ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"27" квітня 2007 р.
Справа  № 29/104-07-2309

За позовом:  прокурора м.Одеси в інтересах держави  в особі Міністерства промислової політики України;

до відповідачів:

1.Державне підприємство "Одеський спеціальний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут"

2.Товариство з обмеженою відповідальністю "Чорноморський інвестиційний капітал"

про визнання недійсним договору

Суддя Аленін О.Ю.

Представники:

Від прокуратури: Дондов В.К. за посвідченням №339

Від позивача: не з'явився

Від відповідача 1: директор Григор’єв М.К., Шипков О.О. за довіреністю

Від відповідача 2: Черкес В.О. за довіреністю

Суть спору:           Прокурор м.Одеси в інтересах держави  в особі Міністерства промислової політики України звернувся до суду з позовом до ДП "Одеський спеціальний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут" та ТОВ "Чорноморський інвестиційний капітал" про визнання недійсним договору.

ДП "Одеський спеціальний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут" надав відзив на позов, відповідно до якого позовні вимоги інститут не визнає з причини їх безпідставності та необґрунтованості, в позові просить відмовити.

ТОВ "Чорноморський інвестиційний капітал" надав відзив на позов, відповідно до якого позовні вимоги не визнаються з причини їх безпідставності та необґрунтованості, проти позову заперечує, посилаючись на те, що на момент укладення спірного правочину продавець отримав попередню згоду власника на продаж майна, а процедура зупинення дії дозволу чинним законодавством не передбачена. В позові просить відмовити.

Представник Мінпромполітики в судове засідання не з'явився. Про поважні причини неявки в судове засідання повноважного представника позивача суд не повідомлений. Клопотань про відкладення розгляду справи від позивача не надходило.

Прокуратура міста Одеси позов підтримує і просить його задовольнити.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши представників сторін, оцінивши докази які мають значення для справи, - суд встановив:

Державне підприємство „Одеський спеціальний науково-дослідний і проектно - конструкторський інститут" (далі –Підприємство) засноване на державній власності і підпорядковано Державному комітету промислової політики України, правонаступником якого є Міністерство промислової політики України (далі –Міністерство).

Згідно п. 4.2. статуту підприємства майно підприємства  є державною  власністю і закріпляється за ним на праві повного господарського відання. Підприємство володіє, користується та розпоряджається зазначеним майном на свій розсуд, вчиняючи до нього будь-які дії, які не суперечать чинному законодавству та цьому статуту.

Пунктом 4.4. статуту підприємства передбачено, що відчуження засобів виробництва, що є державною власністю і закріплене за підприємством, здійснюється за погодженням з Держпромполітики, або іншим підвідомчим Кабінету Міністрів України органом державної влади , що здійснює функції по управлінню державним майном.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 31.10.2003 р. державі в особі Міністерства промислової політики на праві державної власності належали нежитлові будівлі підприємства за адресою м.Одеса, вул. Велика Арнатуська, 72/74, що в цілому складалися з нежилої будівлі літ «А»загальною площею 8488,9 кв.м.. Вказані нежитлові будівлі  закріплені за підприємством на праві повного господарського відання.

Між Міністерством  та гр. Григорьєвим М. К. 06.02.2006 року укладено контракт №3-8 про призначення його на посаду директора підприємства. Згідно п. 8 контракту,          Григорьєв М.К.  зобов'язаний узгоджувати із Міністерством  продаж майна.

18.07.2006 року за №212/ПЭО підприємство звернулось до Міністерства для отримання дозволу на відчуження (продаж) у відповідності до вимог діючого законодавства України (через біржу, аукціон) нерухомого майна, яке розташоване по вул. В. Арнаутська, 72/74 в м. Одеса.

08.08.2006 року за №12/4-4-349 Міністерством надано згоду на реалізацію основних фондів підприємства, а саме: інженерно-лабораторного корпуса залишковою вартістю 2906739,0 грн., електростанції залишковою вартістю 6253,0 грн., пожежного резервуара на 250 куб.м. залишковою вартістю 20569,0 грн., пожежного резервуара на 50 куб.м. залишковою вартістю 3877,0 грн., теплотраси 35 м. залишковою вартістю 9109,0 грн., водопроводу 21 м. залишковою вартістю 1184,0 грн., каналізації залишковою вартістю 9137,0 грн., телефонної траси 395 м. залишковою вартістю 12882,0 грн., які знаходились на балансі підприємства, та не відносяться до цілісного майнового комплексу інституту.

