Кабінету Міністрів України та Національного банку України від 13.11.1998 року №1785 „Про вдосконалення розрахунків за спожитий природний газ", розроблено алгоритм, який визначає послідовність дій підприємств та банків, що їх обслуговують, при надходженні коштів на розподільчі рахунки підприємств за поставлений природний газ. Однак, цей алгоритм ніяким чином не впливає на домовленість сторін щодо сплати та строків сплати вартості поставленого газу, не припиняє зобов'язання боржника по оплаті боргу кредитору, в тому числі шляхом реалізації свого права на стягнення боргу із споживачів природного газу. Таким чином, дата остаточного розрахунку за фактично спожитий природний газ ніяким чином не може бути пов’язаною з датою, коли кошти від споживачів надійшли на розподільчий рахунок ВАТ „Сумигаз" в повному обсязі.

Оскільки алгоритмом встановлено лише порядок, а не строки розрахунку за фактично надані послуги з транспортування природного газу, то відповідно до ч.2 ст.165 ЦК УРСР боржник повинен виконати таке зобов'язання у семиденний строк з дня пред'явлення вимоги кредитором, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із закону, договору або із змісту зобов'язання.

Позивачем направлялась претензія 23.11.2004 року, яку відповідач отримав 30.11.2004 року., тому відповідач повинен був погасити борг в термін до 07.12.2004 року. Відповідно з 08.12.2004 року розпочався перебіг строку позовної давності. Позов до суду подано 23.11.05р., тобто з межах строків визначених законом для захисту порушеного  права.

Як вбачається з матеріалів справи, умовами договорів, на підставі яких виникла заборгованість, не передбачено іншого порядку розрахунків, ніж той що визначено в пунктах 5.2 кожного з них; відповідач в доповненні до відзиву на позовну заяву ніяким чином не обґрунтовує правові підстави проведення ним розрахунків за отримані послуги від ВАТ „Укрнафта" в особі НГВУ „Охтирканафтогаз" відповідно до Постанови КМУ №1729 (п.6 Порядку), Постанови НКРЕ від 12.07.2000р. № 759  " Про затвердження алгоритму розподілу коштів, що  надходять   на  розподільні  рахунки  газопобутових  підприємств  НАК  „Нафтогаз України" за поставлений природний газ”. При цьому додає зразок довідки та витяг з банку, як докази правомірності своїх дій. Вказана довідка, та інші аналогічні довідки, які в період проведення розрахунків за отримані Відповідачем послуги вказувалися як підстава для проведення  платежів  -  це   документи,  які Позивачем   не   підписувалися, не погоджувалися і для його відома Відповідачем не надсилалися.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, проти чого не заперечував і сам представник відповідача, борг ним частково сплачувався, а подальша заборгованість виникла внаслідок несвоєчасних розрахунків за транспортування газу в наступні періоди.

На підставі вищевикладеного суд вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 4 182 712 грн. 88 коп. заборгованості за надані послуги по транспортуванню природного газу відповідно до укладених між сторонами договорів № 73/1170 від 24.07.2001 року, № 4/18-Г/398 від 19.03.2002 року, № 13/07/523–Р від 16.04.2002 року правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, відповідач в доповненні до відзиву посилається на Закон України „Про внесення змін до ст.214 ЦК УРСР„ ( Закон від 08.10.1999 р. №1136-ХІУ), згідно якого стаття 214 ЦК УРСР викладена в такій редакції: „боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановлено індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів" . У прикінцевих положеннях дійсно передбачено, що цей Закон не поширюється на правовідносини, що виникають з прострочення виконання зобов'язання, пов’язаного з оплатою населенням комунальних послуг. Отже, згідно вказаної норми не нараховуються інфляційні втрати та 3% річних саме населенню на суму боргу, що виникають з прострочення виконання зобов'язання, пов’язаного з оплатою комунальних послуг. В той же час, спірні правовідносини між сторонами спору, які є рівними суб'єктами господарювання, виникли на підставі договорів на транспортування природного газу, укладеного між ними і стосуються виключно цих суб’єктів господарювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зі змісту укладених між сторонами договорів на надання послуг з транспортування природного газу слідує, що позивач як боржник зобов'язався протранспортувати газ та передати його саме відповідачу, як кредитору. Отже доводи позивача, що газ передавався населенню є необґрунтовані. Сторонами за договорами є ВАТ „Укрнафта" від імені якого діє НГВУ „Охтирканафтогаз" та „Сумигаз", а не населення та інші категорії споживачів. Обов'язок відповідача як боржника щодо оплати наданих позивачем послуг є безумовним і ніяким чином не пов’язаний з розмежуванням послуг з транспортування газу по категоріях споживачів газу. Зазначення в предметі договорів „транспортування для потреб населення" означає тільки цільове використання газу, що є безперечним правом відповідача як власника майна (газу), однак ніяким чином не співвідноситься з його обов'язком перед позивачем по оплаті наданих ним послуг.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки ст.625 ЦУ України не передбачено жодних обмежень щодо нарахування інфляційних втрат та 3% річних. Таким чином, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних в сумі  503 644 грн. 47  коп. та 1 777 493 грн. 09  коп. інфляційних збитків правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки вони нараховані відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до ст. 44, 49 ГПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати позивача по оплаті державного мита та витрати на інформаційно–технічне забезпечення судового процесу.

На підставі вищевикладеного,  керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд –

В И Р І Ш И В:

1.Позов  задовольнити повністю.

2.Стягнути з  відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації “Сумигаз” (40021, м. Суми, вул. Огарьова, 21; )  на користь відкритого акціонерного товариства в особі нафтогазовидобувного управління “Охтирканафтогаз” (42700, Сумська область, м. Охтирка, вул. Київська, 119; ) 4 182 712 грн. 88 коп. боргу,  1 777 493 грн. 09 коп. інфляційних збитків,  3% річних в сумі 503 644 грн. 47  коп.,  25 500 грн. 00 коп. витрат по державному миту, 118 грн. 00 коп. витрат на інформаційно–технічне забезпечення судового процесу.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

СУДДЯ                                                                                                   М.С.ЛУЩИК

Повний текст рішення складено та підписано 16.04.2007 року