ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД _________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"27" лютого 2007 р.

Справа № 3/572/06

Одеський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                              Разюк Г.П.

суддів:                                        Колоколова
С.І

Петрова М.С.

при секретарі судового засідання
Павловій Н.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача
- Островського С.Б. за довіреністю №7 від 10.01.2007р.

від відповідача -не
з'явився, про причину неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду
апеляційної скарги належним чином повідомлений /див. повідомлення про вручення
поштового відправлення НОМЕР_8 від 14.02.2007р. /

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю „АМАЛЬГАМА ЛЮКС”, м.Миколаїв

на рішення господарського суду
Миколаївської області від 11.01.2007р.

по справі
№ 3/572/06

за позовом скаржника

до фізичної
особи -підприємця ОСОБА_1, м.Миколаїв

про стягнення
43 241,30 грн.

В С Т А Н О В
И В :

У листопаді 2006 року Товариство з
обмеженою відповідальністю  „АМАЛЬГАМА
ЛЮКС” /далі по тексту -Товариство/ звернулось до господарського суду
Миколаївської області з позовом  до
фізичної особи -підприємця ОСОБА_1 /далі по тексту -Підприємець/ про стягнення
з останнього /з урахуванням уточнень, якими збільшило суму позову/ боргу у
розмірі 17 341,30 грн. та штрафу у розмірі 25 900 грн..

Позовні вимоги мотивовані тим, що у
зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх обов'язків за договором
підряду №НОМЕР_1 від 15.05.2006р. відповідач безпідставно утримує 17 341,30
грн., що є різницею між сумою сплаченого Підприємцю авансу та сумою фактично
виконаних останнім робіт, з правовим обґрунтуванням приписами ст.1212
Цивільного кодексу України, а також відповідач зобов'язаний сплатити у
відповідності з умовами п.6.2 вказаного договору 25 900 грн. штрафу за
порушення строків виконання підрядних робіт з посиланням на ст.ст. 230, 231
Господарського кодексу України.

Рішенням господарського суду
Миколаївської області від 11.01.2007 року (суддя Смородінова О.Г.) позов
задоволено частково. З Підприємця на користь Товариства стягнуто борг у розмірі
17 341,30 грн., в решті позову відмовлено з покладанням на відповідача судових
витрат пропорційно від суми задоволених вимог.

Судове рішення в частині
задоволення позову обґрунтоване положеннями ст.1212 ЦК України, відповідно до
яких особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це майно, а відтак матеріалами справи
підтверджено, що розмір суми грошових коштів, які відповідач повинен сплатити
позивачу в зв'язку з неповним виконанням умов договору становить 17 341,30
грн..

Що стосується стягнення з
Підприємця штрафу за порушення строків виконання підрядних робіт у розмірі 25
900 грн., то суд першої інстанції виходив з того, що в цій частині позов не
підлягає задоволенню, оскільки вказана штрафна санкція не відповідає приписам
діючого законодавства в частині встановлення розміру та засобу нарахування,
тому що ст. 549 ЦК України встановлює, що штраф та пеня обчислюється лише у
відсотках від сум невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Не погоджуючись з рішенням
господарського суду, Товариство звернулось до Одеського апеляційного
господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить означене вище рішення
господарського суду Одеської області скасувати в частині відмови в задоволенні
позовних вимог щодо стягнення з відповідача штрафу в розмірі 25 900 грн. та
прийняти нове, яким задовольнити решту позовних вимог з відшкодуванням за
рахунок відповідача понесених судових витрат.

Скаржник звертає увагу суду
апеляційної інстанції на ту обставину, що місцевий господарський суд
неправомірно відмовив у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з Підприємця
штрафу та не застосував до спірних правовідносин ст.230, ч.4 ст. 231
Господарського кодексу України, у відповідності з вимогами якої розмір санкцій
може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної
частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у
кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Крім того, скаржник вважає, що
судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги те, що оскільки саме
договором підряду №НОМЕР_1 від 15.05.2006р. сторони узгодили розмір штрафу у
визначеній грошовій сумі, який складає 350грн. за кожен день затримки, то суд
безпідставно відмовив у задоволенні цієї частини позову.

