ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
суд Чернігівської області
________________________________________________________________________________________________
Тел. 7-38-36, факс 7-44-62
ПОСТАНОВА

"23" березня 2007 р.
Справа № 18/60

Позивач: Суб'єкт
підприємницької діяльності -фізична особа ОСОБА_1

АДРЕСА_1

Відповідач: Державна
податкова інспекція у м. Чернігові

14000, м. Чернігів, вул.
Кирпоноса, 28

про  визнання недійсними податкових
повідомлень-рішень

Суддя  А.С. Сидоренко

Секретар судового засідання
І.В.Морська

Представники сторін:

Від позивача: ОСОБА_1 -приватний
підприємець (особисто)

Від відповідача: Машко О.П. -ст.
держподатінспектор, дов. від 28.12.2006р. № 30821/10/10-010

Постанова виноситься після перерв,
оголошених в судововому засіданні з 01.03.2007р. по 14.03.2007р., з
14.03.2007р. по 21.03.2007р., та з 21.03.2007р. по 23.03.2007р., на підставі
ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

В судовому засіданні 23.03.2007р.,
на підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України,
оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

СУТЬ СПОРУ:

Суб'єктом підприємницької
діяльності -фізичною особою ОСОБА_1 (надалі -Позивач, СПД) заявлено
адміністративний позов до Державної податкової інспекції у м. Чернігові (надалі
-Відповідач) про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень від
09.02.2006р. НОМЕР_1, від 21.06.2006р. НОМЕР_2, від 31.08.2006р. НОМЕР_3, якими
визначене податкове зобов'язання по податку на додану вартість в сумі 15907,50
грн. (в т.ч. 10605,00 грн. основного платежу та 5302,50 грн. штрафних санкцій).

Позивач, на підставі ст. ст. 51,
137 Кодексу адміністративного судочинства України, частково змінив предмет
позову і в доповнення до раніше заявлених позовних вимог просить визнати
недійсним податкове повідомлення-рішення від 07.04.2006р. НОМЕР_4, яке було
прийнято Відповідачем за наслідками розгляду скарги в порядку адміністративного
оскарження.

Обґрунтовуючи свої вимоги, Позивач
вказує на те, що відповідно до укладеного між ним та СПД ОСОБА_2 договору
доручення від 15.04.2005р., останній доручив йому укладати від імені СПД
ОСОБА_2 договори, спрямовані на продаж третім особам транспортних послуг з
перевезення вантажів у міжнародному сполученні. Безпосереднє надання
транспортних послуг по вказаним договорам повинен був здійснювати СПД ОСОБА_2 у
якого наявні необхідні для того транспортні засоби. Враховуючи фактично
здійснювану Позивачем господарську діяльність та норми чинного законодавства з
питань оподаткування податком на додану вартість, операції з поставки
транспортних послуг по перевезенню вантажу, вказаним в акті перевірки замовникам,
він не здійснював, отже, на думку Позивача, щодо даних послуг, вказаний в п.
3.1 Закону України „Про податок на додану вартість”, об'єкт оподаткування у
нього відсутній. Операції з поставки транспортних послуг з перевезення вантажів
за межами державного кордону України, вказаним в акті перевірки замовникам,
надавав безпосередньо перевізник -СПД ОСОБА_2, тому вони мають оподатковуватися
за ставкою „0” відсотків. Відповідно до п. 3.1 ст. 3 та ч. 2 п.п. 6.2.4 п. 6.2
ст. 6 Закону України „Про податок на додану вартість”, за ставкою 20 відсотків
у Позивача повинна оподатковуватись тільки плата за виконання доручення, яку
згідно договору доручення від 15.04.2005р. він мав отримати від СПД ОСОБА_2, а
не всі отримані від замовників кошти, як зазначено в акті перевірки.

Позивач вказує, що податковим
органом в акті перевірки зроблено неправильний аналіз його господарської
діяльності, що також є однією з причин прийняття оспорюваного рішення. В акті
перевірки зазначено, що у травні -липні 2005 року Позивач надавав транспортно
-експедиційні послуги, хоча в дійсності такі послуги ним не надавалися.
Враховуючи, що Позивач діяв на підставі договору доручення від 15.04.2005р.,
ним надавалися лише послуги перевізнику зі сприяння у продажу його послуг з
міжнародного перевезення вантажів.

