КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

27.03.07 р.          № 32/666-А

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Шипка  В.В.

суддів:            Алданової  С.О.

Борисенко  І.В.

при секретарі:          Дубінкіній Ю.А.

За участю представників:

від позивача - Карєв К.Ю. – (дов. № 274 від 15.11.2006р.)                                       Веліканов К.С. – (дов. № 26 від 11.01.2007р.)

відповідача:                            Стеблівський Т.В. – (дов. № 1488/9/10-110 від

12.10.2006р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Спеціалізована державна податкова інспекція у м.Києві по роботі з великими платниками податків

на постанову Господарського суду м.Києва від 07.12.2006

у справі № 32/666-А  (Хрипун О.О.)

за позовом           Державне підприємство "Національна енергетична компанія "Укренерго"

до           Спеціалізована державна податкова інспекція у м.Києві по роботі з великими платниками податків

про          визнання нечинними податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство “Національна енергетична компанія “Укренерго” звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції у м. Києві по роботі з великими платниками податків про визнання нечинними податкових повідомлень -  рішень.

Постановою Господарського суду міста Києва від 07.12.2006р. у справі № 32/666-А позов задоволено повністю; визнано нечинними податкові повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції у м. Києві по роботі з великими платниками податків від 20.09.2006 № /0, від 20.09.2006 № /0, від 20.09.2006 №/0, від 20.10.2006 № /1, від 20.10.2006 № /1, від 20.10.2006 № /1.

Спеціалізована державна податкова інспекція у м. Києві по роботі з великими платниками податків, не погоджуючись з вказаною постановою суду, подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову Державному підприємству „Національна енергетична компанія „Укренерго” відмовити повністю.

Представник апелянта в судовому засіданні апеляційної інстанції апеляційну скаргу підтримав та  просив її задовольнити.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

На підставі акту № 578/1640/00100227 від 08.09.2006р. про результати невиїзної документальної перевірки Державного підприємства “Національна енергетична компанія “Укренерго” з питання своєчасності внесення до бюджету частини прибутку (доходу), що відраховується до спеціального (загального) фонду державного бюджету України державними не корпоратизованими, казенними підприємствами та їх об’єднаннями нарахованого за період з 01.01.2003р. по 31.12.2003р. Спеціалізованю державною податковою інспекцією у м. Києві по роботі з великими платниками податків прийняті податкові повідомлення – рішення:

№ /0 від 20.09.2006р., яким позивачу визначено податкове зобов’язання з податку на прибуток по сплаті 5 224 013,00 грн. штрафу у розмірі 50 % від узгодженої суми податкового зобов’язання;

№ /0 від 20.09.2006р., яким позивачу визначено податкове зобов’язання з податку на прибуток по сплаті 408 424,20 грн. штрафу у розмірі 20 % від узгодженої суми податкового зобов’язання;

№ /0 від 20.09.2006р., яким позивачу визначено податкове зобов’язання з податку на прибуток по сплаті 13 986,10 грн. штрафу у розмірі 10 % від узгодженої суми податкового зобов’язання.

В межах процедури адміністративного оскарження вказані податкові повідомлення –рішення залишені без змін.

20.10.2006 відповідачем прийняті податкові повідомлення–рішення №/1, № /1, № /1, які за змістом та розміром здійснених донарахувань повністю співпадають з податковими повідомленнями-рішеннями від 20.09.2006р.

Колегія суддів, не погоджується з висновками відповідача викладеними в акті перевірки враховуючи наступне.

Як свідчать обставини справи, факт сплати позивачем частини прибутку до Державного бюджету за період з 01.01.2003 по 31.12.2003 на загальну суму 12 630 008,00 грн. відповідач не заперечує. Також відповідачем не заперечується правильність визначення позивачем розміру цих платежів.

