Харківський апеляційний господарський суд
Ухвала

Іменем України

Адміністративна справа                              Головуючий по 1-й інстанції                                                                               № АС-17/574-06                                                Суддя –Коваленко О.В.

Доповідач по 2-й інстанції

Суддя –Бабакова Л.М.

14 лютого 2007 р.                                                    м. Харків

Колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду у складі:        головуючого судді Карбань І.С., суддів Бабакової Л.М., Шутенко І.А.

При секретарі  Міракові Г.А.

За участю представників сторін:

позивача –не з'явився

відповідача –Соколова В.І. –дов. № 136/9/10 від 06.02.2007р., Терещенко В.В. –дов. № 84 від 09.01.2007р., Бібік В.А. –дов. № 525 від 20.01.2007р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційного суду заяву про апеляційне оскарження та апеляційну скаргу (вх. 4598С/2-4) Конотопської МДПІ Сумської області на постанову господарського   суду Сумської  області від 02.11.2006 року по справі № АС-17/574-06

за позовом ВАТ "Червоний металіст", м. Конотоп, Сумська область

до   Конотопської МДПІ Сумської області

про скасування повідомлення-рішення № 022032311/0 від 22.03.06р.

Встановила:

Постановою господарського суду Сумської області від 02.11.2006р. (суддя  Коваленко О.В.) і позов задоволено повністю. Скасовано податкове повідомлення-рішення Конотопської міжрайонної державної податкової інспекції Сумської області  № 022032311/0 від 22.03.06р.

Відповідач, Конотопська МДПІ Сумської області з постановою господарського суду не згодна, подала заяву про апеляційне оскарження та апеляційну скаргу, в яких просить апеляційний суд скасувати постанову суду першої інстанції та прияти нове рішення, яким відмовити  ВАТ "Червоний металіст" у задоволені позову, посилаючись на порушення норм чинного законодавства.

Позивач, ВАТ "Червоний металіст", заперечень на апеляційну скаргу не надав, у судове засідання не з’явився та про причини неявки Харківський апеляційний господарський суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення від 25.12.2006р № 2448916.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, заслухавши представників відповідача, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, посадовими особами відповідача була проведена невиїзна документальна перевірка позивача з питань правомірності заявлених до відшкодування з бюджету сум податку на додану вартість по деклараціях з ПДВ за липень 2004р., листопад 2004р., грудень 2004р., січень 2005р., березень 2005р. та квітень 2005р., за результатами якої складено відповідний акт № 64/23-3/001465706/28 від 10.03.2006р.

На підставі даного акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № 022032311/0 від 22.03.2006р., яким зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ на суму 122286,88 грн. та донараховано суму 36740,85 грн. за липень 2004р. в зв'язку з порушенням позивачем вимог п. 1.3, п. 1.8 ст. 1, п.п.7.4.1 п.7.4, п.п.7.7.5 п.7.7 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість".

Відповідач в апеляційній скарзі необґрунтовано посилається на п. 1.8 ст. 1 Закону України “Про податок на додану вартість” як на підставу зменшення суми бюджетного відшкодування.

Згідно з п.1.8 ст.1 Закону України “Про податок на додану вартість” № 168/97-ВР від 03.04.1997 року (зі змінами та доповненнями) бюджетне відшкодування - це сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, зазначених цим Законом. Вказаний пункт дає загальне розуміння поняття "бюджетне відшкодування" та являється відсилочною нормою, оскільки безпосередньо не встановлює порядок визначення суми бюджетного відшкодування, а відсилає до інших норм цього Закону.

Іншою нормою Закону про ПДВ являється пп. 7.7.1 ст. 7, який в період, до якого відносяться спірні правовідносини, передбачав, що суми податку, які належать до cплати в бюджет або відшкодуванню з бюджету, визначаються як різниця між загальною сумою податкових зобов’язань, що виникли у зв’язку з будь-якою поставкою товарів (робіт, послуг) протягом звітного періоду, та сумою податкового кредиту звітного періоду. На підставі пп. 7.7.3 ст. 7 названого Закону відшкодуванню платнику податку з Держбюжету України підлягає сума, яка при її визначенні згідно пп. 7.7.1 має негативне значення.

Таким чином, сума бюджетного відшкодування залежить від правильності визначення суми податкових зобов’язань та податкового кредиту, а не навпаки.

