СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

03 квітня 2007 року

Справа № 2-21/18234-2006

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Сотула В.В.,

суддів                                                                      Гонтаря В.І.,

Щепанської О.А.,

за участю представників сторін:

позивача:

відповідача:

розглянувши апеляційну скаргу будівельного підприємства "Ренессанс" на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Чонгова С.І.) від 19 грудня 2007 року у справі №2-21/18234-2006

за позовом           комунального підприємства житлово-експлуатаційне об'єднання Центрального району міста Сімферополя (вул. Кримських партизан, 13,Сімферополь,95013)

до           будівельного підприємства "Ренессанс" (вул. Тургенева, 20-19,Сімферополь,95000)

про виселення

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 19 грудня 2006 року (оформленого в порядку статті 84 Господарського процесуального кодексу України 22.12.2006) задоволено позов комунального підприємства  житлово-експлуатаційне об'єднання Центрального району міста Сімферополя до будівельного підприємства "Ренессанс" про висилення.

Будівельне підприємство "Ренессанс"  виселено з зайнятого приміщення, розташованого за адресою: місто Сімферополь, вул.. Нижнегоспітальна, 52, площею 235,36 кв.м.

Відповідач, не погодившись з вказаним судовим актом, звернувся до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в який просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити.

Сторона вказує в апеляційній скарзі на те, що суд не прийняв до уваги того, що жодна із сторін договору не зробила дій, спрямованих на припинення договору оренди із чого слідує, що договір оренди від 28.11.2003 р. №953 вважається продовженим на той самий  термін  і  на  тих  самих  умовах, а саме, до 28.11.2007 р.

Тим самим суд першої інстанції не застосував норми  частини 2 статті 17 Закону України „Про оренду державного та комунального майна”, що привело до ухвалення неправильного рішення.

Відзив на апеляційну скаргу будівельного підприємства "Ренессанс"  від комунального підприємства житлово-експлуатаційне об'єднання Центрального району міста Сімферополя до суду апеляційної інстанції не надходив.

Повторно розглянувши справу в порядку, передбаченому статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія встановила наступні обставини.

На підставі розпорядження Сімферопольського міського Голови від 19.09.2003 року №644р між комунальним підприємством житлово-експлуатаційного об'єднання Центрального району міста Сімферополя та будівельним підприємством "Ренессанс" 28.11.2003 р. за №953 був укладений договір оренди нежитлового приміщення. Відповідно до вказаного договору, приміщення, котре є комунальною власністю та розташованого за адресою: місто Сімферополь, вул.. Нижнегоспітальна, 52, площею 235,36 кв.м. надається  будівельному підприємству "Ренессанс" для розташування складів будівельних матеріалів.

Пунктом 6.2 договору сторони встановили, що договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який він був укладений (а.с. 6).

Згідно з пунктом 3.1 вказаного договору, договір діє з 28.11.2003 р. по 28.11.2005 р.

Оскільки по закінченню вказаного строку відповідач продовжував користуватися спірним приміщенням, позивач звернувся до господарського суду з позовом про виселення (а.с.3).

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від від 19 грудня 2006 року позов комунального підприємства житлово-експлуатаційного об'єднання Центрального району міста Сімферополя задоволено на підставі статті 785 Цивільного кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Оскільки об’єктом оренди є майно, що належить до комунальної власності, то до спірних правовідносин підлягають застосовуванню норми спеціального законодавства, а саме, Закон України „Про оренду державного та комунального майна” та Цивільний кодекс України.

Згідно з частиною 1 статтею 17 Закону термін договору оренди визначається за погодженням сторін.

Пунктом 1 статті 763 Цивільного кодексу України також встановлено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до частини 2 статті 17 Закону  у  разі  відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну  умов  договору  оренди  протягом  одного  місяця  після закінчення  терміну дії договору він вважається продовженим на той самий  термін  і  на  тих  самих  умовах,  які  були   передбачені договором.

Також, згідно статті 764 Цивільного кодексу України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Зі змісту  зазначених  правових норм випливає, що після  закінчення строку договору оренди, він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти  цього не заперечує орендодавець. При цьому такі заперечення мають бути висловлені протягом одного місяця після закінчення строку договору. Виходячи  із системного аналізу, наведених правових норм, колегія суддів вважає, якщо на дату  закінчення строку договору  оренди і протягом  місяця після закінчення  цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору  на новий строк, то  такий договір  припиняється.

Однак, як було встановлено судовою колегією апеляційної інстанції,  після закінчення строку дії договору відповідач продовжував користуватись орендованим майном, сплачував орендну плату (а.с.48-56)  та ні жодна із сторін договору не зробила дій, спрямованих на припинення договору оренди. Дані обставини орендодавцем у судовому засіданні були підтверджені.

Отже, договір оренди нежитлового приміщення  від 28.11.2003 р. №953 вважається продовженим на той самий  термін  і  на  тих  самих  умовах,  які  були   передбачені договором.

Посилання позивача на те, що згідно пункту 7.1 договір підлягає продовженню тільки на підставі розпорядження районного виконавчого комітету не може бути визнаним обґрунтованим, оскільки право орендаря на продовження договору оренди, яке виникло в силу Закону, не може бути обмежено відсутністю рішення компетентного органу міської ради.

Враховуючи вищевикладені обставини, рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 19 грудня 2007 року у справі №2-21/18234-2006 є таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, в зв’язку з чим  апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 101, 103 (пункт 4), 104 ( частина 1, пункти 1,4), 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу будівельного підприємства "Ренессанс" задовольнити .

Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 19.12.2006 у справі № 2-21/18234-2006 скасувати.

В позові комунального підприємства житлово-експлуатаційного об'єднання Центрального району міста Сімферополя до будівельного підприємства "Ренессанс"  про виселення відмовити.

Головуючий суддя                                                  В.В.Сотула

Судді                                                                                В.І. Гонтар

О.А. Щепанська