СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13.02.07                                                                                 Справа № 8/835н-ад.

Суддя господарського суду Луганської області Середа А.П, розглянувши матеріали справи за позовом

Державного підприємства «Науково-дослідний і проектний інститут хімічних технологій «Хімтехнологія», місто Сєвєвродонецьк  Луганської області,

до Державної митної служби України в особі Старобільської митниці, місто Старобільськ Луганської області

про скасування податкового повідомлення,

при секретарі судових засідань Смірновій  В.М.,

в присутності представників сторін:

від позивача –Рибас А.С., - довіреність №65-ДМА/2007  від 10.01.07 року;

від відповідача –  Петренко Т.В. –начальник відділу митних платежів, - довіреність 13-17/0346 від 13.02.07 року; Хрипко І.В. –юрисконсульт, - довіреність №13-17/2246 від 19.07.06 року, -

в с т а н о в и в:

суть спору: позивачем заявлено вимогу про:

скасування податкового повідомлення форми «Р»№4 від 20.09.2006 року Старобільської митниці;

стягнення з неї на користь ДП «Хімтехнологія»102,00 грн. державного мита.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 04.12.06 року позов залишено без руху у зв’язку з тим, що позивачем при зверненні до суду порушено вимоги ст. 106 Кодексу адміністративного судочинства України (далі –КАСУ).

Провадження по справі відкрито ухвалою суду від 14.12.06 року.

Відповідно до ст. 111 КАСУ попереднє судове засідання призначене та фактично відбулося 12.01.07 року, за участю представників сторін.

У судовому  засіданні представники сторін заявили клопотання про відмову від фіксації судового процесу технічними засобами, яке не суперечить вимогам ст. 41 та пункту 2-1 розділу УІІ «Прикінцеві та перехідні положення» КАСУ, а тому його задоволено судом.

Представник позивача позов підтримав у повному обсязі, посилаючись на те, що:

1)відповідач невірно послався у своєму рішенні на підпункт «в» підпункту 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 ЗУ №2181-ІІІ, оскільки він (позивач) при оформленні вантажної митної декларації (далі –ВМД) на ввезення на митну територію України спірного вантажу не припустився ніяких помилок; відповідач також не надав позивачу копію акту перевірки та розрахунок суми донарахованого податку та штрафних санкцій.

2)підставою для розрахунку або перерахунку  сум податкових зобов’язань не може бути постанова Кабінету Міністрів України (далі –КМУ) від 05.02.1992 року №65, оскільки вона не існує;

3)при викладенні тексту спірного податкового повідомлення припущено перекручення, які не дають можливості зрозуміти, про що там йдеться, - сторінка перша цього повідомлення  суперечить сторінці  другій;

4)податкове повідомлення суперечить Порядку справляння митних зборів, які нараховуються за ВМД, затвердженому наказом Держмитслужби України від 23.06.98 року №363, зареєстрованому у Мінюсті України 14.07.98 року №443/2883.

Представники відповідача позов не визнали, про що також зазначили у своєму відзиві на нього (вих. №13-17/0066 від 11.01.07 року), посилаючись на те, що  Старобільська митниця (далі –Митниця, - відповідач) при винесенні спірного повідомлення керувалася  положеннями та вимогами саме вищезгаданих законів та інших нормативних актів.

Підставою ж для винесення повідомлення стало те, що позивач був зобов’язаний вивезти з митної території України свій вантаж до 01.05.05 року (графа 48 ВМД №702010003/5/000417 від 03.02.05 року), - в той час. як фактично він здійснив його тільки 18.11.05 року, що підтверджується  ВМД №704020003/5/001986. від 28.11.05 року.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

І.1. 03.02.05 року позивачем через Старобільску митницю на митну територію України  ввезено вантаж –давальницьку сировину –гідразін гідрат технічний 100-процентний загальною вартістю 193087,89 грн. - для переробки цієї сировини на митній території України, з зобов’язанням –вивезти її (сировину) з митної території України до 01.05.05 року, - що підтверджується ВМД №702010003/5/000417 від 03.02.05 року (форма МД-2), у графі 48 якої вказано, що термін відстрочки платежу встановлено до 01.05.05 року, - тобто ввезений товар (давальницька сировина) знаходився під митним контролем у зв’язку із здійсненням його переробки на митній території України (ст. ст. 229-236 Митного кодексу України (далі –МКУ)).

Як вбачається з ВМД №704020003/5/001986 від 28.11.05 року, позивач вищезгадану давальницьку сировину після її переробки на митній території України вивіз з території останньої лише 18.11.05 року, що підтверджується службовими відмітками, викладеними у  графі 54 названої ВМД, - тобто на 200 днів пізніше.

