ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.07 р.                                                                             Справа № 19/445а

Господарський суд Донецької області, у складі головуючого судді ДучалН.М.

При секретарі Волошиної О.В.

За участю представників сторін

від позивача: Харік О.О., за довіреністю

від відповідача: Шевела А.І., за довіреністю

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Готель “Централь” м. Донецьк

до відповідача: Головного Донецького обласного управління у справах захисту прав споживачів м. Донецьк

про визнання проведеної Перевірки ТОВ “Готель “Централь” щодо дотримання законодавства про рекламу у сфері захисту прав споживачів, як такої, що проведена безпідставно; визнання Рішень № 70 та № 71 від 23.10.2006р. про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу недійсними

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю “Готель “Централь”  м. Донецьк, звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до Головного Донецького обласного управління у справах захисту прав споживачів м. Донецьк про визнання проведеної перевірки ТОВ “Готель “Централь” щодо дотримання законодавства про рекламу у сфері захисту прав споживачів, як такої, що проведена безпідставно; визнання Рішень №70 та № 71 від 23.10.2006р. про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу недійсними.

Ухвалою від 18.12.2006р. відкрито адміністративне провадження  у справі № 19/445а.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу № 70 від 23.11.2006р. та № 71 від 23.11.2006 р. постановлені відповідачем з порушенням вимог чинного законодавства України та мають бути визнані недійсними з наступних підстав.

Перевірка, за результатами якої постановлені оспорювані рішення не відповідає ознакам ні планової (ТОВ “Готель “Україна” не отримувало повідомлення про її проведення  і Управлінням не надано доказів плановості), ані позапланової (у зв’язку з відсутністю письмово оформлених скарг споживачів). Послався на ст. 19 Конституції України, п. 1 Положення про Державний комітет України з питань технічного регулювання та споживчої політики, затвердженого наказом Президента України від 18.03.2003р. № 225/2003;  п.п. 1,2,4 Положення про Головне управління у справах захисту прав споживачів в Автономній Республіці Крим, головні обласні, обласні, Севастопольське міські управління у справах захисту прав споживачів та Департамент у справах захисту прав споживачів у місті Києві, затверджене наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 09.10.2003р. № 169  (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24.10.2003р. за № 972/8293; Указ Президента України від 23.07.1998р. № 817/98 “Про деякі заходи з дерегулювання підприємницької діяльності”; наказ Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 14.03.2003р. № 42 “Про підвищення ефективності роботи державних органів у справах захисту прав споживачів при здійсненні перевірок суб’єктів господарської діяльності”; Закон України “Про рекламу”.

Зазначив, що оспорювані Рішення постановлені від однієї дати. Наполягає на тому, що чинне законодавство про рекламу не передбачає одночасного постановлення органами Держспоживстандарту декількох рішень про накладення штрафів на одного й того ж суб’єкта за однаковими обставинами. Також вказав, що відповідальність, яка накладається на позивача за одне й те саме нібито порушення встановлена у вигляді штрафів, які у рішеннях № 70 та № 71 відрізняються розмірами суми штрафів,  є порушенням ст. 61 Конституції України.

Представник позивача протягом розгляду справи підтримував адміністративний позов.

Відповідач, Головне Донецьке обласне управління у справах захисту прав споживачів            м. Донецьк, надав заперечення на позов (№ 02/17-10601 від 27.12.2006р.), в яких проти позову заперечив, вважає посилання позивача на порушення Управлінням діючого законодавства щодо порядку та законності винесених рішень безпідставними, оскільки планова перевірка проводилась на підставі виписки з розпорядження на перевірку № 20 від 02.10.2006р. та листа робочого органу по зовнішній рекламі від 07.09.2006р. № 02/6-133, в якому зазначалося, що ТОВ “Готель Централь” не оформлено дозволи на розміщення зовнішньої реклами, та просив прийняти заходи згідно вимог чинного законодавства. Управлінням був направлений припис ТОВ “Готель “Централь”, в якому вимагалася  вартість розповсюдженої реклами. Припис був проігнорований, на що управлінням, на підставі п.п. 6,7 ст. 27 Закону України “Про рекламу” за неподання вартості розповсюдженої реклами до ТОВ “Готель Централь” застосовано санкцію у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, та за неможливість встановлення вартості розповсюдженої реклами до ТОВ “Готель “Централь” застосовано санкцію у розмірі 299 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Посилання позивача на Указ Президента України “Про деякі заходи з перегулювання підприємницької діяльності” від 23.08.1998р. № 817/98 є безпідставним, оскільки до компетенції управлінь у справах захисту прав споживачів не належить перевірка фінансово-господарської діяльності суб’єктів підприємницької діяльності, тому приписи  п. 2 Указу не стосуються. Згідно повноважень, передбачених ст. 26 Закону України “Про рекламу”,  ст. 26 Закону України “Про захист прав споживачів”, управління здійснюють державний контроль за дотриманням законодавства України про захист прав споживачів і на них поширюється лише п.10 цього Указу.

