СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12.03.07                                                                                 Справа № 12/15пд-ад.

Колегія у складі: Палей О.С. - головуючий, суддів Пономаренко Є.Ю. та

Ворожцова А.П. розглянувши матеріали справи за позовом

Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м.Луганська

до І-го відповідача – Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Макарт", м.Луганськ

до ІІ-го відповідача –Приватного підприємства "Сервіспостачання", м. Луганськ

про визнання договору недійсним

в присутності представників сторін:

від позивача - Юрченко О.М., нач.юр.від., Маштавова Є.С. - гол.держ.подат.інсп., довіреність № 17561/10 від 12.12.06;

від  1-го відповідача - не прибув,

від 2-го відповідача - не прибув ;

в судовому засіданні присутній прокурор - Максимова Ю.В., посв. № 13 від 16.02.06.

Суть спору: заявлено вимогу про визнання договору купівлі-продажу б/н від 01.02.05, укладеного між відповідачами недійсним на підставі ч.1. ст. 207 ГК України та застосування до сторін  правових наслідків, передбачених ч.1 ст. 208 ГК України.

Розглянувши матеріали справи,  заслухавши пояснення представників сторін, суд

встановив:

Спеціалістами ДПІ у Жовтневому районі м.Луганська було проведено планову перевірку ТОВ "Компанія"Макарт", за період з 16.11.2004 по 31.03.2006р., в ході якої встановлено, що між ТОВ "Компанія "Макарт" та ПП "Сервіспостачання" 01.02.2005р. було укладено договір, за умовами якого виконавець –ПП "Сервіспостачання" –зобов"язався надати  замовнику –ТОВ "Компанія "Макарт" –послуги з вивчення  ринку м.Луганська та  на території області з метою реалізації продукції.

Виконуючи обов"язки за договором ПП "Сервіспостачання" надало послуги згідно податкових накладних:

-          № 35 від 31.03.05 на суму 141724 грн. 80 коп. в т.ч. ПДВ 23620,80 грн.;

-          № 41 від 28.02.05 на суму 1145872 грн. в т.ч. ПДВ 190978,67 грн.;

-          № 84 від 30.04.05 на суму 29394,36 грн. в т.ч. ПДВ 4899,06 грн.

У підтвердження фактичного виконання робіт між сторонами 28.02.2005р., 31.03.2005р.

та 30.04.2005р. були підписані акти виконаних робіт по наданню маркетінгових послуг.

Загалом сума  договору склала 1316991 грн. 20 коп.

За текстом позовної заяви –розрахунки між  підприємствами проводились в  безготівковій формі з  поточного рахунку ПП "Сервіспостачання".

Втім, документальні докази проведення оплати ТОВ  "Компанія "Макарт" за отримані послуги не представлені.

Позивач просить визнати вищевказану угоду недійсною на підставі ст. 207 ГК України, посилаючись на те, що  здійснюючи реєстрацію та перереєстрацію ПП „Сервіспостачання" громадянине Бриль Є.Ю. та Бєрєстов О.К. не мали наміру та можливості займатися підприємницькою діяльністю. ПП „Сервіспостачання" було зареєстроване та перереєстроване особами, які не мали наміру та можливості здійснювати підприємницьку діяльність.

За ствердженням позивача, в діях осіб, які виступали в якості представників при укладенні договору від імені ПП „Сервіспостачання" вбачається умисна форма вини зі спрямованою ціллю на порушення основних принципів, існуючого суспільного ладу, а саме - вони уклали договір б/н від 01.02.2005 року з ТОВ «Кампанія «Макарт»на надання послуг з вивчення ринку з ціллю реалізації продукції, який суперечить інтересам держави та суспільства, з наступних причин:

-  представники, які виступали від імені ПП „Сервіспостачання" були обізнані, що засновник і директор даного підприємства Бриль Є. Ю. після його перереєстрації до фінансово-господарської діяльності фірми не мав ніякого відношення, доручень на здійснення підприємницької діяльності від імені ПП „Сервіспостачання" нікому не давав;

- також вони знали про те, що ПП „Сервіспостачання" не знаходиться за юридичною адресою: м.Луганськ, Арсенальський проїзд 24;

-   особою, яка підписувала документи від імені ПП „Сервіспостачання", а саме від імені директора Бриль Є Ю. були порушені вимоги ст.658 та п.4 ст.687 Цивільного Кодексу України, тобто договір та інші бухгалтерська документи укладені особою, яка не мала на це повноважень, оскільки Бриль Є.Ю. як засновник та директор ніяких документів по зазначеному договору не підписував та довіреностей на здійснення цих дій нікому не надавав;

-  про наявність умислу у діях осіб, які виступали від імені ПП „Сервіспостачання" свідчить той факт, що 27.06.2006 року Господарським судом Луганської області була винесена постанова №8/403пн-ад по справі про визнання недійсним запису про реєстрацію ПП „Сервіспостачання" та припиненню юридичної особи, остільки підприємство було зареєстроване та перереєстроване на підставних осіб без мети займатися підприємницькою діяльністю.