2.На виконання завдання Державної митної служби України (вих. №1-12/777-ЕП від 19.08.06 року, отриманого Митницею 21.08.06 року, вх. №4296/1) фахівцями Митниці  28.08.06 року зроблено  перевірку  правильності нарахування протягом 2004-2006 років митних зборів за перебування товарів під митним контролем після закінчення 90-денного терміну здійснення операцій з давальницькою сировиною.

За її результатами складено акт самоперевірки №24/24-1665 від 28.08.06 року, згідно якому  було виявлено та зафіксовано вищезгадане порушення.

20.09.06 року Митницею винесено податкове повідомлення форми «Р»за №4, згідно якому на підставі підпункту «в»підпункту 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 ЗУ №2181-ІІІ та постанови Кабінету Міністрів України №65 від 05.02.92 року «Про ставки митних зборів», у зв’язку з порушенням  вимог ст. 232 МКУ, - позивачу визначено податкове зобов’язання у розмірі 1419,20 грн., з яких 1351,62 гр. –основний платіж та 67,58 грн. –штрафні санкції.

21.09.06 року за вих. №13-20/2776  це повідомлення  спрямовано на адресу позивача

Останній факт його  отримання не оспорює.

Суд не вбачає в діях Митниці порушень вимог  Порядку підготовки та направлення митними органами податкових повідомлень платникам податків, установлення й експлуатації дошок  податкових повідомлень та Порядку дій митних органів при несвоєчасному погашенні платниками податків податкових зобов’язань, - затвердженого наказом Держмитслужби України від 11.05.06 року  № 370 - при складенні спірного повідомлення та спрямуванні його порушнику (далі –Порядок №370), -  в частині, що стосується  форми та (в цілому) підстав складення повідомлення.

2.1.Як вбачається з матеріалів справи, позивач оскаржив це повідомлення в адміністративному порядку (апеляційна скарга за вих. №Юр-1331 від 02.10.06 року на адресу Старобільської митниці, - яку останньою відхилено (вих. №13-20/2975 від 20.10.06 року; та апеляційна скарга  за вих. №Юр-1442 від 31.10.06 року на адресу Держмитслужби України, - яку також відхилено (вих. №11/4-15/12986 від 16.11.06 року)).

Заслухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги  НЕ підлягають задоволенню з таких підстав.

ІІ.1.Кожен зобов’язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом (частина 1 ст. 67 Конституції України).

Платниками податків і зборів (обов'язкових платежів) є юридичні і фізичні особи, на яких згідно з законами України покладено обов'язок сплачувати податки і збори (обов'язкові платежі) (ст. 4 Закону України №1251-ХІІ “Про систему оподаткування” (далі - ЗУ №1251).

Згідно пункту 3 частини 1 ст. 9 ЗУ №1251 платники податків  і зборів (обов'язкових платежів) зобов'язані сплачувати належні суми податків і зборів (обов'язкових платежів) у встановлені законами терміни.

2. Згідно підпункту 2.1.1 п. 2.1 ст. 2 ЗУ №2181-ІІІ митні органи належать до числа контролюючих органів.

Право Митниці на проведення перевірки, результати якої стали підставою для винесення спірного повідомлення, передбачене підпунктом 2.2.1 п. 2.2 ст. 2 того ж Закону, в якому сказано, що контролюючі органи мають право здійснювати перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати лише стосовно тих податків та зборів (обов’язкових платежів), які віднесені до їх компетенції.

Порядок контролю з боку митних органів за сплатою платниками податків податку на додану вартість та акцизного збору встановлюється спільним рішенням центрального податкового органу та центрального митного органу.

Вищевикладене дає підстави суду дійти висновку, що перевірка Митницею здійснена правомірно.

3.Відповідач як при проведенні перевірки, так і при винесенні спірного повідомлення правомірно керувався підпунктом «в»підпункту 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 ЗУ №2181-ІІІ, в якому сказано, що контролюючий орган зобов’язаний самостійно визначити суму податкового зобов’язання платника податків у разі, якщо дані документальних перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов’язань, заявлених у податкових деклараціях.

З тексту цього підпункту вбачається, що законодавець не пов’язує настання відповідальності за припущені порушення митного законодавства з огляду на те,  ким саме –платником податків та зборів (обов’язкових платежів) - чи посадовими особами контролюючого органу - припущено помилку, яку виявлено під час перевірки та яка стала підставою для вирішення питання про донарахування податкового зобов’язання і штрафних санкцій.