Крім того, Позивач зазначає про
безпідставність висновків Відповідача про порушення ним п.п. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7
Закону України „Про податок на додану вартість”, за яке донараховано ПДВ в сумі
1811,67 грн. Податкових зобов'язань з поставки ТОВ „ТК „Укральянс” послуг з
перевезення вантажів у нього виникнути не могло. Договір -заявку від
05.07.2005р. Позивач уклав від імені СПД ОСОБА_2, який повинен був виконати,
вказане у ній міжнародне перевезення вантажу. Послуги, які СПД ОСОБА_2 надавав ТОВ
„ТК „Укральянс”, не є для Позивача об'єктом оподаткування. В даному випадку,
об'єктом оподаткування за ставкою 20% для Позивача являється лише винагорода,
яку він мав отримати від СПД ОСОБА_2 за виконання своїх забов'язань по договору
доручення від 15.04.2005р. Додатково Позивач повідомив, що вказані в акті
перевірки 10870,00 грн. були повернуті ТОВ „ТК „Укральянс”, а рейс, за який
вони сплачувалися, не відбувся, що також виключає можливість донарахування ПДВ.

Відповідач позовні вимоги не
визнає, мотивуючи свої заперечення правомірністю донарахування податкового
зобов'язання та застосування штрафних санкцій, оскільки під час проведення
перевірки було встановлено неправомірне користування СПД ОСОБА_1 нульовою
ставкою по податку на додану вартість за травень -липень 2005 року в сумі
52760,00 грн. Проведеною перевіркою було встановлено, що СПД надавав
транспортно -експедиційні послуги щодо товарів, які експортувалися, та частково
оподатковував за нульовою ставкою ПДВ ці операції, що підтверджують податкові декларації
з ПДВ за перевіряємий період, які надані до ДПІ у м. Чернігові. СПД купував
послуги по перевезенню вантажів автомобільним транспортом в міжнародному
сполученні у перевізників та реалізовував вказані послуги підприємствам, що
експортують товар. В даному випадку, база оподаткування повинна була
визначатися СПД на підставі п. 4.1 ст. 4 Закону України „Про податок на додану
вартість”, виходячи з їх договірної вартості.

Також, Відповідач вказує, що на
підставі виписок банку за період з 07.07.2005р. по 30.09.2005р. перевіркою було
встановлено, що Позивачем не проводилось повернення попередньої оплати в адресу
ТОВ „ТК „Укральянс” за транспортно -експедиційні послуги, згідно рахунку №
СФ-0000031 від 06.07.2005р. Вказана сума була включена СПД до обсягу виручки
від реалізації товарів (робіт, послуг), однак сума ПДВ з вартості цих послуг не
була включена до податкової декларації з ПДВ за липень 2005 року, чим занижено
податкові зобов'язання на 1811,67 грн.

Розглянувши подані документи і
матеріали, вислухавши пояснення повноважних представників сторін, з'ясувавши
фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по суті, суд ВСТАНОВИВ:

Суб'єкт підприємницької діяльності
-фізична особа ОСОБА_1 зареєстрований рішенням виконавчого комітету
Чернігівської міської ради від 18.08.2003р., про що у Єдиний державний реєстр
юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців внесені відомості за НОМЕР_5 і
взятий на облік ДПІ у м. Чернігова в якості платника податків 22.08.2003р.

Державною податковою інспекцією у
місті Чернігові було проведено комплексну планову документальну перевірку з
питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства Позивачем за
період з 22.08.2003р. по 30.09.2005р.

Перевірка проводилась на підставі
направлення від 21.01.2006р. НОМЕР_6, виданого ДПІ у м. Чернігові. Письмове
повідомлення про дату початку та закінчення перевірки було отримане Позивачем
15.11.2005р.

За результатами перевірки складено
акт від 31.01.2006р. НОМЕР_8.

Як вбачається з акту перевірки (стор. 8 - 11 Акту), в ході перевірки
встановлено неправомірне користування СПД нульовою ставкою по податку на додану
вартість за травень, червень, липень 2005 року в сумі 52760,00 грн., чим
порушено п.п. 6.2.4 п. 6.2 ст. 6 Закону України „Про податок на додану
вартість”. Також, порушено абз. 2, 3 п. 4.7 ст. 4 Закону України „Про податок
на додану вартість”.

Перевіркою встановлено, що у
травні, червні, липні 2005 року СПД надавав транспортно-експедиційні послуги
щодо товарів, які експортувалися та частково оподатковував нульовою ставкою ПДВ
ці операції, що підтверджують податкові декларації з ПДВ за перевіряємий
період, які подані до ДПІ у м. Чернігові.