08.02.2007 р. до матеріалів справи надійшло клопотання позивача про зміну позовних вимог, в результаті чого позивач на підставі ст. 137 Кодексу адміністративного судочинства України заявляє про зміну позовних вимог та  просить суд визнати Рішення Головного Донецького обласного управління у справах захисту прав споживачів № 70 та № 71 від 23.10.2006 р про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу недійсними.

За приписами ст. 137 Кодексу адміністративного судочинства України, позивач може змінити позовні вимоги протягом всього часу судового розгляду, подавши письмову заяву, яка приєднується до справи.

У відповідності до п.п.2, 3, 4 частини 3 ст.129 Конституції України, основними засадами  судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, забезпечення  доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні  перед судом їх переконливості.

Відповідно ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України – розгляд і вирішення справ в адміністративних судах  здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Стаття 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно п. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у  справах  щодо  оскарження рішень,  дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на   підставі,   у  межах  повноважень  та  у  спосіб,  що передбачені Конституцією  та законами України;

2) з  використанням  повноваження  з   метою,   з   якою   це повноваження надано;

3) обґрунтовано,  тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з  урахуванням  права  особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд при вирішенні справи керується  принципом  законності, відповідно  до  якого  органи  державної  влади,  органи місцевого самоврядування,  їхні посадові і службові особи зобов'язані  діяти лише на підставі,  в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією  та законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та  законів  України,  а  також  міжнародних  договорів,  згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд  застосовує  інші  нормативно-правові  акти,  прийняті відповідним органом на підставі,  у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією  та законами України. У   разі   невідповідності  нормативно-правового  акта Конституції України,  закону України,  міжнародному договору,  згода на обов'язковість якого  надана  Верховною  Радою України,  або  іншому  правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу ( ст. 9 КАС України).

З огляду на матеріали справи та норми чинного  законодавства, слід зазначити наступне.

Засади  рекламної  діяльності  в  Україні,  відносини,   що   виникають   у   процесі   виробництва, розповсюдження та споживання реклами, визначаються та регулюються Законом України “Про рекламу” .

Реклама – це інформація про  особу  чи  товар,  розповсюджена  в будь-якій  формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару. Зовнішньою є реклама,  що розміщується  на  спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях,  розташованих на відкритій місцевості,  а також на зовнішніх поверхнях будинків,  споруд,  на елементах  вуличного  обладнання,  над проїжджою частиною вулиць і доріг  (ст. 1 Закону України „Про рекламу”).

Відповідно ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов”язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 26 Закону України «Про рекламу» встановлено, що контроль за дотриманням законодавства України про  рекламу здійснюють у межах своїх повноважень: в тому числі, спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів - щодо захисту прав споживачів.

Положення про  Головне  управління  у  справах  захисту  прав споживачів в Автономній Республіці Крим, головні обласні, обласні, Головне  Київське  та  Севастопольське міські управління у справах захисту прав споживачів,  затверджене наказом Державного  комітету України  з питань технічного регулювання та споживчої політики від 09.10.2003 N 169 та  зареєстроване  в  Міністерстві юстиції  України  24.10.2003 за N 972/8293,  здійснення органами з захисту прав споживачів контролю  за  дотриманням  рекламодавцями, виробниками  та  розповсюджувачами реклами вимог законодавства про рекламу у сфері захисту  прав  споживачів  відносить  до  основних завдань  управлінь  (абзац  3  пункту  4),  для реалізації яких їм надано право перевіряти дотримання рекламодавцями,  виробниками та розповсюджувачами  реклами вимог законодавства про рекламу у сфері захисту прав  споживачів  (підпункт  1  пункту   5,   підпункт   5 пункту 6).

