ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

30.01.07                                                                                           Справа№ 5/1815-12/346А

Суддя господарського суду Львівської області Запотічняк О. Д. за участю секретаря Джус Р. В. розглянула у відкритому судовому засіданні справу за позовом: Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова до відповідача1 : Товариства з обмеженою  відповідальністю “Леокос” до відповідача2 : Товариства з обмеженою відповідальністю “Світло –Інвест - Захід” про  визнання недійсним господарського зобов’язання  в порядку ст.ст. 207, 208 ГК України

з участю представників:

від позивача: Чабан О.С. (довіреність у справі)

від відповідача 1: не з’явився

від відповідача 2: Оприск Л.Є. (довіреність у справі)

Представникам  сторін роз’яснено права та обов’язки передбачені статтями 27, 29,49,51 Кодексу   адміністративного  судочинства України.

Суть спору: Державна податкова інспекція у Франківському районі м. Львова просить визнати недійсним господарське зобов’язання між Товариством з обмеженою  відповідальністю “Леокос” та  Товариством  з обмеженою відповідальністю “Світло –Інвест - Захід” в порядку ст. ст. 207, 208 Господарського кодексу України.

Ухвалою від 10.10.2006 р. відкрито провадження у адміністративній справі та призначено підготовче засідання на 30.10.2006 р.

В підготовчому засіданні 30.10.2006 р. представники відповідачів не з’явилися . Представник відповідача 1 причин неявки не повідомив, вимог ухвали суду від 10.10.206 р. не виконав. Представник відповідача 2 подав суду клопотання з проханням відкласти розгляд справи у зв’язку з неможливістю явки в підготовче засідання оскільки він братиме участь в іншому  судовому засіданні. Розгляд справи було відкладено на 29.11.2006 р.

В підготовче засідання 29.11.2006р.  з’явилися представники позивача та відповідача 2. Представник відповідача 1  в підготовче засідання не з’явився, причин неявки не повідомив, поштовий конверт повернувся на адресу суду з написом, що адресат за даною адресою не знаходиться, хоча поштова кореспонденція відправлялась на адресу вказану в позовній заяві, довідці  головного міжрегіонального  управління статистики у м. Києві, та інших матеріалах справи.

Оскільки сторони надали суду всі необхідні докази, які мають значення для справи, позивач позовні вимоги підтримує,  відповідач 1 в підготовче засідання не з’явився, відповідач 2 не визнає адміністративного позову,  від примирення сторони відмовились, суд  у відповідності зі ст. 121 Кодексу адміністративного судочинства України закінчив підготовче засідання у справі та призначив  розгляд справи в судовому засіданні  на 20.12.2006 р.

В судових засіданнях  20.12.2006 р. та 17.01.2007 р. представники відповідачів не з’явилися, тому розгляд справи відкладався.

В судовому засіданні 30.01.2007 року з’явився представник позивача, позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити з підстав зазначених у позовній заяві. Пояснив, що між відповідачами було укладено угоду, мета якої за відомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Представник відповідача  1  у судове засідання не з’явився, проти позовних вимог не заперечив, відзиву на позовні вимоги не представив, вимог ухвал суду не виконав, хоча належним чином був повідомлений.

Представник відповідача 2 в судовому засіданні позовні вимоги заперечив в повному обсязі з підстав наведених у запереченні на позовну заяву та поясненнях наданих в судовому засіданні. Зокрема представник відповідача 2 зазначив, що податковим органом не доведено у чому полягала завідомо суперечна  інтересам держави і суспільства мета укладення угоди,  а також вину сторін у формі умислу.

Повний текст постанови виготовлений , підписаний та оголошений  30.01.2007 року.

Суд, заслухавши пояснення та заперечення сторін, дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

Державною податковою інспекцією у Франківському районі м. Львова була проведена планова виїзна документальна перевірка фінансово-господарської діяльності ТзОВ "Світло-Інвест-Захід", про що складений акт перевірки від 01.09.06 р. № 643/23-0/33073772.