На перевірку СПД надано наступні
документи щодо транспортно-експедиційних послуг: податкові накладні, акти
виконаних робіт з замовниками (підприємствами вантажовласниками товарів),
заявки замовників на надання послуг та договори з замовниками на перевірку не
надані, також на перевірку не надано договори з перевізниками та акти виконаних
робіт з перевізниками, міжнародні товарно-транспортні накладні встановленого
зразка (СМR).

ДПІ у м. Чернігові було направлено
запит до Чернігівської митниці про надання
інформації наступного змісту :

- чи здійснювалися міжнародні
вантажні перевезення СГД фізичними особами, в т.ч. СГД ОСОБА_1 за період з
28.08.2003 - 30.09.2005 р.;

- чи зареєстровані СГД-фізичні
особи (в т.ч. СГД ОСОБА_1) як суб'єкти зовнішньо- економічної діяльності та з
якого періоду;

та отримано відповідь (вх. НОМЕР_7
від 17.11.2005 року), в якій повідомлено, що СГД ОСОБА_1 акредитований в
Чернігівській митниці з 02.02.2003 року та здійснював зовнішньоекономічну
діяльність, а саме: ввозив до України з-за кордону напівпричіпи.

Іншої зовнішньоекономічної
діяльності (послуг з перевезення вантажів за межі митного кордону України)
згідно відповіді Чернігівської митниці СПД не здійснював.

Таким чином, згідно наданих на
перевірку документів, СМR, що подавалися до ДПІ у м. Чернігові СПД разом з
деклараціями по податку на додану вартість, встановлено наступне :

У всіх міжнародних
товаро-транспортних накладних (СМR), які подані разом з деклараціями по ПДВ. та
які заповнюються відповідно до ст. 6 Конвенції про договір міжнародного
перевезення вантажів по дорогах, у графі 16 "перевізник"
(найменування, адреса, країна ) зазначено
ПП ОСОБА_2 (іден. НОМЕР_9) та у графі 23 "підпис та штамп
перевізника” стоїть штамп ПП ОСОБА_2

Отже, СПД купує послуги по
перевезенню вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні у
перевізників та реалізує вказані послуги підприємству, що експортує товари. В
даному випадку база оподаткування визначається відповідно п. 4.1 ст. 4 Закону
України „Про податок на додану вартість".

Фактично СПД після здійснення
перевезення виписував на ім'я підприємств вантажовласників товарів (Замовників)
податкові накладні та складав акти виконаних робіт.

По кожному перевезенню СПД складав
дві податкові накладні: першу на надання транспортно-експедиційних послуг, які
оподатковувались за 20% ставкою ПДВ та другу -на надання
транспортно-експедиційних послуг, які оподатковувались за 0% ставкою ПДВ. В
актах виконаних робіт також окремо вказувалась вартість
транспортно-експедиційних послуг, яка оподатковувались за 20% ставкою ПДВ, та
вартість, яка оподатковувались за 0% ставкою ПДВ, в т.ч. по підприємствах та
підприємцях :

-          ПП "Убідь";

-          ТОВ “Автек-Фуд”

-          ТОВ ТК “Укральянс”

-          СГД ОСОБА_2

-          СГД ОСОБА_3;

Також згідно виписаних податкових
накладнх та складених актів виконаних робіт з замовниками на розрахунковий
рахунок СПД надходили суми коштів від підпиємств вантажовласників товарів
(Замовників) за надані транспортно-експедиційні послуги, щодо товарів, які  експортувалися.

Отже, СПД не вірно визначена база
оподаткування при наданні послуг, чим порушено вимоги п.п  4.7 ст. 4 Закону України „Про податок на
додану вартість”.

У відповідності до п.п. 6.1.1 п.
6.1 ст. 6 вищезазначеного Закону операції з надання транспортно-експедиційних
послуг оподатковуються ПДВ за ставкою 20 відсотків від бази оподаткування,
визначеної ст. 4 зазначеного Закону, та додається до ціни товарів (робіт,
послуг).

В зв'язку з вищенаведеним
порушенням СПД неправильно заповнювалась книга обліку продажу товарів
(робіт послуг).

Всього по  даному порушенню донараховано ПДВ - 8793 грн.