Відповідно п. 6 пп.18 Положення, Управління мають право накладати стягнення: на суб'єктів  господарської   діяльності - на рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами – за порушення  законодавства  про  рекламу  у  сфері   захисту   прав споживачів відповідно до статті 27 Закону  України  "Про  рекламу".

За приписами  статті  2  Закону  України  "Про  захист  прав споживачів"  законодавство про захист  прав  споживачів  складається  з цього Закону, Цивільного    кодексу   України, Господарського  кодексу   України та  інших нормативно-правових  актів,  що  містять положення про захист прав споживачів.

Споживач   -  фізична  особа,  яка  придбаває,  замовляє, використовує або має намір  придбати  чи  замовити  продукцію  для особистих  потреб,  безпосередньо  не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника ( ст. 1 Закону України “Про захист прав споживачів”).

Згідно із  статтею  1 Указу Президента України від 23.07.1998 N 817/98  "Про  деякі   заходи   з   дерегулювання підприємницької діяльності" органи виконавчої влади,  уповноважені від імені держави  здійснювати  перевірку  фінансово-господарської діяльності суб'єктів підприємницької діяльності, проводять планові та позапланові виїзні перевірки.

Пунктом 10 Указу Президента України від 23.07.1998  № 817/98 «Про деякі заходи з дерегулювання підприємницької діяльності”, встановлено, що  державні  органи  у справах захисту прав споживачів здійснюють позапланову перевірку  діяльності  суб'єктів підприємницької  діяльності  виключно  на  підставі  отриманих від споживачів   скарг   про   порушення   такими   суб'єктами   вимог законодавства про захист прав споживачів.

До того ж проведення планових та позапланових перевірок також передбачено   наказом   Державного   комітету   України  з  питань технічного регулювання та споживчої політики від 14.03.2003  N  42 "Про  підвищення  ефективності  роботи державних органів у справах захисту прав споживачів при здійсненні перевірок суб'єктів  господарської діяльності",  який є чинним, і недійсним у встановленому порядку не визнавався.

Наказом встановлено, що державні органи  у  справах  захисту  прав споживачів проводять:

планові перевірки   додержання    суб'єктами    господарської діяльності сфери торгівлі, громадського харчування і послуг якості товарів (робіт,  послуг),  додержання  обов'язкових   вимог   щодо безпеки товарів   (робіт,   послуг),  а  також  додержання  правил торгівлі та надання послуг на підставі  затвердженого  начальникам управління щоквартального плану проведення перевірок;

позапланові перевірки  діяльності   суб'єктів   господарської діяльності здійснюються   виключно   на   підставі  отриманих  від споживачів скарг   про   порушення   такими   суб'єктами    вимоги законодавства про захист прав споживачів.

За таких обставин розмежування приписів законодаства про рекламу і про захист прав споживачів щодо здійснення контролю та проведення перевірок не можливо, та має застосовуватися комплексно.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю “Готель “Централь”,  є юридичною особою (свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи сер. АОО № 302609), діє на підставі статуту; включений до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (довідка № 4590).

04.10.2006р. службовою особою головним спеціалістом головного Донецького обласного управління у справах захисту прав споживачів Кучерявенко С.В.( посвідчення № 14 від 16.03.2006 р.)  складено протокол про порушення  законодавства про рекламу, в якому встановлено порушення ст. 16 Закону України “Про рекламу” з боку ТОВ “Готель “Централь”, а саме: у м. Донецьк на вул. Артема,87 та на пр. Ленінському (Південні склони) було розповсюджено зовнішню рекламу без відповідного дозволу . В якості додатка вказані копія зображення реклами – 3 аркуші.

Посвідчення № 14 від 16.03.2006 р. до матеріалів справи відповідачем не представлено. Будь-яких інших документів про право на проведення перевірки – в Протоколі про порушення законодавства від 04.10.2006 р. не зазначено.

