ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

12.02.2007
Справа №2-29/18909-2006А

За позовом – Заступника прокурора АР Крим, м.Сімферополь в інтересах держави в особі Представництва Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва в АР Крим, м.Сімферополь.

До відповідача – Ради міністрів АР Крим, м.Сімферополь.

Про визнання нечинною постанови.

Суддя Башилашвілі О.І.

Секретар судового засідання Готовкіна Т.С.

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача – Осипенко Д.М. – заступник голови Представництва, довіреність від 01.12.06р. №01.01-07/479.

Від відповідача – Меленцова О.О. – консультант відділу, довіреність від 07.06.06р. №01-01/1623.

За участю прокурора - Куінджи М.О. – посвідчення № 05380.

Сутність спору: Заступник прокурору АР Крим в інтересах держави в особі Представництва Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва в АР Крим звернувся до господарського суду АР Крим з позовом до відповідача – Ради міністрів АРК про визнання нечинною постанови Ради міністрів АР Крим від 10.10.2006р. №604 „Щодо повноважень при розгляді питання про видачу ліцензії”.

Позовні вимоги мотивовані тим, що спірна постанова прийнята відповідачем з перевищенням повноважень, суперечить вимогам Закону України „Про ліцензування певних видів господарської діяльності”. Крім того, в обґрунтування позову позивач посилається на порушення відповідачем при прийнятті спірної постанови положень Закону України „Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності”.

Відповідач у запереченнях на позовну заяву, просить у позові відмовити з тих підстав, що питання приведення у відповідність спірної постанови в частині переліку документів, витребування яких не передбачення Законом України „Про ліцензування певних видів господарської діяльності”, буде вирішуватися на засіданні Ради міністрів АР Крим з внесенням відповідних змін.

З'ясувавши можливість врегулювання спору до судового розгляду, суд встановив, що сторони не згодні врегулювати спір до судового розгляду, у зв’язку з чим, суд закінчив підготовче провадження та перейшов до судового розгляду справи.

Після вияснення усіх обставин справи, та перевірення доказів, суд перейшов до судових дебатів, та після закінчення яких, суд віддалявся для ухвалення рішення по даної справі до нарадчої кімнати.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, а також заслухавши пояснення представників сторін, суд -

ВСТАНОВИВ:

10.10.2006р. Радою міністрів АР Крим прийнято Постанову „Про повноваження при розгляді питання про видачу ліцензій”.

Цією постановою Рада міністрів АР Крим затвердила склад ліцензійної комісії:

- Перший заступник Голови Ради міністрів Автономної Республіки Крим;

- Міністр будівельної політики і архітектури Автономної Республіки Крим;

- заступника міністра житлово-комунального господарства Автономної Республіки Крим;

- начальник управління капітального будівництва Республіканського комітету у справах національностей і депортованих громадян Автономної Республіки Крим;

- начальник управління містобудівної політики і історико-архітектурної забудови;

- начальник управління ДАСК і ліцензування Міністерства будівельної політики і архітектури Автономної Республіки Крим;

- головний спеціаліст управління ДАСК і ліцензування Міністерства будівельної політики і архітектури Автономної Республіки Крим;

- головний фахівець управління ДАСК і ліцензування Міністерства будівельної політики і архітектури Автономної Республіки Крим.

- начальника відділу управління ДАСК і ліцензування Міністерства будівельної політики і архітектури Автономної Республіки Крим.

Також постановою затверджений наступний обов'язковий перелік документів потрібних від суб'єкта господарювання для розгляду питання про видачі ліцензії: заява встановленого зразка; перелік видів робіт; копію довідки про включення в Єдиний  державний реєстр підприємств і організацій України або свідоцтво про державну реєстрацію, завірена нотаріально або органом що видав оригінал документа (по вибору); організаційно-функціональну структуру підприємства з розподілом обов'язків, повноважень і відповідальності посадових осіб; відомості про укомплектування підприємства інженерно-технічними працівниками і робочими необхідних професій і кваліфікації (посвідченні у встановленому порядку копії документів, що підтверджують трудові відносини з підприємством і рівень, необхідний для проведення відповідного виду господарській діяльності); перелік техніки та обладнання; характеристику виробничої бази; перелік нормативного забезпечення, необхідного для виконання заявлених робіт; перелік наявних засобів вимірювань, методик, інструкцій які необхідні для перевірки встановлених параметрів продукції і технологічних операцій; упроваджену систему якості продукції суб'єкта господарювання на всіх етапах її  виробництва відповідно до ДСТУ ISO серії 9000; інформацію про наявну заборгованість по заробітній платі (завірена органом статистики) і про сплату податків (завірена податковою інспекцією).

Крім того, постановою встановлено, що для проведення оцінки можливості суб'єкта господарювання здійснювати будівельну діяльність, вказану в додатку до заяві, робочою групою ліцензійної комісії проводиться перевірка достовірності даних, вказаних в документах на отримання ліцензій, і складається акт перевірки (при необхідності можливого залучення фахівців інспекцій ДАСК на місцях). По результатах перевірки складається акт.