Перевіркою встановлено, що СПД на
рахунок 07.07.2005р. від ТОВ „ТК „Укральянс" надійшли кошти в сумі
15830,00 грн. В графі „призначення платежу" платіжного доручення НОМЕР_10
від 07.07.2005р. вказано: „Оплата за транспортно-експедиційні послуги згідно
рах. НОМЕР_11 від 16.06.2005р., НОМЕР_12 від 06.07.2005р. Крім того ПДВ 271,67
грн”

Сума послуг згідно рахунку НОМЕР_11
від 16.06.2005р. частково становить 4960,00 грн., решта 15830,00 - 4960,00 =
10870,00 грн. (в т.ч. ПДВ 1811,67 грн.) -вартість послуг по рах НОМЕР_12 від
06.07.2005р.

СПД на перевірку надано:
договір-заявку від 05.07.2005р. на здійснення перевезення вартістю 11720 грн.
(в т.ч. ПДВ -120,00 грн.), рахунок до вказаної заявки НОМЕР_12 від 06.07.2005р.
також вартістю 11720 грн., лист (вих.
173 від 11.07.2005р.) від ТОВ „ТК „Укральянс” в якому повідомлено, що
договір-заявка від 05.07.2005р. вважається недійсною та повинна бути повернена
попередня оплата за транспортно-експедиційні послуги.

На підставі виписок банку за період
з 07.07.2005р. по 30.09.2005р. перевіркою встановлено, що СПД не проводилось
повернення попередньої оплати в адресу ТОВ „ТК „Укральянс” за
транспортно-експедиційні послуги згідно рахунку НОМЕР_12 від 06.07.2005р..

Згідно книги обліку доходів та
витрат Ф-10 підприємець включив вказану суму до обсягу виручки від реалізації
товарів (робіт послуг).

При цьому перевіркою встановлено,
що СПД не відобразив у книзі обліку продажу товарів (робіт та послуг) вартість
послуг згідно рахунку НОМЕР_12 від 06.07.2005р. та, відповідно, не включив суму
ПДВ з вартості послуг по вказаному рахунку до податкової декларації з податку
на додану вартість за липень 2005 року, чим занижено податкове зобов”язання за
липень 2005 року на 1811,67 грн.

Всього по акту перевірки
донараховано ПДВ в сумі 10605,00 грн.

На підставі акту перевірки від
31.01.2006р. НОМЕР_8, Відповідачем прийнято податкове повідомлення -рішення від
09.02.2006р. НОМЕР_1, яким визначене податкове зобов'язання по податку на
додану вартість в сумі 15907,50 грн. (в т.ч. 10605,00 грн. основного платежу та
5302,50 грн. штрафних санкцій).

В результаті здійснення Позивачем
процедури адміністративного оскарження рішення контролюючого органу, рішеннями
про результати розгляду скарг ДПІ у м. Чернігові від 05.04.2006р. НОМЕР_13, ДПА
в Чернігівській області від 14.06.2006р. НОМЕР_14, ДПА України від 21.08.2006р.
НОМЕР_15 було залишено без змін податкове повідомлення -рішення від
09.02.2006р. НОМЕР_1, а також прийняті нові податкові повідомлення -рішення від
07.04.2006р. НОМЕР_4, від 21.06.2006р. НОМЕР_2, від 31.08.2006р. НОМЕР_3.

Проте з такими висновками
податкового органу суд не погоджується, виходячи з наступного:

Дійсно, Позивач укладав з ПП
„Убідь"; ТОВ „Автек-Фуд”, ТОВ „ТК „Укральянс” та СПД ОСОБА_3 договори
-заявки на перевезення товару в яких він вказаний як перевізник (експедитор),
складав та підписував акти приймання виконаних робіт з замовниками, виписував
їм податкові накладні та виставляв до сплати рахунки -фактури в яких вартість
наданих послуг частково оподатковувалась податком на додану вартість за ставкою
0%, а частково за ставкою 20%, отримував на свій розрахунковий рахунок платежі
від замовників призначенням яких було „за транспортно -експедиційні послуги”, а
також включав отримані суми до документів податкової звітності (податкових
декларацій по податку на додану вартість та звітів суб'єкта малого
підприємництва -фізичної особи -платника єдиного податку).

Відповідні обставини визнаються
сторонами та підтверджуються матеріалами справи.

Згідно ст. 929 Цивільного кодексу
України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор)
зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або
організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням
вантажу.

Договором транспортного
експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати
перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або
клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені
клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу,
а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням.

Договором транспортного
експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для
доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та
вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання
вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для
експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Положення цієї глави поширюються
також  на випадки, коли обов'язки експедитора
виконуються перевізником.

Умови договору транспортного
експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено
законом, іншими нормативно -правовими актами.

