ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД _________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"05" квітня 2007 р.

Справа № 15/271/06

Одеський апеляційний господарський суд
у складі колегії суддів:

головуючого
судді Туренко В.Б.

суддів
Бандури Л.І., Поліщук Л.В.

при секретарі судового засідання
Соломахіній О.О.

за участю представників сторін:

від позивача
-ОСОБА_3.

від відповідача
-не з'явився, про день, час та місце апеляційного розгляду повідомлений
належним чином

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

Приватного підприємця ОСОБА_1

на постанову господарського
суду Миколаївської області від 6.11.2006р.

у справі
№  15/271/06

за позовом
Приватного підприємця ОСОБА_1

до
Управління Пенсійного фонду України  в м.
Южноукраїнську

про
визнання неправомірними дій, скасування рішення та узгодженої вимоги,
відшкодування моральної шкоди в сумі 2000.00грн. та стягнення матеріальної
шкоди в сумі 80.50грн.

встановив:

Приватний підприємець ОСОБА_1
звернулась з  адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України
в             м. Южноукраїнську
Миколаївської області про визнання неправомірними дій начальника Управління ПФУ
в м. Южноукраїнську, скасування рішення
НОМЕР_1, вимоги НОМЕР_2 про сплату фінансової (штрафної) санкції в сумі
164.99грн., стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 2000грн. Позовні
вимоги обґрунтовані тим,  що за одне й
теж  саме порушення до позивача двічі
застосована відповідальність -адміністративний штраф в сумі 136.00грн. та
штрафна санкція у розмірі 170.00грн.; заборгованість по сплаті збору на
обов'язкове держане пенсійне страхування
станом на 1.01.2004р. була відсутня; неправомірними діями працівників
пенсійного органу позивачу завдана моральна шкода (а.с.4-6).

12 липня 2006 року підприємцем ОСОБА_1
подано клопотання про уточнення позовних вимог, в якій остання додатково
просила стягнути з відповідача матеріальну шкоду в сумі 80.50грн. заподіяної
протиправними діями пенсійного  органу
(а.с.79-80).

Заперечуючи проти задоволення позову
та уточнених вимог, відповідач послався на те, що штрафні санкції за
несвоєчасне подання звітності застосовані до позивача відповідно до
законодавства, яке діяло в період спірних правовідносин та в межах повноважень
наданих територіальним органам Пенсійного фонду, а тому такі дії не вважаються
незаконними. Правові підстави для стягнення матеріальної та моральної шкоди
відсутні. Крім того, на думку відповідача, позивачем пропущений строк для
звернення до суду за захистом своїх прав, встановлений ст.99 КАС України  (а.с.38-41, 98-102).

Постановою господарського суду
Миколаївської області від 6.11.2006р. (суддя Середа О.Ф.), яка складена у
повному обсязі відповідно до вимог ст.160 КАС України 15.12.2006р., у позові
відмовлено.

Не погодившись із постановою суду,
позивач 06.01.2007р. звернувся із заявою про апеляційне оскарження, а
29.01.2007р. -із апеляційною скаргою, в якій просив постанову скасувати, позов
задовольнити, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, на
недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції
визнав встановленими, на невідповідність висновків суду обставинам справи, на
порушення судом  норм матеріального та
процесуального права. Одночасно скаржником заявлено клопотання про відновлення
пропущеного строку апеляційного оскарження з причини отримання повного тексту
постанови лише 29.12.2006р., тобто по закінченню строку на її оскарження.

Ухвалою Одеського апеляційного
господарського суду  від 9.02.2007р.
апеляційна скарга була залишена без руху, згідно ст.108 КАС України. Після
усунення недоліків клопотання про поновлення строку розглянуто судовою колегією
і задоволено, на підставі ст.102 КАС України, про що прийнята відповідна ухвала
від 5.03.2007р.

У письмових запереченнях на
апеляційну скаргу відповідач зазначив про її безпідставність, у зв'язку з чим
просив залишити постанову без змін.

У судовому засіданні апеляційної
інстанції представник позивача уточнив розмір матеріальної шкоди, яку просив
стягнути з відповідача, а саме в сумі 64.00грн., що складає вартість чотирьох
автобусних квитків.

4 квітня 2007 року на адресу суду
апеляційної інстанції від Управління ПФУ в м. Южноукранську надійшла телеграма
про перенесення розгляду справи „у зв'язку
із виробничою необхідністю”.

Однак, судовою колегією зазначене
клопотання відхилено, оскільки:

-  при розгляді апеляційної скарги участь
представників сторін не є обов'язковою в силу норм КАС України і не визнана
такою судом апеляційної інстанції при призначенні скарги до розгляду;

- згідно ч.4
ст.196 КАС України, неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які
беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце
апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи;

-  відповідач не був позбавлений права
уповноважити іншу посадову особу Управління ПФУ в м. Южноукраїнську
представляти його інтереси.

Заслухавши представника позивача,
дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої
інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла
висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги частково,
виходячи із наступного.