Представником відповідача  в якості підстави для перевірки, до матеріалів справи  надано Виписку  з Розпорядження на перевірку № 20 від 02.10.2006 р., відповідно якому на підставі плану роботи на 4-й квартал 2006 року, в.о. начальника головного управління  доручено головному спеціалісту Кучерявенко С.В. з 02.10.2006 р. по 31.10.2006 року перевірити дотримання законодавства України про рекламу “Суб”єкти підприємницької діяльності усіх форм власності міста Донецька”, лист Робочого органу по зовнішній рекламі на адресу Головного Донецького обласного управління у справах захисту прав споживачів було направлено лист  № 02/6-133 від 07.09.2006 р.

На вимогу суду План роботи на 4-й квартал 2006 року відповідачем до матеріалів справи не представлено. В Розпорядженні про доручення Кучерявенко  перевірити дотримання законодавства України  про рекламу, ТОВ “Готель Централь” не зазначено.

Додатком до Протоколу вказані копія зображення реклами – 3 аркуші. Які зображення додавалися саме до цього  протоколу, та якої реклами – з протоколу встановити неможливо  (до матеріалів справи відповідачем додані ксерокопії – 5 зображень реклами, дата фотографування не вказана, оригінали фотографій для огляду не надавалися). Яким чином  перевіряючим встановлено факт, що рекламу розповсюджував саме позивач – не зазначено.

Протокол від 04.10.2006 р. складено  за відсутності  представника  позивача, який  не повідомлявся про проведення перевірки та представник якого не викликався,  доказами чого є  відсутність у зазначеному Протоколі про порушення законодавства про рекламу підпису представника  суб'єкта господарювання, відсутність протоколу про відмову від підпису  протоколу про порушення.

В змісті Протоколу відсутнє встановлення факту порушення позивачем законодавства про рекламу у сфері порушення прав споживачів.

Аналогічна правова позиція, стосовно необхідності здійснення перевірки за участю представника перевіряє мого суб”акта,  висловлена Вищим господарським судом України в Оглядовому листі від 16.03.2006  N 01-8/638 “Про практику застосування господарськими судами законодавства про рекламу та про інформацію”.

Як вбачається з матеріалів справи,  Управлінням проведено  перевірку без включення перевірки до плану роботи Управління, та за відсутності скарги споживача про порушення ТОВ “Готель “Централь” вимог законодавства про захист прав споживачів. Ці доводи Управлінням не спростовано. Доручення Робочого органу по зовнішній рекламі  не стосувалося порушення законодавства про рекламу у сфері  захисту прав споживачів.

04.10.2006р. на підставі протоколу про порушення законодавства про рекламу від 04.10.2006р. щодо порушення ст. 16  Закону України “Про рекламу” відповідачем прийнято рішення про початок розгляду справи про порушення законодавства про рекламу  відносно ТОВ “Готель “Централь”.

Доказів надсилання позивачу прийнятого рішення про початок розгляду справи про порушення законодавства про рекламу відповідачем до матеріалів справи не представлено. Доказів іншого повідомлення про початок розгляду справи стосовно позивача відповідачем до матеріалів справи також не надано.

Відповідно до  протоколу про порушення законодавства про рекламу від 04.10.2006р. відповідачем стосовно ТОВ “Готель “Централь” складено Припис № 07/16-8390 від 09.10.2006р., яким приписано відповідно до ст. 26 Закону України “Про рекламу” надати у термін до 23.10.2006р. Головному Донецькому обласному управлінню у справах захисту прав споживачів документи стосовно вартості розповсюдженої вищезазначеної реклами (договори, акти виконаних робіт, рахунки та інше) та свідоцтво про державну реєстрацію.   При цьому повідомлялося, що 23.10.2006 р. о 13 годині у  Головному Донецькому обласному управлінню у справах захисту прав споживачів за адресою м. Донецьк, вул. Челюскінців, 184 буде розглядатися справа про порушення законодавства про рекламу стосовно розповсюдження зовнішньої реклами без відповідного дозволу.

На Приписі наявний напис наступного змісту: “9.10.06 юрист Харик Є.О. получила”.

На якому підприємстві працює юрист Харик, чи знаходиться він у трудових відносинах з ТОВ “Готель Централь”, чи мав юрист на момент здійснення напису на приписі довіреність від ТОВ “Готель Централь” про повноваження представляти інтереси в державних органах, в Приписі не зазначено, копії довіреності до матеріалів справи не додано.