Заперечень на апеляційну скаргу не
надходило.

Розглянувши доводи апеляційної
скарги, матеріали справи та вислухавши пояснення представника позивача, судова
колегія прийшла до висновку про наявність підстав для зміни оскаржуваного
рішення, виходячи з такого.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, сторони у справі уклали договір підряду №НОМЕР_1 від 15.05.2006р.,
відповідно до якого Підрядник /Підприємець/ зобов'язується на свій страх і
ризик, власними або залученими силами здійснити ремонт підлоги складу, цеха
ручного сортування у відповідності з графіком виробництва робіт і здати
Замовнику /Товариству/, а останній зобов'язується створити Підряднику необхідні
для виконання робіт умови, прийняти їх результат та оплатити їх вартість,
обумовлену договором /п.1.1/.

Відповідно до п.2.2 цього договору,
роботи повинні бути початі, здійснюватися і завершені у відповідності з
Графіком виробництва робіт (Додаток №1 до договору) з врахуванням положень
договору. Як вбачається з означеного Додатку №1 до договору, підписаного обома
сторонами /а.с.9/, в ньому вказані найменування робіт з датою їх початку та
датою закінчення.

Пунктом 3.1.1 означеного договору,
сторони встановили, що Підрядник зобов'язується здійснювати ремонтні роботи у
відповідності з Графіком виробництва робіт (Додаток №1 до договору), Кошторисом
(Додаток №2 до договору). Як вбачається з вказаного Додаток №2 (кошторису),
загальна договірна вартість робіт складає 37 008, 90 грн./а.с.10/.

Порядок розрахунків встановлено
розділом 4 договору підряду. Оплата робіт здійснюється в наступні строки: -
аванс в сумі 17 000 грн. до 25.05.2006р., - аванс в сумі 10 000 до
15.06.2006р., - 10 0008,90 грн. на протязі трьох днів з моменту підписання акта
виконаних робіт /п. 4.2/. З матеріалів справи вбачається, що платіжними
дорученнями №НОМЕР_2 від 16.05.2006р., №НОМЕР_3 від 26.05.2006р., №НОМЕР_4 від
09.06.2006р., №НОМЕР_5 від 09.06.2006р., №НОМЕР_6 від 30.06.2006р. Замовник
здійснив авансування підрядних робіт на загальну суму 27 280 грн. /а.с.14-18/.

Відповідач замовлені роботи виконав
частково та з порушенням строків, встановлених договором, у зв'язку з чим
додатковою угодою від 02.08.2006р.до договору підряду №НОМЕР_1 сторони
розірвали вказаний договір підряду.

Актами від 02.08.2006р. та
18.02.2006р. сторони зафіксували об'єм виконаних робіт по договору підряду
№НОМЕР_1 від 15.05.2006р., строки їх фактичного виконання та означили роботи,
які не виконувались відповідачем зовсім, кількість днів затримки та вартість
невиконаної частини роботи, яка складає 27070,20 грн.

Статтю 1212 Цивільного кодексу
України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за
рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа
зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте,
згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи
безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача
майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави
застосовуються зокрема до вимог про повернення виконаного однією із сторін у
зобов'язанні.

Таким чином, враховуючи той факт,
що сума грошових коштів в розмірі 17 341,30 грн., яка складається з різниці
авансових платежів, сплачених Замовником означеними вище платіжними дорученнями
на суму 27 280 грн. та вартістю фактично виконаних робіт /9 938,70 грн./,
безпідставно утримується Підприємцем, позовні вимоги в цій частині законно
задоволені господарським судом на підставі ст.1212 ЦК України.