Однак, відповідач вважає, що вказане податкове зобов’язання позивач мав сплачувати за результатами щоквартальної фінансово-господарської діяльності у 2003 році, а не за результатами фінансово-господарської діяльності в цілому за 2003 рік.

Судом встановлено, що позивач подав відповідачеві Декларації з податку на прибуток за І квартал 2003 року від 15.05.2003 № 6543, в рядок 21 якої внесена сума 19 400,3 тис. грн., за І півріччя 2003 року від 05.08.2003 № 10613, в рядок 21 якої внесена сума 19 400,3 тис. грн., за 9 місяців 2003 року від 10.11.2003 № 15893, в рядок 21 якої внесена сума наростаючим підсумком 29 554,8 тис. грн.

Статтею 72 Закону України “Про державний бюджет України на 2004 рік” від 27.11.2003 №1344-IV, який введено в дію з 01 січня 2004 року, було змінено щоквартальний порядок сплати частини прибутку (доходу) в 2003 році та установлено, що державні і казенні підприємства та їх об'єднання сплачують за результатами фінансово-господарської діяльності 2003 року та щоквартальної фінансово-господарської діяльності у 2004 році до загального фонду Державного бюджету України частину прибутку (доходу). Норматив і порядок відрахування частини прибутку (доходу), визначеної цією статтею, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Кабінет Міністрів України на виконання ст. 72 вказаного Закону прийняв Постанову від 30.03.2004 № 405 “Про затвердження Порядку і нормативу відрахування до загального фонду Державного бюджету України частини прибутку (доходу) господарськими організаціями за результатами фінансово-господарської діяльності у 2003 році та щоквартальної фінансово-господарської діяльності у 2004 році”, відповідно до якої провадяться відрахування до загального фонду Державного бюджету України частини прибутку (доходу) господарськими організаціями за результатами фінансово-господарської діяльності у 2003 році та щоквартальної фінансово-господарської діяльності у 2004 році.

Постановою Кабінету Міністрів України від 24.12.2003 № 2001 “Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 квітня 2003 р. № 557” (опубліковано в газеті “Урядовий кур'єр” 08.01.2004) внесені зміни до п. 1 Постанови № 577. Відповідно до вказаних змін державними підприємствами електроенергетичної галузі, щодо яких здійснюється державне регулювання цін і тарифів, відрахування до Державного бюджету України частини прибутку провадяться з обсягу прибутку (доходу), за винятком його частини, яка спрямовується цими підприємствами на: утримання Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії; здійснення заходів щодо реалізації робочого проекту будівництва повітряної лінії Хмельницька АЕС - Хмельницький, реконструкції ПС 330(220)/110/10 кВ "Луцьк Північна", завершення будівництва Ташлицької гідроакумулюючої електростанції, Запорізької і енергоблоків № 2 Хмельницької та № 4 Рівненської атомних електростанцій; повернення позики, наданої Україні Міжнародним банком реконструкції та розвитку на реалізацію проекту реабілітації гідроелектростанцій та управління у системі. Державними підприємствами електроенергетичної галузі, фінансування яких здійснюється в межах кошторису, що затверджується органом державного регулювання електроенергетики, зазначені відрахування провадяться від суми прибутку, що отримується за результатами фінансово-господарської діяльності, як різниця між отриманим доходом та фактичними витратами, передбаченими цим кошторисом.

У звязку з цим, позивач подав відповідачеві Декларацію з податку на прибуток за 2003 рік від 09.02.2004 р. № 20532, в рядок 21 якої внесена сума 13 268,1 тис. грн. Правомірність зменшення позивачем належного до сплати розміру частини прибутку (доходу) за 2003 рік на 16 286,7 тис. грн. у зв’язку із зменшенням чистого прибутку (бази нарахування), як це передбачено Постановою Кабінету Міністрів України від 24.12.2003 №2001, на обсяг капітальних інвестицій, пов’язаних з утриманням Держенергонагляду та проведенням заходів щодо реалізації робочого проекту будівництва повітряної лінії Хмельницька АЕС - Хмельницький, реконструкції ПС 330(220)/110/10 кВ “Луцьк Північна”, а також на суми повернення позики, наданої Україні Міжнародним банком реконструкції та розвитку на реалізацію проекту реабілітації гідроелектростанцій та управління у системі, здійснених позивачем у 2002 – 2003 роках, відповідачем не заперечується.

