Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя , судді  ,

при секретарі

за участю представників сторін:

позивача -

відповідача -

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу  (вх. № ) на рішення господарського суду  області від  р. по справі №

за позовом

до

встановила:

В квітні 2005 р. позивач –ВАТ „Інтермаш-комплект”, м. Харків звернувся до господарського суду з позовною заявою про стягнення з відповідача –ДП „Харківський облавтодор” в особі філії „П*ятихатське Дорожно-експлуатаційного підприємства”, с. Черкаська Лозова, Харківської області 63189,74 грн. матеріальної шкоди та судових витрат.

В процесі розгляду справи позивач в порядку пердбаченому ст. 22 ГПК України збільшив розмір позовних вимог, та просив суд стягнути з відповідача на його користь  77843,16 грн. вартості відновлювального ремонту, 558,08 грн. витрат по проведених експертизах, 6300 грн. витрат по сплаті юридичних послуг, та судових витрат.

Рішенням господарського суду Харківської області від 19.12.06 р. (колегія суддів Швед Е.Ю., Светлічний Ю.В., Яризько В.О.) по справі № 27/153-05 позовні вимоги задоволено частково. З відповідача на користь позивача стягнуто 77843.16 грн. вартості відновлювального ремонту, 244,16 грн. вартості проведення автотоварознавчої експертизи, 313,92 грн. вартості висновку автотоварознавця, 778,43 грн. держмита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення мотивоване з тих підстав, що вина водія трактора Т-150 Замислова С.Д. встановлена постановою Дергачівського місцевого суду, в зв”язку з чим, з урахуванням вимог ст. 35 ГПК України, даний факт має преюдиційне значення і є обов”язковим для господарського суду; що вартість відновлювального ремонту, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача визначена експертом та ін.

Відповідач з рішенням господарського суду не погоджується, вважає його незаконним та необгрунтованим, подав апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати. В обгрунтування своїх вимог відповідач посилається на те, що висновком автотехнічної експертизи № 5220 від 14.07.2006 р. також встановлена вина водія Баталіна М.З в дорожно-транспортній пригоді; що відповідно до пояснень водія Замислова С.Д., які були зроблені на вимогу господарського суду, видімість причепу була 250 м., в зв”язку з чим, водій Баталін М.З. мав можливість запобігти зіткненню з даним причепом; що відповідно до висновку експерта для запобігання дорожно-транспортній пригоді водію Баталіну М.З. потрібно було 18,3-24 м., в зв”язку з чим, останній навіть за видимості при ближньому світлі фар мав можливість запобігти зіткненню та ін.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить суд рішення господарського суду залишити без змін а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на правомірність відхилення господарським судом висновків експертизи, на те, що в матеріалах справи відсутні дані про те, що в момент виникнення ДТП видимість  складала близько 250 м., що вина водія Замислова С.Д. в скоенні правопорушення встановлена Дергачівським районним судом та ін.

Відповідач в судове засідання не з”явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, та надав до суду клопотання з проханням відкласти розгляд апеляційної скарги.

Враховуючи те, що ст. 77 ГПК України передбачено можливість розгляду справи за відсутності будь-якої з сторін, повідомленої належним чином про час та місце її розгляду та за відсутності обставин, які можуть ускладнити або унеможливити можливість її розгляду, є підстави для відхилення клопотанння відповідача, та розгляду справи за наявними в ній матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, судова колегія встановила наступне:

Як свідчать матеріали справи, та правомірно встановлено судом першої інстанції, 23.12.2004 р. приблизно о 17.30 год на 37 км. автодороги Мерефа-Павлоград сталося зіткнення автомобіля Ніссан-Максима, д.н. 162-74, що належить на праві власності позивачу, з причепом 2ПТС-9, який буксирував трактор Т-150 д.н.081-28 ТН, що належить на праві власності відповідачу, по ходу руху цих транспортних засобів.

Внаслідок зіткнення автомобіль позивача зазнав механічного пошкодження.

Згідно довідки ВДАІ Первомайського РВ УМВС в Харківській обл. №9843 від !3.12.04р. на причепі не працювали задні габаритні вогні.

Постановою Дергачівського місцевого суду від 14.02.2005 р. водій трактора Т-50 Замислов С.Д. був визнаний винним в скоєнні вказаної ДТП та притягнутий до адміністративної відповідальності.