Після отримання попереднього дозволу Мінпромполітики та відповідно до умов Договору № 67 про надання послуг з організації продажу майна, що перебуває у державній власності від 18.08.2006 р., укладеним між ДП „ОСНДіПКІ” та Товарною біржею „Універсальна товарно-сировинна біржа” м. Києва, 29.08.2006 р. відбулися торги, на яких переможцем було визнано ТОВ „Інвест-Трейдинг” за Договором доручення з ТОВ „Цезар-Україна” по договору доручення від 08.08.2006 р. № 0808/1.

Проте, оскільки переможець торгів не сплатив необхідну суму в передбачений умовами торгів термін, торги були визнані біржею такими, що не відбулися. В результаті проведення повторних біржових торгів, які відбулися на ТБ „Універсальна товарно-сировинна біржа” (м. Київ) згідно з протоколом № 1 від 16.11.2006 р., переможцем було визнано Товариство з обмеженою відповідальністю „Чорноморський Інвестиційний Капітал” (далі –Товариство). Як вбачається з матеріалів справи, за наслідками проведених біржових торгів було складено протокол № 1 від 16.11.2006 р., в якому були зафіксовані усі істотні умови договору купівлі-продажу майна і встановлено термін його укладення.

05.12.2006 р. в межах встановленого зазначеним протоколом № 1 терміну між підприємством  та товариством було в нотаріальній формі укладено договір купівлі-продажу майна, на підставі якого товариство набуло право власності на відчужуване майно. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Криворотеноко Л.І. та зареєстровано в реєстрі під номером 5143.

Між тим, 24.11.2006р. за реєстраційним номером 43 підприємство отримало факсом лист Міністерства від 22.11.2006 р. за №12/5-4-470 згідно якого, у зв'язку із переглядом інвестиційних проектів та з метою ефективного використання державного майна, заступник міністра повідомив про зупинення дії дозволу наданого 03.08.2006 р. на реалізацію вищевказаного майна.

За твердженням прокурора, не отримавши дозволу на здійснення дій по відчуженню державного майна, Григорьев М. К. діючи як представник підприємства  від імені держави, в особі Міністерства, здійснив продаж майна без згоди власника, перевищивши свої повноваження. Прокурор зазначає, що держава, в особі Міністерства промислової політики України, як власник майна, у подальшому зазначений правочин не схвалила.

Крім того, на думку прокурора, підприємство  зловжило правом господарського відання вчинило правочин, який відповідно до ст.228 Цивільного кодексу України, порушує публічний порядок, оскільки його спрямовано на незаконне заволодіння майном держави, і такий правочин є нікчемним.

За висновками прокурора підприємство уклало спірний правочин  з порушенням господарської компетенції, а його органи діяли всупереч закону, в зв’язку з чим зміст оспорюваного правочину суперечить вимогам Цивільного та Господарського кодексів України та відповідно до  ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України та ч.1 ст.207 Господарського кодексу України цей правочин має бути визнано недійсним.

Відповідачі проти позову заперечують посилаючись на наступне.

Відповідно до умов Контракту № 3-8 від 06.02.2006 р., який був укладений між Міністерством та директором Підприємства -  Григорьєвим М.К.,  окрім прав,  що згадуються в позові, на керівника підприємства були також покладені певні обов'язки. Зокрема, відповідно до умов п. 8.6 контракту керівник підприємства зобов'язаний забезпечити: - високоефективну і стабільну роботу підприємства (об'єднання) та зміцнення його фінансового стану, отримання та зростання прибутку, рентабельність виробництва, динамічний соціально-економічний розвиток. П. 12 Контракту передбачає, що керівнику належать закріплені за ним повноваження і права, які поширюються на підприємство законодавчими та іншими нормативними актами, а також передбачені статутом підприємства та цим контрактом. Пунктом 8а розділу 8 контракту передбачений обов'язок керівника підприємства погоджувати з міністерством продаж майна, здачу його в оренду та заставу.

Оскільки на момент вчинення правочину була наявна згода міністерства на продаж майна, відповідачі вважають, що з огляду на положення трудового контракту та норми чинного законодавства керівник підприємства діяв у повній відповідності до своїх повноважень та п. 4.2., 4.4. Статуту підприємства.

Листом № 12/2-4-310 від 11.07.2006 р. Міністерство звернулося до підприємства з вимогою надати пропозиції стосовно підвищення рівня інвестиційно-іноваційної діяльності, оптимізації та ефективного використання майна та приміщень інституту. Тобто, питання про доцільність використання цього майна було порушено самим Міністерством ще до запитів підприємства.