Різниця в визначенні ст.52 Закону України “Про Державний бюджет України на 2003 рік” та ст. 72 Закону України “Про Державний бюджет України на 2004 рік” періодів (щоквартально або за результатами року), за які позивач повинен сплачувати частину прибутку (доходу) за 2003 рік, свідчить про неоднозначне тлумачення прав та обов'язків позивача як платника податків. Відсутність чіткого визначення строків сплати цього платежу підтверджується і ДПА України у листі від 17.05.2004 №594/3/15-1411 (копія в справі).

Зі змісту ст. 72 Закону України “Про Державний бюджет України на 2004 рік” та Постанови Кабінету Міністрів України № 405 випливає необхідність сплати в цілому за 2003 рік частини прибутку державними підприємствами, незважаючи на поквартальну сплату цього платежу у 2003 році відповідно до ст. 52 Закону України “Про Державний бюджет України на 2003 рік”  та  Постанови Кабінету Міністрів України № 557.

Підпунктом 4.4.1 п. 4.4 ст. 4 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”  передбачено, що разі коли норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як  платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Тому за правилами пп.4.4.1 п. 4.1 ст. 4 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”  відповідач, здійснюючи перевірку своєчасності сплати позивачем дивідендів до Державного бюджету України повинен був врахувати  положення ст. 72 Закону України “Про Державний бюджет України на 2004 рік” та Постанови Кабінету Міністрів України від 30.03.2004 № 405 “Про затвердження Порядку і нормативу відрахування до загального фонду Державного бюджету України частини прибутку (доходу) господарськими організаціями за результатами фінансово-господарської діяльності у 2003 році та щоквартальної фінансово-господарської діяльності у 2004 році”, відповідно до яких відрахування до загального фонду Державного бюджету України частини прибутку (доходу) провадиться за результатами фінансово-господарської діяльності за 2003 рік  в цілому.

Таким чином, сплата позивачем частини прибутку (доходу) в сумі 13 268,1 тис. грн. за результатами фінансово-господарської діяльності 2003 року, як це передбачено  ст. 72 Закону України “Про Державний бюджет України на 2004 рік” та п. 1 Порядку і нормативу відрахування до загального фонду Державного бюджету України частини прибутку (доходу) господарськими організаціями за результатами фінансово-господарської діяльності у 2003 році та щоквартальної фінансово-господарської діяльності у 2004 році, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.2004 № 405, а не  щоквартально, як це встановлено ст. 52 Закону України “Про Державний бюджет України на 2003 рік”, не може бути підставою для притягнення позивача до відповідальності. За наявності конфлікту інтересів рішення має прийматись на користь платника податків, в даному випадку, позивача, а не контролюючого органу, яким є відповідач.

Податкові зобовязання по сплаті дивідендів, задекларовані позивачем у податкових деклараціях за І квартал 2003 року, І півріччя 2003 року та за 9 місяців 2003 року, відкориговані позивачем у декларації з податку на прибуток за 2003 рік від 09.02.2004 р. № 20532, в рядок 21 якої внесена сума 13 268,1 тис. грн. Тобто, за даними  уточненених показників розмір відрахувань склав 13 268,1 тис. грн.

Підпунктом 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” встановлено, що податкові декларації подаються за базовий податковий (звітний) період, що дорівнює календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі при сплаті квартальних або піврічних авансових внесків), - протягом 40 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя). А відповідно до пп. 5.3.1 вказаного закону платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації.