Доказів про надсилання Припису на адресу ТОВ “Готель Централь” відповідачем до матеріалів справи не представлено.

Відповідно до Протоколу засідання стосовно справи про порушення законодавства про рекламу від 23.10.2006р. відносно ТОВ “Готель “Централь” вирішено “Прийняти рішення про накладення штрафу щодо порушення ст. 16 Закону України “Про рекламу” на ТОВ “Централь” “.

Отже, комісією не приймалося рішення про накладення на позивача штрафів  за неможливість встановлення вартості реклами, розповсюдженої з порушенням вимог законодавства  про рекламу, та за неподання вартості розповсюдженої реклами.  Виходячи з Протоколу зазначені питання взагалі комісією не розглядалися.

Представник позивача в засіданні комісії при розгляді справи про порушення законодавства про рекламу – участі не приймав.

Статтею 16 Закону України “Про рекламу” визначені вимоги до розміщення зовнішньої реклами, та перелік обмежень та заборон щодо розміщення зовнішньої реклами. В статті зазначено, що перелік  обмежень  та  заборон  щодо розміщення зовнішньої реклами, встановлений цим Законом, є вичерпним.

Питання щодо обов”язковості подання органу, що здійснює перевірку дотримання законодавства про рекламу, документів щодо вартості реклами, статтею 16 Закону України “Про рекламу” не врегульовані.

23.10.2006р. Головним Донецьким обласним управлінням у справах захисту справ споживачів прийняті:

Рішення № 70  про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу. Перевіркою дотримання законодавства про рекламу у сфері захисту прав споживачів у ТОВ “Готель Централь” на підставі протоколу від 04.10.2006 р. встановлено порушення ст.. 16 Закону України “Про рекламу” з боку ТОВ “Готель Централь” щодо розповсюдження зовнішньої реклами у м. Донецьк по проспекту Ленінському та на вулиці Артема без відповідного дозволу. 09 жовтня ТОВ “Готель Централь” було отримано припис, у якому була вказана дата ( 23.10.2006 р.) розгляду справи відносно ТОВ “Готель Централь”, та вказано на необхідність надати у зазначений строк документи, які підтверджують вартість розповсюдженої реклами. Припис було проігноровано. Таким чином, керуючись ст.27 Закону України “Про рекламу”  постановлено: за неможливість встановлення вартості реклами, розповсюдженої з порушенням вимог законодавства  про рекламу (у розмірі 299 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян) накласти на   ТОВ  “Готель “Централь”  штраф у розмірі 5 083,00 грн.

Рішення № 71 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу. Перевіркою дотримання законодавства про рекламу у сфері захисту прав споживачів у ТОВ “Готель Централь” на підставі протоколу від 04.10.2006 р. встановлено порушення ст.. 16 Закону України “Про рекламу” з боку ТОВ “Готель Централь” щодо розповсюдження зовнішньої реклами у м. Донецьк по проспекту Ленінському та на вулиці Артема без відповідного дозволу. 09 жовтня ТОВ “Готель Централь” було отримано припис, у якому була вказана дата ( 23.10.2006 р.) розгляду справи відносно ТОВ “Готель Централь”, та вказано на необхідність надати у зазначений строк документи, які підтверджують вартість розповсюдженої реклами. Припис було проігноровано. Таким чином, відповідно до якого, керуючись ст.27 Закону України “Про рекламу”  постановлено: за неподання вартості розповсюдженої реклами  (у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян) накласти на ТОВ “Готель “Централь” штраф у розмірі                  1700,00 грн.

Суд зазначає, що факти викладені в Рішеннях № 70 та № 71 документово не підтверджені.

Відповідно п. 1 ст. 27 Закону України «Про рекламу»,  особи, винні у порушенні законодавства про рекламу, несуть дисциплінарну,  цивільно-правову,  адміністративну  та кримінальну відповідальність відповідно до закону.

За неподання або подання завідомо недостовірної інформації щодо  вартості  розповсюдженої реклами та/або виготовлення реклами та/або вартості розповсюдження реклами  спеціально  уповноваженому центральному   органу   виконавчої  влади  у  сфері  захисту  прав споживачів  та  його  територіальним   органам,   необхідної   для здійснення   ними   передбачених   цим   Законом  повноважень,  на рекламодавців,  виробників  реклами  та  розповсюджувачів  реклами накладається  штраф  у  розмірі  100  неоподатковуваних  мінімумів доходів громадян            ( п.6 ст. 27 Закону України “Про рекламу”).