Правові та організаційні засади
транспортно-експедиторської діяльності в Україні визначені також Законом
України „Про транспортно -експедиторську діяльність” від 01.07.2004р. № 1955-ІV
(надалі -Закон № 1955).

У відповідності з ст. 1 цього
Закону, транспортно-експедиторська послуга -робота, що безпосередньо пов'язана
з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного
або іншого вантажу за договором транспортного експедирування. Перелік видів
транспортно-експедиторських послуг, наведений у ст. 8 Закону № 1955.

Відповідно до ст. 9 Закону № 1955,
договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі.

Істотними умовами договору
транспортного експедирування є:

відомості про сторони договору:

для юридичних осіб -резидентів
України: найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному
державному реєстрі підприємств та організацій України;

для юридичних осіб -нерезидентів
України: найменування, місцезнаходження та державу, де зареєстровано особу;

для фізичних осіб -громадян
України: прізвище, ім'я, по батькові, адресу місця проживання та індивідуальний
ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків
та інших обов'язкових платежів;

для фізичних осіб -іноземців, осіб
без громадянства: прізвище, ім'я, по батькові (за наявності), адресу місця
проживання за межами України;

вид послуги експедитора;

вид та найменування вантажу;

права, обов'язки сторін;

відповідальність сторін, у тому
числі в разі завдання шкоди внаслідок дії непереборної сили;

розмір плати експедитору;

порядок розрахунків;

пункти відправлення та призначення
вантажу;

порядок погодження змін маршруту,
виду транспорту, вказівок клієнта;

строк (термін) виконання договору;

а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Зовнішньоекономічні договори
(контракти) транспортного експедирування повинні відповідати вимогам
законодавства про зовнішньоекономічну діяльність.

Для систематичного надання послуг
експедитора можуть укладатися довгострокові (генеральні) договори транспортного
експедирування.

Дослідивши в якості письмового
доказу договори -заявки, укладені Позивачем з вказаними в акті перевірки
суб'єктами господарювання, суд вважає, що вони не відповідають вимогам,
встановленим чинним законодавством для договорів транспортного експедирування,
оскільки в них відсутні такі істотні умови як вид послуги експедитора, права,
обов'язки сторін. Крім того, в договорах, укладених Позивачем з ТОВ „Автек
-Фуд” відсутні такі істотні умови, як відповідальність сторін, у тому числі в
разі завдання шкоди внаслідок дії непереборної сили, порядок розрахунків.

Натомість, суд враховує ту
обставину, що між Позивачем та СПД ОСОБА_2 15 квітня 2005 року був укладений
договір доручення.

Відповідно до умов даного договору
СПД ОСОБА_2 (Довіритель) доручив, а СПД ОСОБА_1 (Експедитор) взяв на себе
зобов'язання від імені та за рахунок Довірителя вчиняти наступні юридичні дії:

-          укладати з третіми особами
(Замовниками) договори перевезення, відповідно до умов яких Довіритель наявними
у нього транспортними засобами буде здійснювати перевезення вказаних
Замовниками вантажів в міжнародному сполученні;

-          складати і підписувати акти здачі
-прийняття наданих послуг та інші документи, які свідчать про виконання
перевезень, а також необхідні для їх оплати;

-          отримувати від Замовників та
передавати Довірителю кошти за виконані останнім перевезення вантажів.

За договорами перевезення, які
Експедитор укладає з Замовниками відповідно до умов даного договору, права і
обов'язки набуває Довіритель.

З метою виконання умов даного договору
Позивач був зобов'язаний, зокрема, на виконання всієї переддоговірної роботи та
укладення з Замовниками договорів перевезення (як договору на перевезення на
певний строк, так і договорів -заявок, заявки міжнародної товарно -транспортної
накладної СМR тощо). СПД ОСОБА_2, в свою чергу, зобов'язався негайно прийняти
від Експедитора усе одержане ним у зв'язку з виконанням доручення, виплатити
Експедитору плату за виконання доручення, виконувати перевезення належним чином
відповідно до укладених Експедитором договорів перевезення.

Згідно ст. 1000 Цивільного кодексу
України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити
від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії.
Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки довірителя.

Таким чином, суд приходить до
висновку, що фактично Позивач не займався діяльністю по наданню транспортно
-експедиційних послуг. Укладаючи з вказаними в акті перевірки суб'єктами
господарювання договори -заявки на перевезення вантажів, він діяв як повірена
особа СПД ОСОБА_2 згідно договору доручення від 15.04.2005р.