Таким чином, позивач був зобов'язаний самостійно сплатити частину прибутку (доходу) за результатами фінансово-господарської діяльності 2003 року в сумі 13 268,1 тис. грн. в строк до 19.02.2004 року.

Як встановлено судом, та не заперечується відповідачем, позивач сплатив вказані податкові зобов’язання в строк до 17.02.2004р., що підтверджується платіжними дорученнями, які знаходяться в матеріалах справи.

Оскільки, судом встановлено, що частина прибутку за результатами фінансово-господарської діяльності 2003 року в сумі 13 268,1 тис. грн. внесена позивачем до бюджету своєчасно, у строки, передбачені ст. 72 Закону України “Про Державний бюджет України на 2004 рік” та п. 1 Порядку і нормативу відрахування до загального фонду Державного бюджету України частини прибутку (доходу) господарськими організаціями за результатами фінансово-господарської діяльності у 2003 році та щоквартальної фінансово-господарської діяльності у 2004 році, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.2004 № 405, а тому на думку колегії суддів, застосування до позивача штрафних санкцій, передбачених  п.п. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, є неправомірним.

Суд також бере до уваги, що  ст.1 Закону України “Про систему оподаткування” встановлено, що ставки, механізм справляння податків і зборів (обов'язкових платежів) і пільги щодо оподаткування не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів про оподаткування.

Дивіденди, що сплачуються до бюджету державними некорпоратизованими, казенними або комунальними підприємствами, внесені до переліку загальнодержавних податків і зборів, встановленому ст. 14 Закону України “Про систему оподаткування”, Законом України “Про внесення змін до Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” від 24.12.2002 №349-IV.

Відповідно до ч. 1 Прикінцевих положень Закону № 349-IV набирає чинності з 1 січня 2003 року.

Відповідно до ч. 8 ст. 1 Закону України “Про систему оподаткування” зміни і доповнення до цього Закону, інших законів України про оподаткування стосовно надання пільг, зміни податків, зборів (обов'язкових платежів), механізму їх сплати вносяться до цього Закону, інших законів України про оподаткування не пізніше, ніж за шість місяців до початку нового бюджетного року і набирають чинності з початку нового бюджетного року. Це правило не застосовується у випадках зменшення розміру ставок податків, зборів (обов'язкових платежів) або скасування пільг з оподаткування та інших правил, які призводять до порушення правил конкуренції та створення податкових переваг окремим суб'єктам підприємницької діяльності або фізичним особам.

Як встановлено ст. 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Таким чином ставки, механізм справляння дивідендів, що сплачуються до бюджету державними некорпоратизованими, казенними або комунальними підприємствами, в 2003 році не були встановлені законом про оподаткування.

У відповідності до п. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта  владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія вважає, що місцевий суд дійшов вірного висновку, що податкові повідомлення – рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції у м. Києві по роботі з великими платниками податків від 20.09.2006 № /0, від 20.09.2006 № /0, від 20.09.2006 №/0, від 20.10.2006 № /1, від 20.10.2006 № /1, від 20.10.2006 № /1 підлягають визнанню нечинними.

Виходячи з наведеного, колегія Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга Спеціалізованої державної податкової інспекції у м. Києві по роботі з великими платниками податків не підлягає задоволенню, а постанова Господарського суду м. Києва від 07.12.2006 року у справі № 32/666-А не підлягає скасуванню.

Керуючись п. 6 розділу 7 “Прикінцеві та перехідні положення”, ст. ст. 195 198,200, 205-206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції у м.Києві по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення, постанову Господарського суду м. Києва від 07.12.2006 року у справі № 32/666-А залишити без змін.

Матеріали справи № 32/666-А повернути до Господарського суду м. Києва.

Ухвала може бути оскаржена  до Вищого адміністративного суду України протягом місяця у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя          Шипко  В.В.

Судді

Алданова  С.О.

Борисенко  І.В.