При проведенні перевірки ТзОВ "Світло-Інвест-Захід" встановлено взаєморозрахунки з ТзОВ "Леокос". Між вищенаведеними фірмами укладено договір купівлі-продажу від 04.05.05р. про продаж обладнання для вуличного і паркового освітлення на суму 804 222,15 грн.. в т.ч. ПДВ - 134 037 грн., що підтверджується податковими накладними № 231 від 17.05.05р., № 277 від 01.06.05р.. від 06.06.05 без номера, № 316 від 24.06.05,  № 324 від 06.07.05. від 07.07.05 без номера, № 341 від 11.07.05, № 352 від 18.07.05, № 366 від 25.07.05. №391 від 30.08.05, № 383 від 19.08.05 та накладними № 231 від 17.05.05р., № 316 від 24.06.05. № 320 від 04.07.05'. № 324 06.07.05, № 341 від 11.07.05, № 352 від 18.07.05, № 366 від 25.07.05. № 391 від 30.08.05, №383 від 19.08.05. ТзОВ "Світло-Інвест-Захід" на підставі зазначених податкових накладних, отриманих від ТзОВ "Леокос" віднесено до податкового кредиту ПДВ в сумі 134 037 грн.

Згідно з листом ДПІ у Деснянському районі м. Києва ТОВ "Леокос" останній звіт з ПДВ підприємство подало за березень 2005 року.

Крім цього, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27.12.05 визнано недійсними установчі документи підприємства з моменту реєстрації у Деснянській районній в м. Києві  державній адміністрації, а саме з 12.10.2004 р., а також свідоцтво платника ПДВ з 22.11.2004 року.

Таким чином, сума ПДВ контрагентом ТзОВ "Світло-Інвест-Захід" у складі податкових зобов'язань не відображена а отже включення ТзОВ "Світло-Інвест-Захід" до податкового кредиту податку на додану вартість, який не був сплачений ТОВ "Леокос" до бюджету є неправомірним.

Податковий орган вважає , що господарське зобов'язання між відповідачами, виникнення та існування якого підтверджується податковими накладними: № 231 від 17.05.05р.. № 277 від 01.06.05р., від 06.06.05 без номера, № 316 від 24.06.05, № 320 від 04.07.05, № 324 від 06.07.05. від 07.07.05 без номера, № 341 від 11.07.05, № 352 від 18.07.05, № 366 від 25.07.05, № 391 від 30.08.05. № 383 від 19.08.05, є таким, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, та підлягає визнанню недійсним із підстав визначених статтею 207 Господарського кодексу України, оскільки на відповідачів покладено обов'язок згідно законодавства нараховувати та сплачувати податки, подавати обов'язкову звітність, то при не вчиненні таких дій посадові особи відповідачів усвідомлюють протиправну поведінку, а отже діють умисно.

Приймаючи постанову суд виходив з наступного:

Згідно ч. 2 ст. 203 ЦК України, особа,  яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є  недодержання  в  момент вчинення  правочину  стороною  (сторонами) вимог,  які встановлені частинами першою - третьою,  п'ятою та  шостою  ст. 203 ЦК України.

Частиною 1 ст. 179 ГК України, передбачено, що майново-господарські  зобов'язання,  які   виникають   між суб'єктами  господарювання  або  між  суб'єктами  господарювання і не господарюючими  суб'єктами  -  юридичними  особами  на  підставі господарських договорів,  є   господарсько-договірними зобов'язаннями.

Статтею 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов’язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Як вбачається з матеріалів справи , ДПІ у Франківському районі м. Львова просить визнати недійсним господарське зобов’язання укладене між Товариством з обмеженою  відповідальністю “Леокос” та  Товариством  з обмеженою відповідальністю “Світло –Інвест - Захід” мотивуючи це тим, що ТОВ "Леокос" останній звіт з ПДВ  подало за березень 2005 року тобто ще до моменту укладення спірної угоди, а також з тих підстав, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27.12.05 визнано недійсними установчі документи ТзОВ “Леокос” з моменту реєстрації у Деснянській районній в м. Києві  державній адміністрації, а саме з 12.10.2004 р., та  свідоцтво платника ПДВ з 22.11.2004 року.