Зі змісту вказаної норми вбачається, що для її застосування органом, який накладає штраф мають бути доведені три складові: що особа, на яку накладається штраф є  рекламодавцем,  виробником  реклами  чи  розповсюджувачем  реклами; нею отримано запит вказаної інформації; вона не подала або подала завідомо недостовірну інформацію щодо  вартості  розповсюдженої реклами та/або виготовлення реклами та/або вартості розповсюдження реклами.

У  разі  неможливості   встановлення   вартості   реклами, розповсюдженої  з порушенням вимог цього Закону,  на рекламодавців та розповсюджувачів  реклами  рішенням  спеціально  уповноваженого центрального   органу   виконавчої  влади  у  сфері  захисту  прав споживачів накладається штраф у розмірі до  300  неоподатковуваних мінімумів доходів громадян ( п.7 ст. 27 Закону України “Про рекламу”).

Для застосування  штрафу по цій нормі має бути наявні три складові:  доведено особу рекламодавця чи розповсюджувача реклами; доведений факт розповсюдження цією особою  реклами з порушенням вимог Закону України “Про рекламу”;   та відсутність у цієї особи  документів, якими би вона  могла  підтвердити вартість реклами.

Ні проведеною перевіркою, ні комісією при розгляді справи про правопорушення, не проаналізовано, чи наявні всі зазначені складові для застосування  до позивача штрафів по вказаних пунктах ст. 27 Закону України “Про рекламу”. Як було зазначено вище, комісією було вирішено прийняти рішення про накладення штрафу щодо порушення ТОВ “Готель Централь” ст.16 Закону України “Про рекламу” .

До того ж, представник позивача наполягає на тому, що  рекламні щити у м. Донецьк по пр. Ленінському (Південні склони)  були розміщені ТОВ “Готель “Централь”  згідно договору № 137/2003 на право розміщення зовнішньої реклами на території м. Донецька, укладеного між позивачем та виконавчим комітетом Донецької міської ради, відповідно до якого обов’язки з демонтажу засобів рекламної конструкції, у разі невиконання цього обов”язку Товариством у встановлений договором строк,  покладено на відповідні служби Виконкому. Зазначив, що рекламні щити у м. Донецьк по вул. Артема 87 не розміщував, частина огорожі та криши будівлі за цією адресою  передана в тимчасове користування (оренду) Приватному підприємству «Бриз-Р» для розміщення на них спеціальних щитових огороджень.

На підтвердження означеного надав копію договору  № 137/2003 на право розміщення зовнішньої реклами на території м. Донецька; копію договору оренди № 001/107 від 01.09.2006р., копію договору оренди б/н від 01.09.2004р., копію додаткової угоди б/н від 01.08.2005р. та    № 2 від 01.07.2006р. до договору оренди б/н від 01.09.2006р.

Питання накладення уповноваженими особами Держспоживстандарту і його територіальних органів штрафів на рекламодавців виробників і розповсюджувачів реклами за порушення законодавства про рекламу, врегульовано Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, затвердженим  Постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004р. № 693.

За приписами ст. 26 Закону України «Про рекламу» та п.14 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, органи державної влади зобов'язані повідомляти рекламодавців, виробників та  розповсюджувачів  реклами  про  розгляд  справ  про порушення  ними  законодавства про рекламу не пізніш як  за три дні до такого розгляду,  а у невідкладних випадках - не пізніш  як  за один день.

На вимогу  органів  виконавчої  влади,  на  які  покладено контроль  за дотриманням законодавства про рекламу,  рекламодавці, виробники  та   розповсюджувачі   реклами   зобов'язані   надавати документи,  усні чи письмові пояснення,  відео- та звукозаписи,  а також іншу інформацію,  необхідну для здійснення ними  повноважень щодо контролю.

Рекламодавці, виробники та розповсюджувачі реклами під час розгляду питання про порушення цього Закону мають право:

бути присутніми на засіданні органу державної влади  під  час розгляду питання про порушення ними цього Закону;

подавати необхідні документи, давати пояснення;

отримувати копію   протоколу   засідання  та  рішення  органу державної влади, прийнятого щодо них;

оскаржувати дії чи бездіяльність виконавчого органу  контролю та його посадових осіб до суду.