Факт надання послуг по перевезенню
вантажів безпосередньо СПД ОСОБА_2 підтверджується копіями міжнародних
автомобільних накладних (СМR) НОМЕР_16, НОМЕР_17, НОМЕР_18, НОМЕР_19, НОМЕР_20,
НОМЕР_21, НОМЕР_22, які у розумінні ст. 909 Цивільного кодексу України та ст. 4
Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів,
являються підтвердженням факту укладення договору перевезення. В даних
міжнародних автомобільних накладних (графи 16, 23) стоїть штамп перевізника
-СПД ОСОБА_2

У відповідності з п.п. 3.1.1 та
п.п. 3.1.3 п. 3.1 ст. 3 Закону України „Про податок на додану вартість” від
03.04.1997р. № 168/97-ВР (надалі -Закон „Про ПДВ”) об'єктом оподаткування є
операції платників податку з:

поставки товарів та послуг, місце
надання яких знаходиться на митній території України, в тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору) для
погашення заборгованості заставодавця, а також з передачі об'єкта фінансового
лізингу у користування лізингоотримувачу (орендарю);

вивезення товарів (супутніх послуг)
у митному режимі експорту або реекспорту (далі - експорту), поставки
транспортних послуг по перевезенню пасажирів, вантажобагажу (товаробагажу) та
вантажу за межами державного кордону України.

Визначення терміну „поставка
послуг” наведено у абз. 3 п. 1.4 ст. 1 Закону „Про ПДВ” -поставка послуг
-будь-які операції цивільно-правового характеру з виконання робіт, надання
послуг, надання права на користування або розпорядження товарами, у тому числі
нематеріальними активами, а також з поставки будь-яких інших, ніж товари,
об'єктів власності за компенсацію, а також операції з безоплатного виконання
робіт, надання послуг.

Відповідно до п. 6.1 п. 6.2 ст. 6
Закону „Про ПДВ”, об'єкти оподаткування, визначені статтею 3 цього Закону, за
винятком операцій, звільнених від оподаткування, та операцій, до яких
застосовується нульова ставка згідно з цим Законом, оподатковуються за ставкою
20 відсотків.

Податок становить 20 відсотків бази
оподаткування, визначеної статтею 4 цього Закону, та додається до ціни товарів
(робіт, послуг).

При експорті товарів та супутніх
такому експорту послуг ставка податку становить "0" відсотків до бази
оподаткування.

У тому числі за нульовою ставкою
оподатковуються операції з поставки транспортних послуг залізничним,
автомобільним, морським та річковим транспортом по перевезенню пасажирів,
багажу, вантажобагажу (товаробагажу) та вантажу за межами державного кордону
України, а саме: від пункту за межами державного кордону України до пункту
знаходження зовнішнього митного контролю України; від пункту знаходження
зовнішнього митного контролю України до пункту за межами державного кордону
України; між пунктами за межами державного кордону України, а також авіаційним
транспортом: від пункту за межами державного кордону України до пункту
проведення митних процедур з пропуску пасажирів, багажу, вантажобагажу
(товаробагажу) та вантажу через митний кордон на митну територію України
(включаючи внутрішні митниці); від пункту проведення митних процедур з пропуску
пасажирів, багажу, вантажобагажу (товаробагажу) та вантажу через митний кордон
за межі митного кордону України (включаючи внутрішні митниці) до пункту за
межами державного кордону України; між пунктами за межами митного кордону
України.

У разі коли поставка транспортних
послуг, визначених частиною першою цього підпункту, здійснюється у вигляді
брокерських, агентських або комісійних операцій з транспортними квитками,
проїзними документами, укладання договорів або рахунків на транспортування
пасажирів або вантажів довіреною особою перевізника, операції з таких послуг
оподатковуються за ставкою, передбаченою пунктом 6.1 цієї статті (п.п. 6.2.4 п.
6.2 ст. 6 Закону „Про ПДВ”).

Враховуючи вищевикладені правові
норми та зважаючи на те, що операції з поставки транспортних послуг по
перевезенню вантажів за межами державного кордону України, вказаним в акті
перевірки замовникам, надавав безпосередньо перевізник -СПД ОСОБА_2, вони мають
оподатковуватися за ставкою „0” відсотків, а у Позивача мала оподатковуватись
тільки плата за виконання доручення, яку згідно договору доручення від
15.04.2005р., він мав отримати від СПД ОСОБА_2, а не всі отримані від
замовників кошти.

