ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2007 р.
№ 49/87-06

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого
Добролюбової Т.В.

суддів
Гоголь Т.Г., Продаєвич Л.В.

за участю представників сторін котрі
позивача
відповідача

Біла Р.В., довіреність від 17.01.2007 р.
не з'явився

розглянувши у відкритому
судовому засіданні касаційну
скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніттранс"

на рішення
господарського суду Харківської області від 11.10.2006р.

у справі
№49/87-06

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніттранс"

до
Приватного підприємства "Меркурій К"

про
стягнення  1586,94 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Юніттранс" звернулося до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з Приватного підприємства "Меркурій К" заборгованості за договором про міжміські вантажні автоперевезення   № 0818  від 18.08.2005 року на загальну суму 1623,88 грн., серед яких 1586,94 грн. основного боргу та 36,94 грн. пені., пославшись на те, що відповідач не виконує належним чином свої зобов'язання за договором, внаслідок чого утворилась зазначена заборгованість.

Доповідач:Гоголь Т.Г.

Господарський суд Харківської області рішенням від 11.10.2006 року (суддя Кононов О.В.) в задоволенні позову відмовив, пославшись на те, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Юніттранс" не надано доказів виконання замовлення Приватного підприємства "Меркурій К" від 18.08.2005 року, а товарно - транспортна накладна від 18.08.2005 року не свідчить про здійснення позивачем спірного перевезення на виконання умов замовлення та договору № 0818 від 18.08.2005 року

Товариство з обмеженою відповідальністю "Юніттранс" звернулось з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, в якій просить рішення господарського суду Харківської області від 11.10.2006 року скасувати, справу передати на новий розгляд до господарського суду Харківської області, посилаючись на те, що суд не в повному обсязі з'ясував обставини, що мають значення для справи та на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, а саме статей 47 , 27, 43 Господарського процесуального кодексу України, статей 11, 207, 204, 307 Цивільного кодексу України, статті 61 Закону України "Про автомобільний транспорт". Скаржник посилається на те, що судом безпідставно застосовано до правовідносин, які склалися норми Статуту автомобільного транспорту, оскільки в матеріалах справи відсутні докази належності автомобільного транспорту суб'єктам переліченим в пункті 4 Статуту. Скаржник зазначає, що належне оформлення товарно - транспортної накладної є обов'язком відправника, тому не залучивши до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю "КФ", яке є замовником на перевезення вантажу, суд порушив вимоги статті 27 Господарського процесуального кодексу України .

Заслухавши доповідь судді Гоголь Т.Г, пояснення присутніх в судовому засіданні представника позивача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи, повноти їх встановлення в рішенні Харківського апеляційного господарського суду у даній справі, Вищий господарський суд України вважає, що касаційна скарга  не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи в касаційному порядку судові рішення,  касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Господарським судом під час розгляду справи встановлено, що 18.08.2005 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Юніттранс" (Перевізник) та Приватним підприємством "Меркурій К" (Експедитор) укладений договір №0818 на міжміські вантажні автоперевезення, за умовами якого Перевізник за заявками  Експедитора зобов'язався  здійснювати перевезення вантажів в міжміському сполученні між Перевізником та Експедитором шляхом доставки довіреного вантажу в пункт призначення та видачі його вказаному в заявці вантажоотримувачу (п.3.1.4 договору), а Експедитор зобов'язався здійснювати оплату за перевезення в  погодженому сторонами розмірі  протягом п'яти днів з моменту передачі вантажу отримувачу, якщо інший порядок не визначений в заявці (п.5.1 договору). Пунктом 2.1 договору сторони встановили, в разовому замовленні (заявці) Експедитор вказує місце завантаження, пункт призначення, дату подачі автомобіля під завантаження, найменування  та масу вантажу, суму фрахту, строк оплата та інше.

Разом з тим, судом встановлено, що 18.08.2005 року Експедитором (відповідачем) Перевізнику (позивачу) подана заявка на перевезення вантажу за маршрутом Харків –Київ, де вказана адреса завантаження –м. Харків, вул. Довгалівського, 19, склади "Орнатус" та адресу розвантаження –м. Київ, вул. Регенераторна, завод Вулкан.

Відповідно до статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.  Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Статутом автомобільного транспорту Української РСР затвердженим Постановою Ради Міністрів УРСР від 27.06.1969р. №401 встановлено, що при перевезенні вантажу автомобільним транспортом товарно - транспортна накладна (CMR) є одним з основних документів, які визначають взаємовідносини при здійсненні перевезень. Товарно -  транспортна накладна, разом з іншими документами (шляховими листами, актами зважування  - заміру та ін), є водночас і документом,  на підставі якого здійснюються розрахунки між сторонами за надані послуги (п.47 Статуту).

Аналогічні положення щодо договору перевезення вантажу містить і стаття 307 Господарського кодексу України.

На підтвердження здійсненого до наданої заявки на перевезення, Товариством з обмеженою відповідальністю "Юніттранс" надано господарському суду товарно-транспортну накладну № 02ААЮ від 18.08.2005 року. Дослідивши цей документ, суд встановив, що в товарно-транспортній накладній не вказані адреси місць завантаження  та розвантаження, а замовником, вантажовідправником та вантажоодержувачем зазначено ТОВ "КФ", що не відповідає заявці від 18.08.2005 року. Крім того, судом встановлено, що в графі "Назва продукції, товару (вантажу або № контейнера)" товарно-транспортної накладної № 02ААЮ  зазначено "згідно накладної № Ф 170", яка не була представлена в суд.

За приписами статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

З урахуванням наведених приписів законодавства,   встановлених обставин справи щодо недоведеності позивачем здійснення перевезення за  заявкою та на користь Приватного Підприємства "Меркурій К" (відповідача у справі), господарський суд дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Оскільки, фактичні обставини справи встановлені  господарським  судом на основі повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, зароблені висновки відповідають цим обставинам і їм надана правильна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги визнаються не переконливими, а відтак, підстави для скасування прийнятого у справі рішення відсутні.

З  огляду  на  зазначене, керуючись статтями  108,    1115 ,  1117 , 1119,  11111 Господарського процесуального кодексу  України, Вищий  господарський суд  України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення  господарського  Харківської області від 11.10.2006 року   у справі  №49/87-06 залишити без змін.

Касаційну скаргу  Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніттранс" залишити без задоволення.

Головуючий        суддя                                                  Т. Добролюбова

Судді                                                                                Т.Гоголь

Л.Продаєвич