Постановою також затверджений порядок роботи комісії.

Суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, при цьому виходить з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 Закону України „Про ліцензування певних видів господарської діяльності” органом ліцензування є орган виконавчої влади, визначений кабінетом Міністрів України, або спеціально уповноважений виконавчий орган рад для ліцензування певних видів господарської діяльності.

Стаття 3 Закону України „Про ліцензування певних видів господарської діяльності” передбачає, що основними принципами державної політики у сфері ліцензування є: забезпечення рівності прав, законних інтересів усіх суб'єктів господарювання; захист прав, законних інтересів, життя та здоров'я громадян, захист навколишнього природного середовища та забезпечення безпеки держави; встановлення єдиного порядку ліцензування видів господарської діяльності на території України; встановлення єдиного переліку видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню.

Відповідно до п.9 Постанови Кабінету Міністрів України від 14.11.2000р. N 1698 „Про затвердження переліку органів ліцензування” Мінбуд, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські держадміністрації є органами ліцензування, такого виду діяльності, як будівельна (вишукувальні та проектні роботи для будівництва, зведення несучих та огороджуючих конструкцій, будівництво та монтаж інженерних і транспортних мереж.

Стаття 6 Закону України „Про ліцензування певних видів господарської діяльності” встановлює, що повноваження органу ліцензування не можуть бути делеговані іншим особам, у тому числі створеним органом ліцензування.

Орган ліцензування не може доручати іншим особам визначати спроможність суб'єктів господарювання виконувати ліцензійні умови згідно з поданими документами.

Відповідно до ст. 4 Закону АР Крим «Про Раду міністрів АР Крим» від 03.02.1997р. № 1024-1, до складу Ради міністрів АР Крим входять голова Ради Міністрів АР Крим, три перших заступників голови Ради міністрів АР Крим, три заступника голови Ради міністрів АР Крим, міністр Ради міністрів АР Крим, міністри, голови республіканських комітетів.

Зі спірної постанови вбачається, що відповідач затвердив склад ліцензійної комісії, до якої входять посадові особи не передбачені ст. 4 Закону АР Крим «Про Раду міністрів АР Крим», а саме: начальники та головні спеціалісти управлінь.

Викладене свідчить про порушення відповідачем при прийнятті спірної постанови ст. 6 Закону України „Про ліцензування певних виді господарської діяльності”.

Відповідно до ст. 10 Закону України „Про ліцензування певних видів господарської діяльності”, суб'єкт господарювання, який має намір провадити певний вид господарської діяльності, що ліцензується, особисто або через уповноважений ним орган чи особу звертається до відповідного органу ліцензування із заявою встановленого зразка про видачу ліцензії.

У заяві про видачу ліцензії повинні міститися такі дані: 1) відомості про суб'єкта господарювання - заявника: найменування, місцезнаходження, банківські реквізити, ідентифікаційний код - для юридичної особи; прізвище, ім'я, по батькові, паспортні дані (серія, номер паспорта, ким і коли виданий, місце проживання), ідентифікаційний номер фізичної особи - платника податків та інших обов'язкових платежів - для фізичної особи; 2) вид господарської діяльності, вказаний згідно з статтею 9 цього Закону (повністю або частково), на провадження якого заявник має намір одержати ліцензію.

У разі наявності у заявника філій, інших відокремлених підрозділів, які провадитимуть господарську діяльність на підставі отриманої ліцензії, у заяві зазначається їх місцезнаходження.

До заяви про видачу ліцензії додається  копія  свідоцтва про державну реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності або копія довідки про внесення до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, засвідчена нотаріально або органом, який видав оригінал документа.

Для окремих видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, до заяви про видачу ліцензії також додаються документи, вичерпний перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України за поданням спеціально уповноваженого органу з питань ліцензування.

Органу ліцензування забороняється вимагати від суб'єктів господарювання інші документи, не вказані у цьому Законі, крім документів, передбачених частиною п'ятою цієї статті.

Відповідно до п.21 Постанови Кабінету Міністрів України від 04.07.2001р. № 756 «Про затвердження переліку документів, які додаються до заяви про видачу ліцензії для окремого виду господарської діяльності», до заяви про видачу ліцензії на здійснення будівельної діяльності (вишукувальні та проектні роботи для будівництва, зведення несучих та огороджувальних конструкцій, будівництво та монтаж інженерних і транспортних мереж), додаються засвідчені в установленому порядку копії документів, що підтверджують рівень освіти і кваліфікації, необхідний для провадження відповідного виду, господарської діяльності; відомості за підписом заявника - суб'єкта господарської діяльності про систему контролю та управління якістю виробництва на підприємстві відповідно до вимог державних будівельних норм і стандартів.