Правова позиція Верховного Суду
України у відповідних правовідносинах викладена в постанові судової палати у
господарських справах від 07.06.2005р. по справі № 11/117: „Право на
застосування нульової ставки ПДВ згідно із зазначеним підпунктом має лише платник,
який безпосередньо надає транспортні послуги з міжнародного перевезення
пасажирів та вантажів. У разі, якщо надання транспортних послуг здійснюється у
вигляді укладання договорів або рахунків на транспортування пасажирів або
вантажів довіреною особою перевізника, операції з таких послуг оподатковуються
за ставкою передбаченою п. 6.1 ст. 6 Закону. Об'єктом оподаткування у цьому
випадку є винагорода, яку отримує довірена особа чи агент від платника
-перевізника за сприяння у продажу послуг із міжнародного перевезення, що
надаються цим платником-перевізником.

Таким чином, суд вважає
донарахування Позивачеві податку на додану вартість за ставкою 20% по операціям
з поставки транспортних послуг за межами державного кордону України, фактично
здійснюваних СПД ОСОБА_2, неправомірним.

Згідно абз. 2 та абз. 3 п. 4.7 ст.
4 Закону „Про ПДВ”, у випадках коли платник податку здійснює діяльність з
поставки товарів, отриманих у межах договорів комісії (консигнації), поруки,
доручення, довірчого управління, інших цивільно-правових договорів, що
уповноважують такого платника податку (далі -комісіонера) здійснювати поставку
товарів від імені та за дорученням іншої особи (далі -комітента) без передання
права власності на такі товари, базою оподаткування є продажна вартість цих
товарів, визначена у порядку, встановленому цим Законом. Датою збільшення
податкових зобов'язань комісіонера є дата, визначена за правилами,
встановленими пунктом 7.3 цього Закону, а датою збільшення суми податкового
кредиту комісіонера є дата перерахування коштів на користь комітента або
поставки останньому інших видів компенсації вартості зазначених товарів. При
цьому датою збільшення податкових зобов'язань комітента є дата отримання коштів
або інших видів компенсації вартості товарів від комісіонера.

У разі коли платник податку (далі
-повірений) здійснює діяльність з придбання товарів (робіт, послуг) за
дорученням та за рахунок іншої особи (далі -довіритель), датою збільшення
податкового кредиту такого повіреного є дата перерахування коштів (поставки в
управління цінних паперів, інших документів, що засвідчують відносини боргу) на
користь продавця таких товарів (робіт, послуг) або поставки інших видів
компенсацій вартості таких товарів (робіт, послуг), а датою збільшення
податкових зобов'язань є дата передання таких товарів (результатів робіт,
послуг) довірителю. При цьому довіритель не збільшує податковий кредит на суму
коштів (вартість цінних паперів, інших документів, що засвідчують відносини
боргу), перерахованих (переданих) повіреному, але має право на збільшення
податкового кредиту у податковий період отримання товарів (робіт, послуг),
придбаних повіреним за його дорученням.

Поставка товарів -будь-які
операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки
та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав
власності на такі товари за компенсацію незалежно від строків її надання, а
також операції з безоплатної поставки товарів (результатів робіт) та операції з
передачі майна орендодавцем (лізингодавцем) на баланс орендаря
(лізингоотримувача) згідно з договорами фінансової оренди (лізингу) або
поставки майна згідно з будь-якими іншими договорами, умови яких передбачають
відстрочення оплати та передачу права власності на таке майно не пізніше дати
останнього платежу (п. 1.4 ст. 1 Закону „Про ПДВ”).

Визначення терміну „товари”
наведено у п. 1.6 ст. 1 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”
- матеріальні та нематеріальні активи, а також цінні папери та деривативи, що
використовуються у будь-яких операціях, крім операцій з їх випуску (емісії) та
погашення.

Враховуючи те, що Позивач не
здійснював діяльності з поставки товарів та діяльності з придбання товарів
(робіт, послуг) за дорученням та за рахунок іншої особи, посилання податкового
органу на порушення ним абз. 2 та абз. 3 п. 4.7 ст. 4 Закону „Про ПДВ” є
безпідставним.

Зі змісту договорів - заявок,
укладених Позивачем з замовниками та фактичних обставин їх виконання слідує, що
Позивач не поніс будь -яких витрат при безпосередньому перевезенні вантажів,
оскільки оплата вартості послуг перевезення здійснювалась виключно замовниками
шляхом передачі коштів через Позивача перевізнику.