18.07.2006 р. підприємство в зв'язку з важким фінансовим станом, високим рівнем амортизаційного, комунального, енергетичного та податкового навантаження на науково-виробничі процеси, підприємство, за участю повноважних представників трудового колективу, звернулось до Міністерства щодо отримання його дозволу на відчуження (продаж) нерухомого майна у відповідності до норм чинного законодавства України. В обґрунтування доцільності відчуження майна до листа були долучені супровідні матеріали, а саме:  ТЕО доцільності відчуження майна та напрямки використання виручки від продажу;  рішення № 6 від 14.07.2006 р. спільного засідання керівництва та уповноважених представників трудового колективу, та інші документи.

Відповідно до п. 4.2. Статуту підприємства, майно цього підприємства закріплено за ним на праві повного господарського відання. Пунктом 4.4. Статуту Підприємства та Контракту з керівником передбачено, що керівник має право відчужувати майно і зобов'язаний погоджувати це питання з Міністерством, як органом, уповноваженим управляти майно державних підприємств, що входить до сфери його управління.

Такий дозвіл (попередня згода) підприємству був наданий листом від 08.08.2006 р. № 12/4-4-349, відповідно до протоколу № 14 від 03.08.2006 р. засідання комісії з питань відчуження основних засобів. Лист був оформлений відповідно до чинних вимог діловодства, надійшов в оригіналі та був скріплений підписами уповноважених осіб міністерства. Зазначений дозвіл був наданий Міністерством у відповідності до повноважень, що були надані йому згідно з Декретом КМУ „Про управління майном, що є у загальнодержавній власності".

Після отримання попереднього дозволу Міністерства, відповідно до умов Договору № 67 про надання послуг з організації продажу майна, що перебуває у державній власності від 18.08.2006 р., укладеним між Підприємством та Товарною біржею „Універсальна товарно-сировинна біржа" м. Києва, 29.08.2006 р. відбулися торги, на яких переможцем було визнано ТОВ „Інвест-Трейдинг" за Договором доручення з ТОВ „Цезар-Україна" по договору доручення від 08.08.2006 р. № 0808/1. Проте, переможець не сплатив необхідну суму в передбачений умовами торгів термін, а відтак торги були визнані біржею такими, що не відбулися. В результаті проведення повторних біржових торгів, які відбулися на ТБ „Універсальна товарно-сировинна біржа" (м. Київ) 16.11.2006 р., переможцем було визнано Товариство .

Посилаючись на лист Міністерства № 5/4-3-66 від 20.03.2007 р. відповідачі зазначають, що кошти, які надійшли на розрахунковий рахунок Підприємства від Товариства в сумі 14368908,62 були витрачені на придбання нових приміщень для розташування адміністративно-господарських підрозділів інституту - 10.600.581,25 грн.; сплату внесків до Пенсійного фонду України - 94.835,25 грн.; виплату заробітної платні - 303.251,63 грн.;      податок на заробітну платню (доходи фізичних осіб) - 115.600,00 грн.; сплату податку на прибуток підприємств - 1.100.000,00 грн.; сплата ПДВ-650.000,00 грн.; погашення заборгованості за електроенергію - 54.200,00 грн.; оплата брокерських послуг - 194.000,00 грн., тобто усі отримані кошти або були витрачені на користь Підприємства, або були спрямовані до бюджету.

За твердженням відповідачів, факсове повідомлення № 12/5-4-470 від 22.11.2006 р., за підписом заступника міністра Новицького В.С., на яке прокуратура посилається як на підставу вважати, що Міністерство нібито не надавало згоди на відчуження майна, не можна вважати доказом відсутності згоди Міністерства, виходячи з того, що це повідомлення не було оформлене належним чином та не може вважатися офіційним документом. Також  відсутні підстави вважати, що це звернення було підписано уповноваженою особою. При цьому відповідачі посилаються на Положення про Міністерство промислової політики України" та Указ Президента України „Про Положення про Міністерство промислової політики України".

Як зазначають відповідачі, відповідно до чинного законодавства попередній дозвіл на реалізацію основних фондів має бути підписаний мінімум 7 сьома особами. Згода Міністерства на відчуження, списання, передачі майна надається листом-згодою на відчуження, списання, передачу майна з візуванням листа підприємству керівником галузевого департаменту, керівником галузевого управління, керівником департаменту фінансово-економічного забезпечення галузей промисловості, керівником управління методології бухгалтерського обліку і звітності, керівником юридичного управління, заступником Міністра за напрямком і підписується (затверджується) першим заступником Міністра. Зазначене положення міститься в Методичних Рекомендаціях Мінпромполітики „Про порядок отримання згоди Міністерства промислової політики України на відчуження, ліквідацію, передачу основних засобів" (абз. 3 п. 1.3.). Ця вимога була виконана Міністерством при наданні попереднього дозволу на реалізацію основних фондів: лист-дозвіл Мінпромполітики № 12/4-4-349 був підписаний шляхом погодження вісьма особами, в тому числі - двома заступниками Міністра та трьома директорами Департаментів.

