ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И

"05" квітня 2007 р.                                                           Справа № 8/109-АП-07

Господарський суд Херсонської області у складі судді  Хом"якової В.В. при секретарі Зибцевій А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Прокурора Суворовського району м.Херсона в особі Суворовського районного центру зайнятості

до Міського комунального підприємства "Херсонтеплоенерго"

про  стягнення 1774грн. 10коп.

за участю представників сторін:

прокурор М'ясніков К.К.

від  позивача - гол. спец. - ю/к Мартинюк Ю.С., дов. від 11.01.07.

від  відповідача - ю/к Лісовець-Назаренко Л.Ю., дов. №231-15 від 31.01.07.

Прокурор Суворовського району м. Херсона звернувся до суду з адміністративним позовом в інтересах держави в особі Суворовського районного центру зайнятості в м. Херсоні про стягнення з міського комунального підприємства “Херсонтеплоенерго” 1774 грн. витрат на перенавчання Романова Ю.В., який був звільнений з МКП “Херсонтеплоенерго” на підставі п. 1 ст. 40 КЗоП України. Протягом двох років перед звільненням Романов не підвищував свою кваліфікацію і не одержав суміжну професію. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України спори за зверненням райцентру зайнятості як суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом (в даному випадку Законами України "Про загальнообов'язкове державне  соціальне страхування на випадок безробіття", "Про зайнятість населення")  підвідомчі адміністративним судам. До початку діяльності адміністративних судів, адміністративні справи вирішуються відповідним господарським судом за правилами Кодексу адміністративного судочинства.

Відповідач –міське комунальне підприємство «Херсонтеплоенерго»- проти позову заперечує. посилається на те, що Романов Ю.В. має вищу освіту за спеціальністю викладач загальнотехнічних дисциплін, мав можливість працевлаштуватись вчителем, тому у позивача були відсутні підстави  для навчання Романова новій професії. При звільненні у зв'язку із скороченням штатів Романову Ю.В. було запропоновано роботу слюсаря тепломереж або пройти за рахунок підприємства навчання в учбовому комбінаті за спеціальністю оператор котельні, але він відмовився. В доповненні до відзиву відповідач вказує, що кошти на навчання безробітного витрачені в сумі 404 грн. 27 коп., а інші витрати на допомогу по безробіттю та витрати на наркологічний огляд не відносяться до витрат на навчання і не повинні відшкодовуватись підприємством, яке звільнило громадянина.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін в судових засіданнях 22 березня 2007 року з перервою до 5 квітня 2007 року,  суд

в с т а н о в и в :

Міське комунальне підприємство «Херсонтеплоенерго»є юридичною особою й платником внесків на обов'язкове соціальне страхування на випадок безробіття. Законом України "Про зайнятість населення" (ст. 20)  передбачено обов'язок підприємств всіх форм власності  сприяти проведенню державної політики зайнятості. в тому числі організації професійної підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації працівників, а також професійного перенавчання тих, хто підлягає вивільненню з виробництва.

Центром зайнятості зареєстровано безробітним громадянина  Романова Юрія Валентиновича, 1954 року народження, вивільненого 4 липня 2005 року з підприємства відповідача на підставі п.1 ст.40 Кодексу законів про працю в Україні. Протягом двох років, що передували вивільненню гр. Романов Ю.В. працював оператором теплового пункту, але  спеціальної освіти не мав. Романов Ю.В. мав вищу педагогічну освіту, закінчив  вищий заклад у 1979 році. Романов Ю.В. не підвищував своєї кваліфікації і не одержав суміжної професії, що сторони не заперечують.          Доказів того, що Романов Ю.В. відмовився від підвищення кваліфікації відповідач суду не надав.          В зв'язку з неможливістю працевлаштування за спеціальністю оператор теплового пункту Суворовський райцентр зайнятості направив 11 жовтня 2005 року по 2 лютого 2006 року гр. Романова на курси підвищення кваліфікації за спеціальністю "Оператор котельні»,  а після навчання гр. Романова Ю.В. 3 квітня 2006 року працевлаштовано оператором котельні  в ЗАТ «Красень». Витрати на навчання  склали  404 грн. 27 коп. В період навчання Романову Ю.В. була виплачена допомога  по безробіттю в сумі 1350 грн. 27 коп., витрати на наркологічний огляд склали 19 грн. 56 коп. Усього позивач витратив на перепідготовку Романова Ю.В.  1774 грн. 10 коп.