Позивач вважає, що умисел на укладення угоди, що суперечить інтересам держави та суспільства є також у ТОВ "Компанія"Макарт". На підтвердження вказаного висновку позивач посилається на те, що:

-          актом планової перевірки ТОВ "Компанія"Макарт" встановлено порушення

підприємством законів України "Про податок на додану вартість" та "Про оподаткування прибутку підприємств" в частині  заниження податку на додану вартість на суму 1011819 грн., в т.ч.по оспорюваній угоді 219498 грн. 53 коп., та включення до складу валових витрат вартості маркетінгових послуг без відповідного документального підтвердження їх зв"язку з господарською діяльністю;

-          парушення 06.09.2006р. прокуратурою Луганської області кримінальної справи

у відношенні директора ТОВ "Компанія "Макарт" по факту умисного ухилення від сплати податків в особливо крупних розмірах за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 212 КК України.

Від засновника ПП "Сервіспостачання" Бриль Є.Ю. 22.02.07 надійшов відзив на позовну заяву, у якому він вказує на те, що ніяких документів по оспорюваній угоді не підписував та вважає її недійсною.

І відповідач –ТОВ "Компанія "Макарт" відзивом б/н від 22.01.07 проти позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що названі позивачем  обставини не свідчать про здійснення ІІ-м відповідачем діяльності, що порушує інтереси держави та суспільства, оскільки постановою суду по справі № 8/403пн-ад від 27.06.06 був встановлений лише факт реєстрації та перереєстрації підприємства на підставних осіб та ведення діяльності невстановленими особами.

І відповідач зазначає, що умисел ТОВ "Компанія "Макарт" позивачем взагалі не доведений.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши у сукупності доводи сторін, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне .

На час укладання спірних угод діяв Господарський Кодекс України 2003 р., ст.  ст. 207, 208 якого визначає підстави та умови, за яких угода може бути визнана недійсною як така, що укладена з метою, суперечною інтересам держави і суспільства, а також правові наслідки визнання такої угоди недійсною.

Аналогічні норми містилися в ст.49 ЦК України 1963 р., у зв‘язку з чим суд під час вирішення даного спору також застосовує постанови вищих судових органів щодо практики розгляду цих справ.

Відповідно до Постанови Верховного суду України від 28.04.1978 р. № 3 "Про су дову практику в справах про визнання угод недійсними" при розгляді справ про визнання угоди недійсною на підставі ст.49 Цивільного кодексу України судам слід мати на увазі, що дія цієї норми поширюється на угоди, які укладені з метою, завідомо суперечною інте ресам держави і суспільства, тобто порушують основні принципи існуючого суспільного ладу. До них, зокрема, належать угоди, спрямовані на використання всупереч закону ко лективної, державної або чиєсь приватної власності з корисливою метою, приховування фізичними та юридичними особами від оподаткування доходів, використання майна, що знаходиться у їх власності або користуванні, на шкоду правам, свободам і гідності громадян, інтересам суспільства, на незаконне відчуження землі або незаконне нею користування, розпорядження чи придбання всупереч встановленим правилам предметів, вилучених з обігу або обмежених у обігу.

Згідно п.7.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 25.07.2002р. "Про заходи щодо забезпечення однакового і правильного застосування законодавства про податки", вирішуючи спори за позовами органів державної податкової служби про визнання угод недійсними, господарські суди повинні враховувати, що дія статті 49 ЦК України поширюється на угоди, укладені з метою, завідомо суперечною інте ресам держави та суспільства, тобто які порушують основні принципи існуючого ладу. До таких, зокрема, належать угоди, спрямовані на приховування фізичними та юридичними особами від оподаткування прибутків та доходів.

Відповідно до ст. 69 КАС України, доказами у справі є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття 86 КАС України встановлює право і обов'язок суду оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному і повному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності.

