ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

"01" лютого 2007 р.                                                                              Справа № 367/19-06

Розглянувши матеріали справи за позовом Приватного підприємства „Еркер”,                     м. Біла Церква

до  Державного підприємства „Білоцерківський завод „Еталон”, м. Біла Церква

про стягнення 92744,00  грн.

суддя Т.П. Карпечкін

від позивача – Поліщук В. А. (дов. № 1/07 від 05.07.2006 року)

від відповідача – не з’явився

обставини справи:

Приватне підприємство „Еркер”  (далі - позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до  Державного підприємства „Білоцерківський завод „Еталон” (далі-відповідач) про стягнення 92744,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання зобов’язань за договором  № 001 від 22.03.2006 року, а саме відповідач не передав в повному обсязі позивачу товар, а саме двері металеві в кількості 300 шт. в установлений термін. Позивачем було проведено передоплату за товар в розмірі 54000,00 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача 25200,00 грн. коштів які перераховані як передоплата за товар, 46368,00 грн. оперативно-господарських санкцій, 6336,00 грн. неустойки та 14840,00 грн. збитків.

15.01.2007 року представником позивача подано до суду заяву вх. № 372 про уточнення позовних вимог в частині стягнення 46368,00 грн. штрафних санкцій які помилково заявлені до стягнення в позовній заяві як оперативно-господарські санкції.

15.01.2007 року представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву  вх. № 377 з якого вбачається, що відповідач позов не визнає повністю. Обґрунтування заперечень проти позову базується на недійсності договору  № 001 від 22.03.2006 року взагалі. Відповідач посилається на ст. 208 та ст. 207 Цивільного кодексу України та те, що договір підписано особою яка не мала повноважень на укладення угод.

31.01.2007 року представником відповідача подано до суду заяву про доповнення відзиву на позов вх. № 1415. В зазначеному відзиві заперечення проти позову ґрунтуються на тому, що позивач в порушення ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України звернувся передчасно до суду з позовом, оскільки умовами договору  № 001 від 22.03.2006 року встановлено кінцевий  термін  виконання  зобов’язання  31.12.2006 року, а позов подано до суду 03.10.2006 року.

Представником позивача в судовому засіданні 13.11.2006 року подано клопотання про продовження терміну розгляду справи яке узгоджено з представником відповідача.

На підставі ч. 3 ст. 69 ГПК України спір вирішується у більш тривалий строк ніж передбачено ч. 1 с. 69 ГПК України.

Відповідно  до ст. 77 ГПК України в судовому засіданні 15.01.2007 року  оголошувалась перерва до 01.02.2007 року  на підставі ст. 85 ГПК України для підготовки вступної та резолютивної частини рішення.

В судовому засіданні 01.02.2007 року оголошено вступну та резолютивну частину рішення після закінчення розгляду справи в порядку ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов висновку щодо не правомірності заявлених позовних вимог з наступних підстав.

Між позивачем (за договором–замовник) та відповідачем (за договором–виконавець) 22.03.2006 року  укладено договір № 001В (далі-договір). За умов договору виконавець зобов’язується виготовити із своїх матеріалів двері в кількості 300 шт., згідно ДСТУ Б В.2.6-11-97 (додаток № 1 до договору) та поставити в комплекті та кількості на будівництво житлових будинків за адресою вказаною в додатку № 2 до договору - далі-об’єкти (п. 1.1 договору). Замовник зобов’язується своєчасно здійснити оплату на умовах договору (п. 1.2 договору). Вартість виготовлення металевих дверей згідно ДСТУ Б В.2.6-11-97 дверей складає 45000,00 грн., загальна сума договору складає 270000,00 грн. (п. 2.1 договору). Термін виконання робіт до 31.12.2006 року (п. 3.2 договору). Замовник зобов’язується провести  50% оплату за виготовлення металевих дверей на розрахунковий рахунок виконавця (п. 4.1 договору). Договір вступає в силу з дня його підписання сторонами та діє до повного виконання ними взятих на себе зобов’язань (п. 7.1 договору).

23.03.2006 року позивач перерахував на розрахунковий рахунок відповідача кошти в якості передоплати в сумі 54000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2438.

Відповідач передав позивачу 32 шт. дверей, що підтверджується накладним № 44 від 27.06.2006 року та № 45 від 30.06.2006 року.

В матеріалах справи наявна довідка Державного підприємства „Білоцерківський завод „Еталон” з якої вбачається, що собівартість виготовлення металевих дверей відповідно до ДСТУ Б.В.2.6.-11-97 за одну одиницю згідно договору № 001В від 22.03.2006 року для приватного підприємства „Еклер” станом на 30.06.2006 року становила 1412,72 грн.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача в судове засідання не з’явився, хоча був повідомлений про день і час розгляду справи належним чином.

Судом оглянуті оригінали документів залучених до матеріалів справи.

При вирішенні спору судом враховано, що п. 1.1 договору передбачено, що виконавець (відповідач) зобов’язується виготовити із своїх матеріалів металеві двері в кількості 300 шт., згідно ДСТУ Б В.2.6-11-97 та поставити в комплекті та кількості на будівництво житлових будинків за адресою вказаною в додатку № 2 до договору.

В усних поясненнях представник відповідача пояснив, що додаток № 2 до договору не укладено та не підписано сторонами. Представник позивача не спростував зазначене та не надав до суду додаток № 2 до договору.

З матеріалів  справи,  а  саме з листів № 179 від 24.08.2006 року та № 539 від 26.12.2006 року направлених відповідачем на адресу позивача вбачається, що відповідач неодноразово звертався до позивача письмово з проханням зазначити адресу на яку доставити товар в визначеній умовами договору кількості, але відповідь на зазначені листи відповідач не отримав.

Відповідно до ст. 33 Господарського кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не надано належних доказів на підтвердження позовних вимог та неналежного  виконання  зобов’язань  відповідачем  умов  договору   №  001В                        від 22.03.2006 року.

Враховуючи вищевикладене суд вважає правомірним та обґрунтованим відмовити в позові Приватному підприємству „Еркер”.

Судові витрати відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1.   В позові Приватного підприємства „Еркер” відмовити.

Дане рішення господарського суду Київської області набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення і підписання та може бути оскаржено в апеляційному або касаційному порядку.

Суддя                                                                                Карпечкін Т.П.

Рішення підписано 05.02.07р.