Порядок відображення наслідків
господарських операцій у податковому обліку (виписка податкових накладних,
відображення сум ПДВ в книгах продажу та податкових деклараціях) є похідним від
виду господарської операції та залежить від її сутності, а не навпаки.

Як було зазначено вище, п.п. 6.2.4
п. 6.2 ст. 6 Закону „Про ПДВ” передбачено оподаткування поставки транспортних
послуг по перевезенню вантажу за межами державного кордону України за нульовою
ставкою.

Отже, замовник при придбанні таких
послуг має повне право оплачувати їх вартість з урахуванням нульової ставки
ПДВ. В противному випадку, сплативши послуги без ПДВ та отримавши від Позивача,
як того вимагає податковий орган, податкові накладні з нарахуванням на повну
вартість 20% ПДВ, замовник отримав би безпідставний податковий кредит, а
Позивач податкове зобов'язання, хоча ПДВ у складі ціни послуг при отриманні
коштів від замовників йому не надходив.

Також, суд не погоджується з
висновком Відповідача про виникнення у Позивача податкових зобов'язань по
податку на додану вартість в сумі 1811,67 грн. по операції з поставки
транспортних послуг ТОВ „ТК „Укральянс”, згідно договору - заявки від
05.07.2005р.

У відповідності з п.п. 7.3.1 п. 7.3
ст. 7 Закону „Про ПДВ”, датою виникнення податкових зобов'язань з поставки
товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

або дата зарахування коштів від
покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів
(робіт, послуг), що підлягають поставці, а в разі поставки товарів (робіт,
послуг) за готівкові грошові кошти -дата їх оприбуткування в касі платника
податку, а при відсутності такої -дата інкасації готівкових коштів у
банківській установі, що обслуговує платника податку;

або дата відвантаження товарів, а
для робіт (послуг) -дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання
робіт (послуг) платником податку.

Даний висновок ґрунтується на тому,
що договір -заявка від 05.07.2005р. був укладений з ТОВ „ТК „Укральянс”
Позивачем від імені СПД ОСОБА_2 Тобто, у Позивача не могло виникнути податкових
зобов'язань по операції з поставки транспортних послуг в міжнародному
сполученні, оскільки відповідні послуги повинен був надати безпосередньо СПД
ОСОБА_2

Крім того, гроші в сумі 10870,00
грн. були повернуті ТОВ „ТК „Укральянс” згідно платіжних доручень від
10.11.2005р. НОМЕР_23, від 07.12.2005р. НОМЕР_24, від 08.02.2006р. НОМЕР_25,
оскільки рейс не відбувся.

Враховуючи вищевикладене, суд
вважає, що донарахування податкового зобов'язання по податку на додану вартість
було здійснено без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття
рішення. Як наслідок неправомірного донарахування податкового зобов'язання
-неправомірне застосування штрафних санкцій.

За таких обставин позовні вимоги є
обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

У відповідності з ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені
нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст. ст. 3, 4, 6, 7 Закону
України «Про податок на додану вартість», ст. ст. 2, 71, 94, 158 -163, 167
Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсними податкові
повідомлення -рішення Державної податкової інспекції у м. Чернігові від
09.02.2006р. НОМЕР_1, від 07.04.2006р. НОМЕР_4, від 21.06.2006р. НОМЕР_2, від
31.08.2006р. НОМЕР_3, якими суб'єкту підприємницької діяльності - фізичній
особі ОСОБА_1 (код НОМЕР_26) визначене податкове зобов'язання по податку на
додану вартість в сумі 15907,50 грн. (в т.ч. 10605,00 грн. основного платежу та
5302,50 грн. штрафних санкцій).

Стягнути з Державного бюджету
України на користь суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 03 грн. 40 коп. судового збору.

Дана постанова може бути оскаржена
до Київського апеляційного господарського суду в наступному порядку: про
апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява.
Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції
викладаються в апеляційній скарзі. Заява про апеляційне оскарження та
апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції
через суд першої інстанції, який  ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається
особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Заява про апеляційне оскарження
постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її
проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст.
160 цього Кодексу -з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на
постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження.

Дана постанова набирає законної
сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,
встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано
заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк,
встановлений цим Кодексом, постанова суду першої інстанції набирає законної
сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Суддя                                  (підпис)                               А.С.Сидоренко

Постанова складена у повному обсязі
28 березня 2007 року.

Суддя                                  (підпис)                               А.С.Сидоренко