ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27.02.2007                                                                                                Справа  № 12/24

За позовом закритого акціонерного товариства „Закарпатське облпаливо”,                м. Ужгород

до Управління освіти Мукачівського міськвиконкому, м. Мукачево

про стягнення суми 1 578,26 грн. –3% річних та 5 174,15 грн. –інфляційних збитків.

Суддя    Тисянчин  В. М.

Представники:

Від позивача –Курей П. П., голова правління

Від відповідача –не викликався (явка на розсуд сторін)

СУТЬ СПОРУ: заявлено позов закритим акціонерним товариством „Закарпатське облпаливо”,   м. Ужгород до Управління освіти Мукачівського міськвиконкому,  м. Мукачево про стягнення суми 1 578,26 грн. –3% річних та 5 174,15 грн. –інфляційних збитків.

Представнику позивача роз’яснено права і обов’язки передбачені ст.20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не заявлено.

Представник позивача підтримує позовні вимоги посилаючись на їх обгрунтованість матеріалами справи.

Окрім того, суду надано відомості про перейменування (реорганізацію) з Управління освіти, сімї, молоді і спорту Мукачівської міської ради, м. Мукачево на Управління освіти Мукачівського міськвиконкому (м. Мукачево, вул.. Пушкіна, 2, ), а тому з метою подальшого об’єктивного провадження у справі, суд відповідно до приписів ст. ст. 24, 25 ГПК України здійснює провадження у справі, де належним відповідачем є Управління освіти Мукачівського міськвиконкому.

Відтак, усі дії вчинені в процесі до вступу правонаступника є обов’язковими для нього в такій же мірі, в якій вони були обов’язковими для особи, яку він замінив.

На вимогу суду відповідач письмового відзиву на позов не подав, свого уповноваженого представника для участі у розгляді справи не направив, а тому справа розглядається в порядку ст. 75 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

Ухвала про порушення провадження у справі направлялась рекомендованим листом, тому неявка уповноваженого представника відповідача у судове засідання не є перешкодою розгляду справи по суті, про що зазначено в ухвалі про порушення провадження у справі.

Повідомлення № 3727250 підтверджує вручення відповідачу 23.02.2007 року ухвали від 21.02.2007 року про порушення провадження у справі, де вказано про  місце і час призначення розгляду справи, чим забезпечено йому реалізацію Конституційного права на судовий захист (п.4 ст. 129 Конституції України).

Вивчивши доводи позовної заяви та матеріали справи, дослідивши їх, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 14.05.2002 року у справі № 12/49 присуджено до стягнення з Управління освіти, сімї, молоді і спорту Мукачівської міської ради правонаступник  - Управління освіти Мукачівського міськвиконкому (м. Мукачево, вул. Пушкіна, 2) на користь закритого акціонерного товариства „Закарпатське облпаливо” (м. Ужгород, пл. Ш. Петефі, 14) суму 18 627,08 грн. –основного боргу.

Після набрання законної сили судового рішення від 14.05.2002 року по справі № 12/49  відповідачем (боржником) протягом 2004-2005 років сплачено суму 7 400 грн., а решту суми 11 507,35 грн. –на день подання позову до суду не стягнуто органом ДВС.

Позивач, 03.01.2007 року письмовою вимогою надісланою на адресу боржника у справі № 12/49 просить сплатити суму 5 174,15 - 3% річних та 1 578,26 грн. –інфляційних збитків, які виникли через несвоєчасні розрахунки та стягнення за надане вугілля, що утворились з часу набрання законної сили рішення суду від 14.05.2002 року, однак вказана вимога відповідачем відхилена.

Заявленим позовом позивач просить стягнути з відповідача суму 5 174,15 грн. –3% річних та 1 578,26 грн. –інфляційних збитків.

Проте, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також річні з простроченої суми.

Аналіз визначеної норми кодексу свідчить, що законодавством не встановлено заборони щодо звернення до суду з позовом  про стягнення інфляційних нарахувань, річних після задоволення вимоги про стягнення боргу.

Позаяк, судові рішення є обов’язкові на усій території України (ст. 124 Конституції України).

На момент ухвалення та набрання чинності рішення суду по справі  № 12/49 діяли приписи ст. 71 ЦК УРСР відповідно до яких, з урахуванням ст. 5 та ч.2 п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, ст. 257 ЦК України, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої  порушено (позовна давність) встановлюється в три роки.

На момент звернення позивача до суду 03.01.2007 року відповідачем вимога позивача не задоволена.

Особливістю конкретних правовідносин є те, що позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача інфляційних збитків і 3% річних, що виникли через несвоєчасність виконання зобов’язання та за рішенням суду станом 27.05.2002 року.

