ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2007 р.
№ 22/238

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді:
суддів:
Добролюбової Т.В.,
Гоголь Т.Г.,
Продаєвич Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю "Гірничозбагачувальна фабрика "Індустрія", м. Луганськ

на постанову
Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.11.2006

у справі
№ 22/238 господарського суду Дніпропетровської області

за позовом
Відкритого акціонерного товариства "Міттал Стіл Кривий Ріг", м. Кривий Ріг

до
Державного підприємства "Придніпровська залізниця", м. Дніпропетровськ

до
Товариства з обмеженою відповідальністю "Гірничозбагачувальна фабрика "Індустрія", м. Луганськ

про
стягнення 855,26 грн.

за участю представників сторін:

від позивача :
Вдовенко М.В. за дов. від 02.01.2007 № 85-30-юр

від відповідача І:

не з’явились, належно повідомлені про час і місце засідання суду

від відповідача ІІ:

Відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу належним чином повідомлені про час і місце засідання суду (ухвала Вищого господарського суду України від 18.01.2007, надіслана сторонам у справі 23.01.2007 року), проте відповідачі не скористалися правом, наданим їм статею 22 Господарського процесуального кодексу України щодо участі у засіданні суду касаційної інстанції.

За правилами статті 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні оголошувалася перерва до 22.02.2007, про що сторонам надіслана ухвала від 01.02.2007 року.

ВСТАНОВИВ:

У травні 2006 року Відкрите акціонерне товариство "Міттал Стіл Кривий Ріг" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Державного підприємства "Придніпровська залізниця" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Гірничозбагачувальна фабрика "Індустрія" вартості вагової недостачі продукції у розмірі 855,26 грн.

Державне підприємство "Придніпровська залізниця" позов не визнало, посилаючись на відсутність підстав для матеріальної відповідальності залізниці, зауважило на тому, що вантаж прибув на станцію призначення у справному вагоні, без ознак втрати та розкрадання, а тому згідно зі статею 111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за недостачу вантажу.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 27.06.2006 (суддя: Пуппо Л.Д.), залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.11.2006 (судді: Чоха Л.В. –головуючий, Головко В.Г., Лисенко О.М.) - позов до другого відповідача –задоволено: з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гірничозбагачувальна фабрика "Індустрія" на користь Відкритого акціонерного товариства "Міттал Стіл Кривий Ріг" стягнуто 855,26 грн. - боргу та судові витрати. У позові до першого відповідача - відмовлено.

Судові рішення вмотивовані тим, що недостача вантажу сталася з вини вантажовідправника.

Не погоджуючись з прийнятими судовими актами, ТОВ "Гірничозбагачувальна фабрика "Індустрія" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою про їх скасування, просить прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Скаржник посилається на не застосування апеляційним судом приписів статті 614 Цивільного кодексу України, якими запроваджено принцип вини як підстави для відповідальності за порушення зобов'язання та заперечує свою вину у недостачі вантажу, прийнятого залізницею до перевезення без зауважень, про що, на його думку, свідчить зроблена менеджером у залізничній накладній відмітка щодо правильності внесених у накладну відомостей. Скаржник вважає, що судом допущено неправильне застосування приписів статей 52, 129 Статуту залізниць України, пункту 12 Правил видачі вантажів, пункту 8 Правил складання актів, пункту 3 статті 237, пункту 2 статті 244 Цивільного кодексу України, так як підставою для матеріальної відповідальності вантажовідправника є складений відповідно до Порядку комерційний акт або акт загальної форми, які складаються на станції залізниць, проте складений на станції позивача комерційний акт не може бути підставою для матеріальної відповідальності відправника; доказів перевірки маси вантажу на станції призначення позивач судові не надав.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, перевіривши матеріали справи на предмет повноти встановлення обставин справи, правильності застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, вислухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи касаційної скарги не знаходить підстав для її задоволення з огляду на таке:

Обставини справи судами першої та апеляційної інстанції встановлені шляхом повного, всебічного та об’єктивного розгляду справи і відповідають доказам, які містяться в матеріалах справи.

Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України, умови перевезення вантажів, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим кодексом, транспортними кодексами (статутами) окремих видів транспорту.

Положення статей 2, 3, 6 Статуту залізниць України визначають права, обов’язки і відповідальність залізниць і підприємств, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентується організація та основні умови перевезення вантажів.