Однак відповідач у спірній постанові затвердив обов’язковий перелік документів, потрібних від суб'єкта господарювання для розгляду питання про видачу ліцензії, до якого увійшли документи, які не передбаченні Законом України „Про ліцензування певних виді господарської діяльності” та Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, які додаються до заяви про видачу ліцензії для окремого виду господарської діяльності», а саме: організаційно-функціональну структуру підприємства з розподілом обов'язків, повноважень і відповідальності посадових осіб; перелік техніки та обладнання; характеристику виробничої бази; перелік нормативного забезпечення; впроваджену систему якості продукції суб'єкта господарювання на всіх етапах її  виробництва відповідно до ДСТУ ISO серії 9000; інформацію про наявну заборгованість по заробітній платі та про сплату податків.

Викладене свідчить про невідповідність спірної постанови законодавству про ліцензування, в частині витребування документів необхідних для отримання суб’єктами господарювання ліцензій, зокрема ч. 6 ст. 10 Закону України „Про ліцензування певних видів господарської діяльності”, що також підтвердив відповідач у відзиві на позовну заяву, посилаючись на внесення змін у спірну постанову на засіданні Ради міністрів АР Крим.

Відповідно до п. 3 спірної постанови, заява на отримання ліцензії розглядається при участі суб’єкта господарювання; засідання комісії з питань анулювання ліцензії при зупиненні дії ліцензії здійснюється за участю представника ліцензіата.

Однак Закон України „Про ліцензування певних видів господарської діяльності”, будучи спеціальним, не передбачає обов’язок суб’єктів господарювання буди присутніми підчас розгляду їх заяв про видачу ліцензій. Крім того, цей закон не передбачає можливості зупиняти дії ліцензій.

Стаття 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» передбачає, що регуляторний акт - це: прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення  якого спрямовані  на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання; прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює  чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами  державної влади та суб'єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом.

Також ця стаття передбачає, що регуляторним органом зокрема є Рада міністрів Автономної Республіки Крим.

З наведених норм впливає, що спірна постанова є регуляторним актом.

Згідно ст. 8 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», стосовно кожного проекту регуляторного акта його розробником готується аналіз регуляторного впливу.

Аналіз регуляторного впливу готується до оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень та пропозицій.

Стаття 9 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» передбачає, що кожен проект регуляторного акта оприлюднюється з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об'єднань.

Про оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій розробник цього проекту повідомляє у спосіб, передбачений статтею 13 цього Закону.

У випадках, встановлених цим Законом, може здійснюватися повторне оприлюднення проекту регуляторного акта.

Проект регуляторного акта разом із відповідним аналізом регуляторного впливу оприлюднюється у спосіб, передбачений статтею 13 цього Закону, не пізніше п'яти робочих днів з дня оприлюднення повідомлення про оприлюднення цього проекту регуляторного акта.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» проекти регуляторних актів, які розробляються Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими органами виконавчої влади, територіальними органами центральних органів виконавчої влади, підлягають погодженню з відповідними територіальними органами спеціально уповноваженого органу.

Частина перша ст. 25 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» передбачає, що регуляторний акт не може бути прийнятий або схвалений уповноваженим на це органом виконавчої влади або його посадовою особою, якщо наявна хоча б одна з таких обставин: відсутній аналіз регуляторного впливу; проект регуляторного акта не був оприлюднений; проект регуляторного акта не був поданий на погодження із спеціально уповноваженим органом або його відповідним територіальним органом; щодо проекту регуляторного акта спеціально уповноваженим органом або його територіальним органом було прийнято рішення про відмову в його погодженні; урядовим комітетом або апеляційною регуляторною комісією не прийнято рішення стосовно поданої розробником проекту регуляторного акта скарги щодо відмови в погодженні цього проекту спеціально уповноваженим органом чи його територіальним органом; розробником проекту регуляторного акта не виконано рішення урядового комітету або апеляційної регуляторної комісії стосовно скарги щодо відмови в погодженні цього проекту спеціально уповноваженим органом чи його територіальним органом.

Суд встановив, що проект спірної постанови у порушення наведених норм Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», не оприлюднювався, аналіз його регуляторного впливу не готувався, не узгоджувався з уповноваженим органом з питань регуляторної політики.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Викладені обставин свідчать про те, що спірна постанова: прийнята відповідачем з перевищенням наданих йому повноважень як органу ліцензування; не відповідає приписам Законів України „Про ліцензування певних видів господарської діяльності” та «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», що на думку суду є достатніми підставами для задоволення позову.

На підставі викладеного, та керуючись ст. 152, п. 1 ст. 153, 160, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Позов задовольнити.

2. Визнати нечинною постанову Ради міністрів АР Крим від 10.10.2006р. №604 „Щодо повноважень при розгляді питання про видачу ліцензії”.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Башилашвілі О.І.