Як свідчать  матеріали справи, 22.05.2003р. фахівцем  Управління ПФУ в м. Южноукраїнську складено
акт НОМЕР_2 щодо своєчасності подання розрахунку зобов'язання зі сплати збору
на обов'язкове державне пенсійне страхування за квітень 2003 року
платником  збору ОСОБА_1 (код НОМЕР_3),
де зазначено, що в порушення п.п.4.1.4. „а” п.4.1. ст.4 Закону України „Про
порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами” № 2181, п.13.10 Інструкції про порядок обчислення і сплати
підприємствами, установами, організаціями та громадянами збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування,  інших
платежів, а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду України,
затвердженої постановою Правління ПФУ 19.10.2001р. НОМЕР_2-6, зареєстрованої
Міністерством юстиції України 29.11.2001р. за № 998/6189, платником збору
ОСОБА_1 розрахунок за квітень 2003 року станом на 22.05.2003р. не наданий,
граничний термін подання сплинув 20.05.2003р.(а.с.53).

2 червня 2003 року
Управлінням ПФУ в м. Южноукраїнську прийнято рішення НОМЕР_4 про застосування
доОСОБА_1  штрафу в сумі 170.00грн. на
підставі п.п.17.1.1 п.17.1. ст.17 Закону № 2181 (а.с.54), яке направлялось
останній рекомендованим листом АДРЕСА_1, але не було вручено адресату та
повернуто відправнику з причини закінчення строку зберігання, про що
Управлінням ПФУ в
м. Южноукраїнську складений акт НОМЕР_5 і зазначене рішення розміщено на
дошці оголошень (а.с.55, 57, 58).

Матеріали справи містять
розрахунок зобов'язань зі сплати збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування за квітень 2003 року, в якому зазначено прізвище особи, яка його
подала -приватний підприємець
ОСОБА_1, АДРЕСА_1, обрана система оподаткування -єдиний податок і цей
розрахунок містить штамп вхідної кореспонденції НОМЕР_6 (а.а.52).

5 червня 2003 року на
підставі акту НОМЕР_2 від 22.05.2003р. Управлінням ПФУ в м. Южноукраїнську
прийнята постанова про притягнення

ОСОБА_1 до адміністративного
стягнення у вигляді штрафу в сумі 136.00грн. за правопорушення,  відповідальність за яке передбачене ст.1651           Кодексу України про адміністративне
правопорушення (а.с.14). Зазначена сума штрафу сплачена приватним підприємцем
ОСОБА_1, про що свідчить платіжне доручення НОМЕР_13(а.с.15).

3 вересня 2003 року
відповідачем направлена претензія ОСОБА_1 АДРЕСА_1 про сплату штрафної санкції
в сумі 170.00грн. за несвоєчасне подання розрахунку зі сплати збору на
обов'язкове державне пенсійне страхування за квітень 2003 року,  без будь-якого посилання в ній на прийняття
контролюючим органом рішення НОМЕР_1 (а.с.16), яка отримана останньою
11.12.2003р. і нею надана відповідь за вих. НОМЕР_7 про незгоду із претензією
та викладені доводи такої незгоди (а.с.16).

1 червня 2004 року
Управлінням ПФУ в м. Южноукраїнську сформована вимога НОМЕР_8 із зазанченням
місця проживання платника                               АДРЕСА_1 про сплату ОСОБА_1
боргу по страховим внескам станом на 1.06.2004р. в сумі 164.99грн., яка є
фінансовою (штрафною)  санкцією (а.с.18).  Як з'ясовано у судовому засіданні апеляційної
інстанції зазначена вимога платнику не направлялась, а була скерована на
виконання до Відділу ДВС Южноукраїнського міськуправління юстиції, вказані
рішення та вимога отримані позивачем лише 18.05.2005р., про що свідчать
відповідні відмітки на них (а.с.17, 18).

Громадянка ОСОБА_1  як фізична особа -підприємець зареєстрована
Виконавчим комітетом Южноукраїнської міської Ради Миколаївської області
НОМЕР_9, про що було видано відповідне свідоцтво серії НОМЕР_10,  якому місце її проживання вказано АДРЕСА_3(а.с.160).
Свою підприємницьку діяльність -послуги з виробництва швейних виробів в салоні
мод „ІНФОРМАЦІЯ_1” здійснює АДРЕСА_2(переобладнана квартира), що підтверджено
довідкою Відділу підприємництва Южноукраїнської міської Ради Миколаївської
області НОМЕР_11.

Згідно даних відповідача, позивач
зареєстрований в пенсійному органі як платник внесків на загально обов'язкове
державне пенсійне страхування і як фізична особа -суб'єкт підприємницької
діяльності, що використовує працю найманих працівників є платником збору на
обов'язкове державне пенсійне страхування, згідно п.2.1. Інструкції НОМЕР_2-6,
що діяла у спірний період.