3.1.Суд вважає, що Митницею винесено правильне по суті  податкове повідомлення (предмет спору), оскільки воно містить правомірне посилання на:

постанову КМУ України №65 від 27.01.097 року «Про ставки митних зборів», - пунктом 4 Додатку №1 до якої  визначено розмір  ставки мита, який справляється за кожний день, що перевищує 15 днів перебування товарів ті інших предметів під митним контролем, - він становить 0,05 відсотка від загальної митної вартості товарів та інших предметів  за кожний наступний календарний день (доречі, факт наявності та чинності згаданої тут постанови КМУ спростовує твердження позивача про те, що така постанова взагалі не існує);

статтю 232  МКУ, в якій сказано:

термін переробки товарів на митній території України визначається, починаючи з дня завершення митного  оформлення митним органом товарів, ввезених для переробки.

Термін переробки товарів на митній території України встановлюється митним органом при наданні дозволу підприємству-резиденту, виходячи з тривалості процесу переробки товарів та розпорядження продукцією їх переробки, але, як правило, не може перевищувати 90 днів.

Виходячи з технологічних особливостей переробки, КМУ  за поданням відповідного міністерства  або іншого центрального органу виконавчої влади може встановлювати інші терміни переробки  товарів, ніж вказані у частині другій цієї статі.

Спірне повідомлення не містить посилання на підпункт 17.1.4 п. 17.1 ст. 17 ЗУ №2181-ІІІ, - в якому сказано, що у разі, коли контролюючий орган самостійно донараховує суму податкового зобов’язання платника податків  за підставами, визначеними у підпункті «в»підпункту 4.2.2 п. 4.2  ст. 4 цього Закону, такий платник податків зобов’язаний (крім випадків, коли податкова декларація  не приймається всупереч нормам цього Закону) сплатити штраф у розмірі п’яти відсотків суми донарахованого податкового зобов’язання, але не менше одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових періодів, що минули, - але штрафні санкції у повідомленні визначені у відповідності до викладених у цьому підпункті  вимог.

3.2.Форма повідомлення відповідає вимогам  Порядку №370.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи:

первісне податкове зобов’язання було нараховане  позивачу за 186 днів;

фактично товар перебував на митній території понад встановлений строк 200 днів, а тому різниця між раніше визначеним зобов’язанням за 186 днів та зобов’язанням, визначеним після перевірки, складає 14 днів;

звідси –сума основного зобов’язання  донарахована у сумі: 193087,89 грн. х 14 днів х х 0,05 % = 1351,62 грн.;

5% від суми 1351,62 грн. становлять 67,58 грн., -

що повністю відповідає  зобов’язанням, визначеним у спірному повідомленні №4 від 20.09.06 року.

Таким чином, у рахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку про те, що відповідач як суб’єкт владних повноважень, який заперечує проти  позову, на виконання вимог частини 2 ст. 71 КАСУ довів законність та обґрунтованість своїх дій та прийнятих рішень, а тому у задоволенні позову повинно бути відмовлено.

Відповідно до частини 4 ст. 94 КАСУ суд не стягує з позивача на користь відповідача судові витрати, оскільки останній не надав до суду доказів їх наявності.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь державного мита у сумі 102,00 грн., сплачених ним при зверненні до суду з позовом, - то ця вимога  задоволенню не підлягає з огляду на наступне:

ставка державного мита при зверненні до суду з адміністративним позовом складає  0,2  неоподатковуваного податком мінімуму доходів громадян, - тобто 3,40 грн.;

у разі надмірної сплати державного мита  його повернення, відповідно до частини 2 ст. 89 КАСУ, здійснюється на підставі ухвали суду, винесеної у зв’язку з надходженням відповідного клопотання  позивача.

На підставі викладеного, ст. 4 Закону України “Про систему оподаткування”; підпункту 2.1.1 п. 2.1 та підпункту  2.2.1 п.2.2 ст. 2; підпункту «б»підпункту 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 та  підпункту 17.1.4 п. 17.1 ст. 17  Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»; ст. 232-233 Митного кодексу України,  керуючись ст.ст.94, 158-163 та 167 Кодексу адміністративного судочинства  України,  суд

п о с т а н о в и в :

1.У задоволенні позову відмовити.

2.Судові витрати покласти на позивача.

Відповідно до частини 4 ст. 167 КАС України за згодою представників сторін у судовому засіданні 13.02.2007 року оголошено тільки вступну та резолютивну частини постанови.

Постанова набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо такої заяви не буде подано.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення  постанови у повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу - з  дня  складення  в  повному обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанову у повному обсязі складено та підписано  19 лютого 2007 року.

Суддя                                                                                                А.П. Середа