Відповідно до ч. 1ст. 18 Закону  України “Про  державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців”, якщо відомості, які підлягають  внесенню до  Єдиного державного реєстру, були внесені до нього. То такі відомості вважаються  достовірними і можуть бути використані в  спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Беручи до уваги рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27.12.05 слід зазначити , що на момент укладення спірної угоди  від 04.05.05р  ТзОВ “Леокос” було зареєстроване в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України,  мало свідоцтво платника податку на додану вартість  а визнання недійсними з моменту реєстрації установчих документів підприємства, його свідоцтва платника податку на додану вартість з 22.11.2004 р. не є підставою для визнання вчинених ним  з іншими суб’єктами господарювання юридично значимих дій недійсними, оскільки  його контрагент  за договором може нести  відповідальність  лише за наявності вини. ТзОВ “Світло –Інвест - Захід” свої зобов’язання по договору виконало повністю  перерахувавши  ТзОВ “Леокос” вартість товару в тому числі ПДВ, що не заперечується податковим органом.

Відповідно до ст. 207 ГК України, господарське   зобов'язання,   що  не  відповідає  вимогам закону,  або вчинено з метою,  яка завідомо  суперечить  інтересам  держави  і  суспільства,  або  укладено  учасниками  господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної  правосуб'єктності),  може  бути  на вимогу однієї із сторін,  або відповідного органу  державної  влади  визнано  судом недійсним повністю або в частині.

Згідно ч. 1 ст. 208 ГК України, якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як  таке, що  вчинено  з метою,  яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства,  то за наявності  наміру  в  обох  сторін  -  у  разі виконання  зобов'язання  обома  сторонами  -  в  доход  держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням,  а  у разі  виконання  зобов'язання  однією  стороною  з  другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї  першій стороні на відшкодування одержаного.  У разі наявності наміру лише у однієї із  сторін  усе  одержане  нею  повинно  бути повернено  другій стороні,  а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного  стягується  за  рішенням  суду  в  доход держави.

Санкції передбачені  ч.1 ст. 208 ГК України  застосовуються за вчинення  правочину з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. Застосування цих санкцій можливе лише в разі  виконання правочину хоча б однією стороною .

Як уже зазначалося , однією з підстав визнання даної угоди недійсною ДПІ у Франківському районі вважає  подання останнього звіту з ПДВ  за березень 2005 року тобто ще до моменту укладення спірної угоди. Однак санкції встановлені ч. 1 ст. 208 ГК України  не можуть застосовуватись  за сам факт несплати податків однією з сторін договору, необхідною умовою  є наявність умислу на укладення угоди , яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Згідно  ст.71  Кодексу  адміністративного   судочинства  України   кожна   сторона  повинна  довести  ті обставини  на  яких ґрунтуються  її  вимоги  та  заперечення.

Податковим органом  не доведено те, що  спірна угода  укладена з метою  завідомо  суперечною  інтересам держави і суспільства, суд прийшов до висновку , що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. 18 Закону  України “Про  державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців”, ст. 203, 215 Цивільного кодексу, ст. ст. 179, 207, 208 ГК України , ст. 67 Конституції України, ст.ст.17, 48, 69, 71, 122-124, 138-140, 151-154, 162, 163, п.6 розділу  УІІ  Прикінцевих та  перехідних  положень  Кодексу  адміністративного  судочинства   України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні позовних вимог Державної  податкової  інспекції у Франківському районі м. Львова про визнання  недійсним господарського  зобов’язання між Товариством з обмеженою  відповідальністю “Леокос” та  Товариством  з обмеженою відповідальністю “Світло –Інвест - Захід” в порядку ст. ст. 207, 208 Господарського кодексу України. – відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого Главою І “Апеляційне провадження”  Розділу IV Кодексу  адміністративного  судочинства   України. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти  днів  після подання заяви на апеляційне оскарження.

Суддя                                                                                                       Запотічняк О.Д.