Замість спілкування шляхом відправлення факсових повідомлень Методичні рекомендації передбачають, направлення підпорядкованому підприємству оригіналу документу, а саме оформлений документ (лист-згода, затверджене рішення) реєструється в канцелярії. Лист-звернення підприємства з додатками і копія листа-відповіді підприємству залишаються в канцелярії, оригінал листа-відповіді (згоди на відчуження, списання, передачу майна) надається під розпис спеціалісту підприємства або відправляється підприємству поштовою кореспонденцією (абз. 4 п. 1.3 Рекомендацій).

Тобто, відповідно до норм чинного законодавства вирішення питань використання державного майна віднесено до компетенції Мінпромполітики, що вирішуються колегіально, та не може вирішуватись в одноособовому порядку заступником Міністра. За таких умов факсове повідомлення, направлене з невідомого номеру, підписане невідомою особою та не скріплене печаткою Міністерства не може бути доказом відсутності погодження на відчуження майна.

Як зазначено відповідачами, Підприємству не вдалося встановити достовірність факсового повідомлення.

Також відповідачі звертають увагу на те,  що листом № 12/5-4-496 від 08.12.2006 р., який був адресований КП „ОМБТІтаРОН" м. Одеси, заступник міністра Новицький В.С., повідомив про помилковість направленого листа Мінпромполітики України від 22.11.2006 року № 21/5-4-320. Викладене, на думку відповідачів свідчить про те, що факсове повідомлення одного з працівників Міністерства не може вважатися вираженням волі власника майна. Оскільки спірний факс був визнаний самим відправником як помилково надісланий, то це повідомлення не має ніякої юридичної сили з моменту його відправлення. Тим більш таке факсове повідомлення не може бути підставою для визнання недійсною угоди, яка була укладена на підставі письмової, колегіально підписаної та належним чином оформленої згоди Міністерства.

Одночасно відповідачі зазначили, що незважаючи на те, що позов було заявлено в інтересах держави, вбачається що позиція Мінпромполітики не узгоджується з позицією Прокуратури м. Одеси. Так, цитований вище лист Мінпромполітики № 5/4-3-66 від 20.03.2007 р. за підписом Міністра  Головка А.І., свідчить, що само Міністерство не вбачає ніяких порушень закону: враховуючи те, що процедура реалізації майна підприємства вже була здійснена і відповідала вимогам чинного законодавства, Міністерство промислової політики України не може втручатись в процес набуття права власності на зазначене майно переможцем відкритих торгів, оскільки не має права впливати на результати продажу. Аналогічне твердження наведене в листі Мінпромполітики № 5/5-4-183 від 25.12.2006 р., в якому Міністерство стверджує, що рішенням постійно діючої комісії, яка розглядає дані питання, 03.08.2006 року підприємству дано дозвіл на відчуження інженерно-лабораторного комплексу.

Оцінивши докази, що мають значення для справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог з огляду на таке.

Згідно ч.5 ст.75 ГК України державне комерційне підприємство не має права безоплатно передавати належне йому майно іншим юридичним особам чи громадянам, крім випадків, передбачених законом. Відчужувати, віддавати в заставу майнові об'єкти, що належать до основних фондів, здавати в оренду цілісні майнові комплекси структурних одиниць та підрозділів державне комерційне підприємство має право лише за попередньою згодою органу, до сфери управління якого воно входить, і, як правило, на конкурентних засадах.

Як встановлено розглядом справи Підприємство у відповідності до вимог чинного законодавства отримало від Міністерства дозвіл на відчуження майна від 08.08.2006 р. № 12/4-4-349, відповідно до протоколу № 14 від 03.08.2006 р. засідання комісії з питань відчуження основних засобів.

Оскільки положеннями ст. 75 ГК України вимагається  наявність лише двох умов для відчуження майна:  реалізація на конкурсних засадах та наявність попередньої згоди уповноваженого органу, суд доходить висновку про відсутність в даному випадку порушення ч. 5 ст. 75 ГК України, на яке посилається прокурор.