Посилання відповідача на те, що позивачем необґрунтовано здійснено перекваліфікацію звільненого працівника,  оскільки він мав іншу професію, суд вважає  необґрунтованими.  Для громадян, які втратили роботу, підходящою вважається робота, що відповідає освіті, професії, кваліфікації, при цьому враховується стаж роботи громадянина за спеціальністю, його попередня діяльність, вік, досвід, становище на ринку праці, тривалість періоду безробіття. Для громадян, які працювали не за професією (спеціальністю) понад шість місяців, підходящою вважається робота, яку вони виконували за останнім місцем роботи, а робота за основною професією (спеціальністю) може бути підходящою за умови попередньої перепідготовки чи підвищення кваліфікації х урахуванням потреб ринку у цій професії. (ст. 7 Закону України "Про зайнятість населення"). Тому виключно центр зайнятості може визначати, яка робота  була підходящою для Романова Ю.В. Але  в будь-якому випадку Романов все одно потребував  підвищення кваліфікації відповідно до приписів ст. 24 Закону «Про зайнятість населення», оскільки  кваліфікації за спеціальністю «оператор котельні»він не мав, а при  можливому працевлаштуванні за спеціальністю вчитель він також потребував би професійної  перепідготовки у зв'язку з тривалою перервою між навчанням та набуттям статусу безробітного.

Працюючи оператором теплового пункту 2 роки, Романов Ю.В. не мав відповідної освіти, не проходив професійної перепідготовки або підвищення кваліфікації, тому позивач не мав можливості працевлаштувати його за професією оператор котельні або вчитель. Статтею 24 Закону України "Про зайнятість населення" передбачено проведення професійної підготовки, підвищення кваліфікації і перепідготовки безробітних, зокрема, у випадку  неможливості підібрати підходящу роботу через відсутність у громадянина необхідної професійної кваліфікації.

Позивач поніс витрати  на перенавчання Романова Ю.В., які складаються із вартості навчання 404 грн. 27 коп. та виплати матеріальної допомоги в період навчання. Згідно п.4 ст.26 Закону України "Про зайнятість населення" «у випадку, коли протягом двох років, які передують вивільненню, працівник не мав можливості підвищити свою кваліфікацію чи отримати суміжну професію за попереднім місцем роботи, і, якщо при працевлаштуванні йому необхідно підвищити кваліфікацію або пройти професійну перепідготовку, то витрати на ці заходи проводяться за рахунок підприємства, з якого вивільнено працівника». Таким чином, підприємство не тільки відшкодовує вартість навчання, а й інші витрати, які поніс райцентр зайнятості і які безпосередньо пов'язані  із підвищенням кваліфікації звільненого працівника.

Позовні вимоги обґрунтовані належними доказами і підлягають задоволенню. Держмито не стягується, відповідно до ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного, та керуючись ст. 94, 159 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

1. Позов задовольнити у повному обсязі. Стягнути з  міського комунального підприємства «Херсонтеплоенерго»(м.Херсон, Острівське шосе, 1, р/р 0 ХФ ЗАТ "Петрокоммерц банк Україна", МФО 352004, код 31659920)  на користь Суворовського райцентру зайнятості у м. Херсоні (м.Херсон, вул.Комкова, 76-а, р/р 0005 УДК в ХО, МФО 852010, код 24104230)  1774 грн. 10 коп. витрат на навчання безробітного.

2. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

3. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                  В.В. Хом"якова

повний текст постанови підписаний

________________ квітня 2007 року.