Справа розглядається за участю представника особи, щодо якої порушено справу. В разі його відсутності справу може бути розглянуто, якщо незважаючи на своєчасне повідомлення про місце і час розгляду справи не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення розгляду справи ( п.16 Порядку).

Відповідачем не представлено доказів своєчасності отримання позивачем відомостей про день та час розгляду справи про порушення законодавства про рекламу.

Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу ( п.п 9-19) встановлений порядок розгляду справи про порушення законодавства про рекламу.

Відповідно п. 13 Порядку, посадові особи Держспоживстандарту і його територіальних органів, які розглядають справу:  перевіряють відповідність реклами вимогам законодавства до змісту та достовірності реклами, порядку її виготовлення і розповсюдження;  отримують документи, усні чи письмові пояснення, відео- та звукозаписи, а також іншу інформацію, що стосується порушень законодавства про рекламу;  готують попередні висновки і вносять їх на розгляд, зокрема, начальників територіальних органів.

Відповідачем не представлено доказів проведення посадовими особами дій, передбачених п.13 Порядку. Аналіз відповідності порядку виготовлення реклами, встановлення фактичного виконавця  та  розповсюджувача реклами не здійснювалися. Документи, усні чи письмові пояснення  на предмет правомірності розповсюдження реклами –  відповідачем  у позивача не  витребувалися.  Не перевірявся факт чинності дозволу на розміщення  зовнішньої реклами, факт подання позивачем документів на продовження дозволу. Приписом позивача не було зобов”язано усунути порушення.

Відповідачем в матеріалах перевірки не доведений факт розповсюдження позивачем реклами  з порушенням вимог законодавства  про рекламу у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно ст.7 Закону України “Про рекламу”, основними  принципами  реклами  є:  законність,  точність, достовірність,  використання форм  та  засобів,  які  не  завдають споживачеві реклами шкоди.

В матеріалах перевірки, наданих відповідачем, відсутні вказання на порушення позивачем прав споживачів, та на те, що незаконними діями ТОВ “Готель Централь”  було завдано шкоди споживачам ( споживачеві).

Проаналізувавши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що  Рішення № 70, 71  від 23.10.2006 р.  не  відповідають вимогам  чинного  законодавства  та  порушують права та охоронювані законом інтереси позивача.

З урахуванням положень ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що Рішення Головного Донецького обласного управління у справах захисту прав споживачів м. Донецьк № 70, 71 від 23.10.2006 р. про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу прийняті відповідачем: з порушенням приписів, що передбачені Конституцією та законами України; з порушенням принципу  використання  повноваження  з   метою,   з   якою   це повноваження надано;  без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення;  нерозсудливо; без дотримання  необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);  без   урахування  права  особи на участь у процесі прийняття рішення, - що є підставою для їх скасування.

Враховуючи вищевикладене, вимоги позивача про визнання Рішень Головного Донецького обласного управління у справах захисту прав споживачів м. Донецьк № 70 та № 71 від 23.10.2006р. про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу недійсними   є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 11, 17, 48, 49, 51 69, 71, 86, 94, 122-154, 160, 162, 163, 167, 185, 186, 254 пункту 6 розділу VІІ “Прикінцеві та перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України,   суд –

П О С Т А Н О В И В:

Задовольнити позовні вимоги  Товариства з обмеженою відповідальністю “Готель “Централь” м. Донецьк до Головного Донецького обласного управління у справах захисту прав споживачів м. Донецьк про визнання Рішень №70 та № 71 від 23.10.2006р. про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу недійсними.

Визнати недійсним рішення Головного Донецького обласного управління у справах захисту прав споживачів м. Донецьк №70 від 23.10.2006 р.  про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу.

Визнати недійсним рішення Головного Донецького обласного управління у справах захисту прав споживачів м. Донецьк № 71 від 23.10.2006р. про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу.

В судовому засіданні 08.02.2007 р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний  12.02.2007 р.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження постанови суду протягом десяти днів з дня виготовлення постанови. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження

Суддя                                                                                              Дучал Н.М.