Не обґрунтованим також твердження прокурора про завдання шкоди державі. Як свідчить лист Мінпромполітики № 5/4-3-66 від 20.03.2007 р., кошти, що надійшли на розрахунковий рахунок Підприємства в сумі 14.368.908,62 були витрачені на наступні цілі:

-          придбання нових приміщень для розташування адміністративно-господарських підрозділів інституту –10.600.581,25 грн.;

-          сплата внесків до Пенсійного фонду України –94.835,25 грн.;

-          виплата заробітної платні –303.251,63 грн.;

-          податок на заробітну платню (доходи фізичних осіб) –115.600,оо грн.;

-          сплата податку на прибуток підприємств –1.100.000,оо грн.;

-          сплата ПДВ –650.000,оо грн.;

-          погашення заборгованості за електроенергію –54.200,оо грн.;

-          оплата брокерських послуг –194.000,оо грн.

Таким чином, грошові кошти були витрачені на придбання нерухомості для Підприємства та сплату податків і погашення заборгованості по заробітній платні. Оскільки усі отримані кошти  були витрачені на користь Підприємства,  та решта спрямована до бюджету, суд доходить висновку про необґрунтованість посилань на порушення майнових інтересів держави.

Суд приймає до уваги той факт, що помилковість факсового повідомлення від 22.11.2006 року № 21/5-4-320 була визнана самим відправником. З наданого відповідачами  листа № 12/5-4-496 від 08.12.2006 р., підписаного заступником міністра Новицьким В.С. вбачається, що лист Мінпромполітики України від 22.11.2006 року № 21/5-4-320 був помилково направлений

Суд також приймає до уваги те, що в листах  № 5/4-3-66 від 20.03.2007 р. та № 5/5-4-183 від 25.12.2006 р., Міністерство висловило твердження   про те, що власник майна не вбачає ніяких порушень під час реалізації нерухомого майна інституту.

Стаття 19 Конституції України зобов’язує органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Законом України, який визначає зміст компетенції міністерств та інших органів виконавчої влади у вирішенні питань відчуження основних фондів державних комерційних підприємств, є Господарський кодекс, а саме –норми статті 75 ГК України.

Виходячи з положень ст. 75 ГК України державним органам у зазначеній сфері законом надано виключно право надання попереднього дозволу, тобто, право видавати правові акти індивідуальної дії про попереднє погодження ініціатив державних комерційних підприємств стосовно відчуження державного майна. Чинним законодавством не передбачена можливість зупинення чи призупинення подібних дозволів.

Виданий Мінпромполітики дозвіл на реалізацію майна та дії Міністерства щодо видачі цього дозволу не були предметом оскарження в судових органах та не були визнаними  недійсним чи неправомірним в судовому порядку.

Посилання прокуратури на факсове повідомлення № 12/5-4-470 від 22.11.2006 р., як на доказ відсутності згоди міністерства на відчуження майна судом відхиляється з огляду на те, що під час розгляду справи ані прокурором, ані позивачем оригінал цього листа суду не надано, обставин щодо його видання, вихідної реєстрації, надсилання адресату не повідомлено. Крім того, відповідно до Методичних Рекомендацій Мінпромполітики „Про порядок отримання згоди Міністерства промислової політики України на відчуження, ліквідацію, передачу основних засобів”, які затверджені Наказом Мінпромполітики України від 9 червня 2004 р. № 274, питання про відчуження державного майна підлягають колегіальному вирішенню. До того ж листом № 12/5-4-496 від 08.12.2006 р.,  заступник міністра Новицький В.С., повідомив про помилкове направлення цього факсового листа.

Судом приймається до уваги також те, що, представник Міністерства в судове засідання не з’явився, але листами № 5/4-3-66 від 20.03.2007 р., № 5/5-4-183 від 25.12.2006 р., Міністерство висловлювалось про відсутність претензій щодо відчуження майна Підприємством.

Таким чином, з матеріалів справи та наданих сторонами доказів вбачається, що на момент проведення торгів та укладення спірного договору купівлі-продажу нерухомого майна реєстр. № 5143 від 05.12.2006 р. підприємством  отримало попередню згоду на укладення цього правочину. Ані торги з відчуження майна, ані дозвіл Мінпромполітики на продаж нерухомості не були визнані недійсними в судовому порядку. При цьому суд приймає до уваги те, що чинне законодавство не надає повноважень власнику на зупинення чи припинення попередньо наданого дозволу на відчуження майна.

З огляду на викладене, суд вважає,  що спірний договір є чинним, а підстави визнавати його недійсним, або таким, що укладений без дозволу власника, відсутні, оскільки договір був укладений згідно з вимогами чинного законодавства та відповідає всім нормам закону щодо відчуження державного майна, а тому в позові слід відмовити повністю.

Керуючись ст. 82-85,  ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Рішення підписано 08.05.2007 р.

Суддя