Виходячи із змісту статті 129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційні акти складаються для засвідчення, у тому числі, невідповідності маси вантажу з даними, зазначеними в транспортних документах.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, на адресу позивача за залізничною накладною № 52660222 надійшов вагон №65373201 з вугіллям антрацит. Вантаж прибув на станцію Кривий Ріг-Головний і виданий залізницею з переваженням, про що складений комерційний акт від 02.01.2006 АЭ № 022116/12, в якому зазначено, що за заявкою одержувача здійснено зважування вагону з вантажем на 150 кг. електронних вагонних вагах ст. Східна-Сортувальна, в результаті якого виявлена недостача 2050 кг. відносно кількості, зазначеній у накладній.

Навантаження у вагоні рівномірне, нижче бортів на 200мм, люки щільно закриті. Ознак втрати і розкрадання вантажу немає. З моменту прибуття і до зважування вагон знаходився під охороною УВВО КДГМК "Криворіжсталь".

Перевірка ваги і вантажу здійснена на станції Східна-Сортувальна, яка належить позивачеві і знаходиться на його під'їзних коліях, на вагонних вагах одержувача, що передбачено договором про експлуатацію залізничної під'їзної колії від 29.01.2003 № ПР/МД-2/1-03/НЮ-778 і підтверджується Єдиним технологічним процесом (ЄТП) роботи під'їзної колії КДГМК "Криворіжсталь" і станцій примикання Кривий Ріг, Кривий Ріг-Головний, узгодженим з державним підприємством "Придніпровська залізниця" і не суперечить законодавству.

Так, за Правилами видачі вантажів, затв. Наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 (зі змінами і доповненнями) встановлено, що при подаванні вагонів на під'їзні колії передача їх провадиться в місцях, установлених договорами про подавання й забирання вагонів або договорами про експлуатацію під'їзної колії, і засвідчується підписами представників станції і одержувача в пам'ятці про користування вагонами.

У разі вивантаження на місцях загального користування вимога щодо перевірки маси вантажів може бути заявлена одержувачем до початку вивантаження. Вимога щодо перевірки маси вантажу у вагонах, що подаються на під'їзну колію, може бути заявлена письмово в момент приймання вагонів у пункті, встановленому договором (п. 23 Правил).

Укладеним між комбінатом та Державним підприємством "Придніпровська залізниця" договором від 29.01.2003 №ПР/МД-2/1-03/НЮ-778 про експлуатацію залізничної під'їзної колії, передбачено, що вагони для під'їзної колії подаються локомотивом залізниці зі станцій Кривий Ріг-Головний (станції призначення у спірній поставці) на одну із колій приймально-відправочного парку станції Східна-Приймальновідправна власника (пункт 6.1).

Відповідно до статті 105 Статуту залізниць України, залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Згідно зі статею 110 Статуту залізниць України, залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

За змістом статті 111 Статуту залізниць України, залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу лише у випадках, визначених цією нормою. Зокрема, в силу пункту "а" статті 111 Статуту залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу у разі, коли вантаж надійшов у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

Судами встановлено, що вантаж надійшов без ознак втрати під час перевезення, отже, підстави для відповідальності залізниці відсутні.

Під час розгляду справи судами також встановлено, що комерційний акт від 02.01.2006 АЄ №022116/12 складено у відповідності до вимог Правил складання актів, затв. Наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334 (зі змінами і доповненнями), підписаний членами комісії, у тому числі представником одержувача –гром. Лашкул Н.О., який діяв на підставі довіреності від 28.12.2005 № 2177.

Відповідно до цих Правил комерційні акти складаються: на місцях загального користування –у день вивантаження або в день видачі вантажу одержувачу; при вивантаженні на місцях незагального користування –у день здачі вантажу одержувачу, у цьому разі перевірка повинна здійснюватись до вивантаження або в процесі вивантаження чи зразу ж після нього. На кожному комерційному акті проставляється штемпель станції. Як свідчать матеріали справи, комерційний акт складено ст. Кривий Ріг-Головний Придніпровської залізниці.

З огляду на зазначене, суди попередніх інстанцій прийшли до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для відповідальності залізниці у виявленій недостачі вантажу та враховуючи приписи статей 24, 37 Статуту залізниць України, статті 1166 Цивільного кодексу України правомірно покладено відповідальність на вантажовідправника.

Інші доводи скаржника про порушення і неправильне застосування господарським судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної постанови не знайшли свого підтвердження.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.06.2006 та постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.11.2006 року судами правильно застосовані норми матеріального та процесуального права, в зв’язку з чим підстави для їх зміни або скасування відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.06.2006 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.11.2006 у справі № 22/238 – залишити без змін.

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гірничозбагачувальна фабрика "Індустрія" –залишити без задоволення.

Головуючий, суддя

Т. Добролюбова

Суддя

Т. Гоголь

Суддя

Л. Продаєвич