Відповідач необґрунтовано вважає, що виробники продукції, отриманої позивачем, не нараховували податкове зобов’язання та не сплачували податок на додану вартість до Державного бюджету, у зв’язку з чим відсутня надмірна сплата цього податку і право позивача на отримання бюджетного відшкодування з ПДВ по податкових деклараціях. Позивач в установлений чинним законодавством термін надавав до ДПІ податкові декларації з ПДВ, в яких було зазначено суму ПДВ що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника. Вказана сума розрахована у відповідності до п.п. 7.7.1 вищевказаного Закону, та правильність такого розрахунку (податкові зобов'язання - податковий кредит) підтверджена відповідачем в акті перевірки №64/23-3/00165706/28 від 10.03.06р.

Відповідно до підпункту 7.4.1. пункту 7.4. статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1. ст. 6 цього Закону, протягом такого звітного періоду, зокрема у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Підпунктом 7.4.5. пункту 7.4. статті 7 цього Закону передбачено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6. цього пункту).

Наявність у позивача відповідних податкових накладних та їх оформлення згідно з вимогами підпункту 7.2.1. пункту 7.2. ст. 7 вказаного Закону підтверджене довідками відповідача про результати позапланових документальних перевірок, що містяться в матеріалах справи, та актом про результати невиїзної документальної перевірки №64/23-3/00165706/28 від 10.03.2006р.

За правилами підпункту 7.5.1. пункту 7.5. ст. 7 цього Закону датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій:

- або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплат) товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

- або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Таким чином, податкова накладна, що видається платником податку - продавцем у відповідності до вимог п.7.2. ст. 7 є нічим іншим, як документом, що підтверджує факт отримання продавцем товару оплати податку на додану вартість від іншого платника податку - покупця у ціні такого товару.

Твердження відповідача про те. що суми відшкодування виплачуються платнику податків виключно за рахунок сум ПДВ, що надійшли до Державного бюджету, а тому для відшкодування сум ПДВ, окрім всіх платників податків - постачальників товарів (робіт, послуг) по ланцюгу до виробника, є помилковими. Так, п.п. 7.7.5 п.7.7. ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" передбачено, що у випадку, коли сума бюджетних надходжень від податку на додану вартість відповідного періоду не покриває суму податків, що має бути відшкодована бюджетом, для такого бюджетного відшкодування використовуються доходи з інших джерел, які відповідно до законодавства зараховуються до Державного бюджету України (у редакції Закону на момент виникнення спірних правовідносин).

Таким чином, спірним рішенням порушено п.п.7.7.3. п.7.7. ст. 7 вказаного Закону (в редакції на час подання декларацій за вказаний період), згідно з яким у разі коли за результатами звітного періоду сума різниці між податковим зобов'язанням та податковим кредитом має від'ємне значення, така сума підлягає відшкодуванню платнику податку з Державного бюджету України протягом місяця, наступного після подачі декларації. Підставою для отримання відшкодування є дані тільки податкової декларації за звітний період.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаній сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством (частина 1 ст. 19 Конституції України).

Чинне законодавство, у тому числі і Закон України "Про податок на додану вартість", не встановлює для покупця товару обов'язку сплачувати ПДВ ще й до бюджету, якщо такий податок не буде сплачений продавцем чи іншою особою, з врахуванням суми податку, отриманого від покупця в ціні товару.

Законом України "Про податок на додану вартість" сума ПДВ, яка включена до ціни товару, є податковим зобов'язанням продавця товару, і саме продавець товару несе обов'язок по сплаті цього податку в бюджет.

На підставі вищевикладеного, доводи апеляційної скарги не знайшли підтвердження в матеріалах справи.

Відповідно приписам п. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем правомірність такого рішення не доведена. За таких обставин, позовні вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення Конотопської МДПІ № 022032311/0 від 22.03.2006р. були задоволені судом першої інстанції обґрунтовано.

Судова колегія вважає, що постанова господарського суду Сумської області від 02.11.2006р. підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відповідача –без задоволення.

Керуючись ст.ст. 167, 195, 196, п. 1 ст. 198, ст. 200, 205, 206, 209, 211, 212 Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія

ухвалила:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Постанову господарського суду Сумської області від 02.11.2006р. по справі № АС-17/574-06 залишити без змін.

Дана ухвала набирає чинності з дня її проголошення.

Роз'яснити сторонам, що вони мають право на дану ухвалу подати касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Справу направити до суду першої інстанції.

Головуючий суддя          Карбань І.С.

Судді                                                     Бабакова Л.М.

Шутенко І.А.