Необхідними умовами визнання угоди недійсною на підставі ст.ст. 207, 208 ГК України є не тільки доведення факту наявності завідомо суперечної інтересом держави та суспіль ства мети укладення угоди сторонами, а і наявність вини у формі умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних наслідків.

Задовольняючи позов у такій справі суд повинен у рішенні вказати у чому конкрет но полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення угоди і хто з її учасників мав умисел на досягнення цієї мети.

Наявність умислу у сторін при укладанні угоди означає, що сторона або сторони усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеної угоди, яка су перечить меті діяльності суб'єкта господарювання та інтересам держави і суспільства.

Проте позивачем до матеріалів справи не додано жодного документу, який би під тверджував протиправну мету підприємств відповідачів, наявність злочину, не доведено в чому саме порушені інтереси держави.

На  обґрунтування доказів щодо протиправного умислу ПП "Сервіспостачання" позивач посилається на Постанову суду від 27.06.2006р. по справі № 8/403пн-ад, проте, з огляду на приписи ст. 72 КАС України рішення суду з адміністративної справи, що набрало законної сили, є обов'язковим для адміністративного суду лише щодо обставин (фактів), які встановлені судовим рішенням і мають значення для вирішення спору.

Прийнята судом постанова не тягне за собою автоматично недійсність всіх угод, укладених з моменту державної реєстрації підприємства.

Постановою суду не встановлений факт навмисного приховування підприємством оподатковуваного прибутку та ухилення від оподаткування за всіма укладеними угодами.

Рішення суду, на яке посилається позивач, не звільнює його від обов'язку доводити умисел саме за конкретною оспорюваною угодою.

Зазначена правова позиція викладена в Постанові Судової палати в адміністративних справах Верховного суду України від 14.02.2006р.

Судом досліджені, в порядку ст. 79 КАС України наступні письмові докази: податкові декларації ПП "Сервіспостачання" з податку на додану вартість за лютий, березень, квітень 2005 року; декларації з податку на прибуток підприємства ПП "Сервіспостачання" за І квартал та півріччя 2005 року.

З досліджених документів обов"язкової податкової звітності вбачається, що задекларований валовий дохід та податкові зобов"язання ПП "Сервіспостачання" значно перевищують і суму оспорюваної угоди і суму ПДВ за угодою, що дає підставу для висновку, що підприємством ІІ-го відповідача декларувалися податкові зобов"язання по оспорюваній угоді.

Не підтверджується також документально умисел ТОВ "Компанія"Макарт".

Згідно інформації Прокуратури Луганської області від 20.02.07 кримінальна справа № 37/06/9185, порушена 06.09.06 прокуратурою стосовно директора ТОВ "Компанія "Макарт" Кутіної А.Ф. за ст. 212 ч.3 КК України, спрямована до СВ ПМ ДПА в Луганській області для проведення досудового слідства.

Постановою Ленінського районного суду м.Луганська від 19.01.2007 (по справі №А-25/2007) кримінальну справу зупинено на підставі ст. 206 п.4 КПК України.

Посилання позивача на встановлений актом перевірки факт відсутності зв"язку наданих ТОВ "Компанія "Макарт" послуг з його господарською діяльністю, що обумовило прийняття податкового повідомлення-рішення, не містить будь-якої інформації щодо предмета доказування у даній справі, оскільки правовідносини, пов"язані з укладенням цивільно- правових угод є за своєю суттю цивільно-правовими та мають зовсім інший, ніж податкові (публічно-правові) відносини, предмет регулювання.

Відповідно до СТ.71 КАС України сторони повинні довести ті обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення.

Згідно ч. 4 ст.70 КАСУ обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивач не представив належних для даної категорії спорів доказів у підтвердження укладення між відповідачами угоди з метою, суперечною інтересам держави та суспільства та не довів наявність умислу у сторін за угодою.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для визнання спірної угоди недійсною.

Відповідно до ст.160 КАС України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст. 160, 163, 167, 186, 254 КАС України, суд

постановив:

У задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо такої заяви не буде подано.

Про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення   постанови у повному обсязі   відповідно  до статті 160 цього Кодексу - з  дня   складення   в   повному обсязі. Апеляційна скарга  на  постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанову складено в повному обсязі та підписано 16.03.07р.

Судді                                                                      О.С.Палей

Є.Ю.Пономаренко

А.Г.Ворожцов

Помічник судді                                                   Є.С. Бубен

Надр. 3 прим.

1- до справи

2- позивачу

3- відповідачу