Позивач вправі вимагати на підставі ст. ст. 526, 530 (виставляти письмову вимогу 08.01.2007 року), ст. 625 ЦК України –інфляційні збитки та річні.

Відтак, зміна осіб у зобов’язанні (реорганізація підприємства - відповідача) не тягне за собою зміни строку позовної давності (ст. 77 ЦК України УРСР, ст. 262 ЦК України).

У визначенні моменту виникнення права на позов відображаються як об’єктивні так і суб’єктивні моменти: об’єктивний –сам факт порушення права і суб’єктивний –особа, дізналася або повинна була дізнатися про це порушення.

Аналіз правовідносин сторін, які склались між сторонами оцінка поступлення присуджених коштів та виставлені вимоги, обставини, які склались на момент розгляду справи, дають підстави суду виходити, крім вищевикладеного, також із наступного.

Строк (термін) виконання зобов’язання –це момент чи період часу, коли повинна бути вчинена дія, яка складає об’єкт зобов’язального правовідношення. Відповідно до ст. 251 ЦК україни –строком є наявний період у часі, терміном –новий момент у часі, зі  спливом (настанням) яких пов’язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк і термін виконання можуть бути визначені актом цивільного законодавства, правочином або рішенням.

У цивільному праві розрізняють зобов’язання визначеним строком виконання і зобов’язання, в яких строк визначено моментом вимоги. Перші передбачають або дають змогу встановити день виконання чи період, протягом  якого зобов’язання може бути виконано. Другі повинні бути виконані у семиденний строк від дня пред’явлення.

Отже, якщо строк (термін) виконання боржника обов’язку не встановлений або встановлений моментом пред’явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь –який час. Боржник повинен виконати такий обов’язок у семиденний строк від дня пред’явлення вимоги (тобто в даному спорі –від дня отримання вимоги вих. № 3 від 08.01.2007 року).

З огляду на таке, підлягає частковому задоволенню позов за період з 03.01.2004 року по 03.01.2007 року щодо стягнення інфляційних збитків в сумі 1 059,38 грн. та 3 912,31 грн. –3% річних, а в частині стягнення решти суми позову (річних, інфляційних збитків) належить відмовити з підстав п.4  ст. 267 ЦК України, оскільки сплив строк позовної давності.

Проте, позивач не надав суду доказів поважної причини пропуску позовної давності за межами 03.01.2004 року.

При постановленні судового рішення враховується характер зобов’язання, наслідки його невиконання, особа відповідача, ступінь його вини, суспільно –державну значимість господарської діяльності відповідача, обставини, що впливають на неможливість виконання відповідачем зобов’язання належним чином та межі здійснення цивільних прав (п.3 ст. 13 ЦК України), де не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах, безпідставного збагачення за рахунок погіршення фінансово –майнового стану сторони у спорі.

За ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право.

Отже, із встановлених судом обставин вбачається, що склад цивільно –правової відповідальності є наявним на момент судового розгляду справи.

Встановлюючи дійсні обставини справи, суд посилається на фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, в даному випадку –письмовими доказами. При цьому, заяви та пояснення не приймаються судом за преюдицію, а перевіряються на достовірність.

Таким чином, позивачем переважно доведені ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тому позов підлягає задоволенню частково, поклавши відшкодування судових витрат за змістом ст. 49 ГПК України на відповідача з огляду його вини у виникненні спору.

Виходячи з викладеного, оцінивши повноту, достатність позовних матеріалів, проаналізувавши подані по справі доказові документи для вирішення спору, керуючись ст. 124 Конституції України; ст. 2 Закону України „Про судоустрій України”;  ст. ст. 76, 165, 216 ЦК УРСР; ст. 261, 509, 526, 615 ЦК України; Постанови судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 27.12.2005 року; ст.ст. 4, 33, 34; 36; 43, 44; 49; 75; 82 - 84, 115; 116; Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.           Позов задоволити  частково.

2.          Стягнути з Управління освіти Мукачівського міськвиконкому  (м. Мукачево, вул. Пушкіна, 2) на користь закритого акціонерного товариства „Закарпатське облпаливо” (м. Ужгород, пл. Ш. Петефі, 14; код 01881764) суму  3 912,31 (три тисячі дев’ятьсот дванадцять грн. 31 коп.) –3 % річних; 1 059,38 (одну тисячу п’ятдесят дев’ять 38 коп.) –інфляційних збитків та 102 (сто дві грн.) -  у відшкодування витрат по оплаті держмита; 118 (сто вісімнадцять грн.) –у відшкодування витрат на інформаційно –технічне забезпечення судового процесу. Видати наказ.

3.          В решті позову  -  відмовити

Дане рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя                                                                                     Тисянчин В. М