Приймаючи оспорені рішення та
вимогу, Управління ПФУ в                                 м.
Южноукраїнську виходило з того, що відповідно до п.п.13.10. Інструкції         НОМЕР_2-6, розрахунки по вказаному
збору такими платниками подаються до органу Пенсійного фонду протягом 20
календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового)  місяця.

Однак слід
зазначити, по-перше, п.13.11. цієї
Інструкції встановлено, що громадяни, які займаються підприємницькою
діяльністю (зазначені в підпунктах 2.1. та 2.3. Інструкції НОМЕР_2-6, а саме:
фізичні особи -суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують працю
найманих працівників, та фізичні особи -суб'єкти підприємницької діяльності,
які не використовують працю найманих працівників, а також адвокати, їх
помічники, приватні нотаріуси, інші особи, які не є суб'єктами підприємницької
діяльності і займаються діяльністю, пов'язаною з одержанням доходів, надають до
органу Пенсійного фонду розрахунок зобов'язання зі сплати збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування за наслідками кожного звітного кварталу про суми
одержаного доходу та нарахованого збору протягом 40 календарних днів, наступних
за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу. По-друге, згідно
довідки Южноукраїнської ОДПІ за вих. НОМЕР_12, підприємецьОСОБА_1 у 2003 році
була платником єдиного податку (а.с.23). Відповідно до ст.6 Указу Президента
України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів  малого підприємництва” (в редакції Указу №
746/99 від 28.06.1999р.) суб'єкт  малого
підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником збору на
обов'язкове державне пенсійне страхування. Отже, фізичні особи -платники
єдиного податку звільнені від сплати збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування, тому і не повинні подавати вищезазначений розрахунок. Така правова
позиція також викладена і в листі Пенсійного фонду України НОМЕР_14.

Таким чином, застосування
штрафної санкції до підприємця
ОСОБА_1 за несвоєчасне подання розрахунку зі сплати збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування за квітень 2003 року, а також формування вимоги
зі сплати боргу, який виник у зв'язку із несплатою вищевказаної штрафної
санкції є помилковим, а тому рішення НОМЕР_1 та вимога НОМЕР_8  від 1.06.2004р. підлягають скасуванню як не відповідаючі
чинному законодавству. Щодо посилання відповідача на пропуск строку позовної
давності, то судова колегія зазначає про необґрунтованість доводів останнього,
оскільки згідно ст.ст.257, 261 Цивільного кодексу України, що набрав чинності з
1.01.2004р. позовна давність встановлена тривалістю в  три роки і перебіг  цього строку починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про порушення
свого права або про особу, яка його порушила. Згідно двостороннього акту
звірки станом на 1.04.2004р. будь-яка заборгованість підприємця ОСОБА_1 перед
органом Пенсійного фонду відсутня (а.с.24). Рішення НОМЕР_1 та вимога НОМЕР_8
від 1.06.2004р. отриманні позивачем лише 18.05.2005р. Із заявою про захист
своїх прав позивач звернувся до суду 18.05.2006р.

З 1 вересня 2005 року
набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства України, за правилами
якого здійснювався розгляд даної справи. Відповідно  до ч.2 ст.99 цього Кодексу, для звернення до
адміністративного суду за захистом  прав,
свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи вищевикладене, а також
те, що рішення НОМЕР_1 направлялось платнику не за адресою її місця проживання,
а вимога НОМЕР_8  від 1.06.2004р. взагалі
не направлялась платнику, позивач у будь-якому випадку не порушив строку
звернення за захистом своїх прав.

Разом з тим, прийняття
оспорених рішення про застосування штрафної санкції та вимоги про сплату боргу
із порушенням законодавства є підставою для їх скасування, але не свідчить про
неправомірність дій органу Пенсійного фонду, якими позивачу завдана моральна та
матеріальна шкода. У даному випадку відповідач діяв в межах повноважень та у
спосіб, що передбачений законами України.

Таким чином, позов підлягає
задоволенню лише в частині скасування рішення та вимоги УПФ України в м.
Южноукраїнську із  відшкодуванням
позивачу судових витрат відповідно до заявлених вимог.

Зазначене не було враховано
судом першої інстанції при розгляді спору, що призвело до неправильного
вирішення справи і є підставою для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст.160, 198, 200, 202,
205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу приватного підприємця
ОСОБА_1  задовольнити частково.

Постанову господарського суду
Миколаївської області від 06.11.2006р. у справі № 15/271/06 скасувати.

Позов задовольнити частково.

Скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в                        м. Южноукраїнську
НОМЕР_1 про застосування штрафної санкції в сумі 170.00грн.

Скасувати вимогу Управління Пенсійного
фонду України в                        м.
Южноукраїнську НОМЕР_8 від 1.06.2004р. про сплату боргу в сумі 164.99грн.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь приватного підприємця ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в
загальній сумі 5.10грн. (у т.ч. за подання апеляційної скарги).

Постанова апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному
порядку до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня
складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя
Туренко В.Б

Суддя                                                                          Бандура
Л.І.

Суддя
Поліщук Л.В