ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2007 р.
№ 2/122

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - судді                                                          Кривди Д.С.,

суддів                                                        Бакуліної С.В., Жаботиної Г.В.

у відкритому судовому засіданні за участю представників сторін:

від позивача:        Штець В.І

від відповідача:    не з’явився

розглянувши  касаційну скаргу Фермерського господарства "Нересен"

на постанову  Львівського апеляційного господарського суду  від 18.10.2006р.

у справі №  2/122  Господарського суду Закарпатської області

за позовом  Тячівського міськкоопторгу

до Фермерського господарства "Нересен"

про  стягнення 2400,00 грн. збитків та спонукання до укладання договору оренди на право користування частиною земельної ділянки продовольчого ринку,

ВСТАНОВИВ:

Тячівський міськкоопторг звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Фермерського господарства "Нересен" про стягнення 2400,00 грн. збитків та спонукання до укладання договору оренди на право користування частиною земельної ділянки продовольчого ринку.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 02.08.2006р. (суддя О.Ф.Ремецькі) позовні вимоги задоволено частково, зобов'язано  Фермерське господарство "Нересен" укласти з Тячівським міськкоопторгом договір оренди земельної ділянки площею 24 кв.м. на території продовольчого ринку в м. Тячів під розміщення торгового ларька  по реалізації м'яса на території продовольчого ринку в приміщенні павільйону, стягнуто з відповідача на користь позивача 85,00 грн. витрат по сплаті держмита та 59,00 грн. на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, в задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням Господарського суду Закарпатської області від 02.08.2006р., Фермерське господарство "Нересен" подало апеляційну скаргу.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 18.10.2006р. (судді: О.М.Бобеляк, О.П.Дубник, Г.В.Орищин) апеляційну скаргу задоволено частково, рішення Господарського суду Закарпатської області від 02.08.2006р. змінено, зобов'язано  Фермерське господарство "Нересен" укласти з Тячівським міськкоопторгом договір оренди земельної ділянки площею 24 кв.м. на території продовольчого ринку в м. Тячів під розміщення торгового ларька  по реалізації м'яса на території продовольчого ринку в приміщенні павільйону.

Не погодившись з прийнятим у даній справі судовим рішенням, Фермерське господарство "Нересен" подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Львівського апеляційного господарського суду від 18.10.2006р. в частині задоволення позовних вимог в решті постанову залишити в силі, мотивуючи свою вимогу тим, що господарським судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального  права.

У відзиві на касаційну скаргу Тячівський міськкоопторг доводить безпідставність вимог Фермерського господарства "Нересен" та просить залишити її без задоволення, а постанову Львівського апеляційного господарського суду від 18.10.2006р. –без змін.

Розглянувши касаційну скаргу, перевіривши правильність застосування господарським судом попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга Фермерського господарства "Нересен"  підлягає задоволенню.

Господарським судом встановлено, що:

Спірна земельна ділянка є власністю Тячівської міської ради.

Рішенням Тячівської міської ради від 24.07.1997р. Тячівському міськкоопторгу було надано у постійне землекористування 0,169 га. землі в межах згідно з планом користування для обслуговування продовольчого ринку.

За договором купівлі-продажу від 14.10.1997р. № 1 укладеного між  радгоспом "40-річчя Жовтня" та Фермерським господарством "Нересен" останнє набуло право власності на будівлю, яка розташована на земельній ділянці розміром 24 кв.м. Тячівського продовольчого ринку.

Рішенням виконавчого комітету Тячівської міської ради від 26.02.1998р. №35 Фермерському господарству "Нересен" було надано дозвіл на розміщення торгового ларька по реалізації м'яса на території продовольчого ринку в приміщенні павільйону.

Відповідно до ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно ч.1 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Як вже було зазначено, спірна земельна ділянка є власністю Тячівської міської ради, рішенням якої позивачу і було надано у постійне землекористування 0,169 га. землі в межах згідно з планом користування для обслуговування продовольчого ринку. Отже, позивач є землекористувачем відповідної земельної ділянки.

Права землекористувачів визначені ст. 95 Земельного кодексу України, згідно якої землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право: а) самостійно господарювати на землі; б) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; в) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, ліси, водні об'єкти, а також інші корисні властивості землі; г) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; ґ) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.

Відповідно до п. 1  ст. 124 ЗК України  передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Таким чином, як випливає з приписів вищенаведеної правової норми, передача в оренду земельної ділянки, що перебуває, зокрема, у комунальній власності здійснюється за рішенням органу місцевого самоврядування шляхом укладення з цим органом договору оренди.

Статтею 4 Закону України "Про оренду землі" визначено суб'єктів, які можуть бути орендодавцями, а саме:  орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи; орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом; орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у спільній власності територіальних громад, є районні, обласні ради та Верховна Рада Автономної Республіки Крим у межах повноважень, визначених законом; орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є районні, обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та Кабінет Міністрів України в межах повноважень, визначених законом. Таким чином, як випливає з приписів зазначеної правової норми, орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом.

Оскільки земельна ділянка, на яку позивач спонукає відповідача укласти договір оренди, є комунальною власністю, то у позивача відсутні правові підстави щодо передачі даної ділянки в оренду відповідачу.

За таких обставин висновок господарського суду першої інстанції та господарського суду апеляційної інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині зобов'язання  Фермерського господарства "Нересен" укласти з Тячівським міськкоопторгом договору оренди земельної ділянки площею 24кв.м. на території продовольчого ринку в м. Тячів під розміщення торгового ларька  по реалізації м'яса на території продовольчого ринку в приміщенні павільйону є помилковим.

Отже, згідно ч. 1 ст. 111-10 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Оскільки місцевим господарським судом та апеляційним господарським судом порушено вищенаведені правові норми матеріального, то прийняті у даній справі судові рішення в частині задоволення позову щодо укладення договору оренди підлягають скасуванню.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, п. 4 ст. 111-9, 111-10, 111-11 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Фермерського господарства "Нересен" задовольнити.

Рішення Господарського суду Закарпатської області від 02.08.2006р. та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 18.10.2006р. у справі № 2/122 скасувати в частині зобов'язання  Фермерського господарства "Нересен" укласти з Тячівським міськкоопторгом договору оренди земельної ділянки площею 24 кв.м. на території продовольчого ринку в м. Тячів під розміщення торгового ларька  по реалізації м'яса на території продовольчого ринку в приміщенні павільйону та відмовити в цій частині позову.

В іншій частині судові рішення залишити без змін.

Головуючий - суддя                                                       Кривда Д.С.

судді                                                                                Бакуліна С.В.

Жаботина Г.В.