Позивач, звернувшись до господарського суду посилається на те, що відповідно до ст.1172 Цивільного кодексу України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану його працівником під час виконання ним своїх трудових обов*язків.

Згідно з висновком спеціаліста автотоварознавця ХНДІСЕ №482 від 01.02.2005 р. вартість ремонту автомобіля після даної ДТП складає 63189,74грн.

Відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи №3703 від 25.07.2005 р. вартість відновлюваного ремонту даного автомобіля складає 77843,16 грн.

З матеріалів справи вбачається, що господарський суд приймаючи оскаржуване рішення виходив з того, що вина водія трактора Т-150 Замислова С.Д. встановлена постановою Дергачівського місцевого суду, в зв”язку з чим, з урахуванням вимог ст. 35 ГПК України, даний факт має преюдиційне значення і є обов”язковим для господарського суду; що висновок експерта в частині встановлення факту можливості запобігання ДТП водієм Баталіним М.З. не є обгрунтованим.

На думку судової колегії, викладені вище висновки господарського суду, ,  повністю відповідають фактичним обставинам спору та матеріалам справи, їм  надана правильна та належна правова оцінка, в зв”язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування прийнятого по справі рішення:

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 43 цього ж кодексу  господарський суд  оцінює  докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді  в  судовому  процесі  всіх обставин справи  в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 35 ГПК України, рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили, є обов”язковим для господарського суду щодо фактів, які встановлені судом і мають  значення для вирішення спору.

Як свідчать матеріали справи, постановою Дергачівського районного суду Харківської області від 14.02.2005 р. (т. 1, а.с. 20), встановлена вина водія трактора Т-150 Замислова С.Д. в скоєнні ДТП внаслідок порушення п. 31.6.6 Правил дорожнього руху України, за що на підставі ст.124 КпАП України, його притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 68 грн.

Дана постанова набрала законної сили, нею встановлені факти, що мають  преюдиційне значення для вирішення даної справи, в зв”язку з чим висновки, викладені в ній є обов”язковими для господарського суду при вирішенні даної справи.

З урахуванням вказаного, не можуть прийматися судом до уваги доводи відповідача про те, що вина водія Замислова в скоєнні ДТП не є доведеною.

Крім того, як свідчать матеріали справи, відповідач в обгрунтування своїх заперечень посилається на висновки автотехнічної експертизи № 5220 від 14.07.2006 р., відповідно до якої водій Баталін мав технічну можливість запобігти виникненню ДТП. Однак, в матеріалах справи та матеріалах експертизи відсутні вихідні дані на підставі яких експертом робилися вищезгадані висновки, а саме про можливість виявлення водієм Баталіним перешкоди на відстані 250 метрів, в зв”язку з чим, з урахуванням вимог ст. 42 ГПК України господарський суд також правомірно відхилив даний висновок як належний доказ встановлення причин виникнення ДТП.

Разом з тим, відповідно до п. 17 протоколу огляду місця дорожно-транспортної пригоди від 23.12.2004 р. (т. 2 а.с. 64-65), підписаного обома водіями без будь-яких заперечень, стан видимості із кабіни водія з включеним ближнім світлом складав 50 м., що також свідчить про безпідставність посилань відповідача на те, що водій Баталін мав можливість виявити перешкоду на відстані 250 метрів.

Відповідно до п. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обов”язків.

З урахуванням вказаного, а також того, що водій Замислов став учасником ДТП виконуючи свої трудові обов”язки, того що відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи №3703 від 25.07.2005 р. вартість відновлюваного ремонту пошкодженого в результаті ДТП автомобіля Ніссан-Максима складає 77843,16 грн., господарський суд правомірно задовольнив позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача вартості відновлювального ремонту в зазначеній сумі.

Перевіривши з урахуванням вимог ст. ст.  44, 49 ГПК України правомірність стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, судова колегія приходить до висновку про залишення без змін рішення господарського суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача 244,16 грн. вартості проведення автотоварознавчої експертизи, 313,92 грн. вартості висновку автотоварознавця, 778,43 грн. держмита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Таким чином, висновки, викладені в рішенні господарського суду відповідають вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, а мотиви заявника скарги, з яких вони оспорюються не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст. 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, судова колегія -

Постановила:

Рішення господарського суду Харківської області від 19.12.06 р. по справі № 27/153-05 залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Головуючий суддя

Судді