Згідно п. 6.2 цього договору, у
випадку порушення строків, вказаних в Графіку виробництва робіт, Підрядник
зобов'язаний виплатити Замовнику штраф у розмірі 350, 00 (триста п'ятдесят)
грн. за кожен день затримки і всі спричинені такою затримкою збитки. При цьому
Замовник має право зменшити наступний платіж на суму штрафу, який підлягає
сплаті Підряднику. Позивач просив суд стягнути з відповідача розмір штрафу,
визначений шляхом добутку кількості прострочених днів на розмір щоденної
затримки /74 дні *350 грн. = 25 900 грн./.

Вирішуючи спір в цій частині, суд
першої інстанції виходив з того, що позовна вимога про стягнення з відповідача
штрафу в розмірі 25 900 грн. не може бути задоволена, так як вказана штрафна
санкція не відповідає приписам діючого законодавства в частині встановлення
розміру та засобу нарахування.

Однак, колегія суддів не
погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Статтею 230 ГК України передбачено,
що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.4 ст.231 цього
Кодексу, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій
може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми
невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його
виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів  (робіт, послуг).

Таким чином, колегія вважає, що
оскільки розмір штрафних санкцій за порушення строків виконання чи неналежного
виконання не грошового зобов'язання за договором підряду цивільним
законодавством не встановлено, то слід виходити з санкцій, які встановлені в
самому договорі підряду, укладеному між сторонами у справі. При цьому, порядок
нарахування та розмір цих санкцій не суперечить законодавству України. Згідно
п. 6.2 спірного договору, у випадку порушення строків, вказаних в Графіку
виробництва робіт, Підрядник зобов'язаний виплатити Замовнику штраф у розмірі
350, 00 (триста п'ятдесят) грн. за кожен день затримки. Отже, сторони у справі
використали передбачене ч.4 ст.231 ГК України право застосовувати різні
варіанти визначення розміру штрафних санкцій, зокрема у визначеній грошовій
сумі, що складається з добутку кількості прострочених днів на розмір щоденної
затримки.

З огляду на зазначене, колегія
суддів не може погодитись з висновком місцевого господарського суду щодо
невідповідності штрафної санкції, встановленої в означеному договорі підряду,
приписам діючого законодавства в частині встановлення розміру та засобу
нарахування.

Оскільки Підприємець та Товариство
на основі вільного волевиявлення визначили спосіб та розмір штрафних санкцій,
які цілком узгоджуються з ч.4 ст.231 ГК України, а відповідна умова договору у
встановленому порядку не визнана недійсною, позовна вимога про стягнення
штрафної санкції в розмірі 25 900 грн. обґрунтована, підтверджена матеріалами
справи та підлягає задоволенню.

За викладених обставин, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення
господарського суду Одеської області від 11.01.2007 р. підлягає зміні.

Керуючись ст.
ст. 99,101-105 ГПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О
В И Л А:

1.Рішення господарського суду
Миколаївської області від 11.01.2007 року по справі № 3/572/06 змінити,
виклавши його резолютивну частину в такій редакції:

„1. Позов задовольнити.

2.Стягнути з фізичної особи
-підприємця ОСОБА_1 (свідоцтво про державну реєстрацію В02 №НОМЕР_7, видане
Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради 14.04.2006р. АДРЕСА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „АМАЛЬГАМА
ЛЮКС” (54017, м. Миколаїв, вул. Громадянська, 119, кв. 109, р/р 260088896 у МОД
АППБ „Аваль” МФО 326182, ) 17 341,30 грн. боргу, 25 900 грн.
штрафних санкцій, 432,41 грн. державного мита, 118 грн., витрат на ІТЗ судового
процесу”.

2. Стягнути з фізичної особи
-підприємця ОСОБА_1 (свідоцтво про державну реєстрацію В02 №НОМЕР_7, видане
Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради 14.04.2006р. АДРЕСА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „АМАЛЬГАМА
ЛЮКС” (54017, м. Миколаїв, вул. Громадянська, 119, кв. 109, р/р 260088896 у МОД
АППБ „Аваль” МФО 326182, ) 129,50 грн. витрат по сплаті
державного мита за розгляд апеляційної скарги.

3. Доручити господарському суду
Миколаївської області видати відповідні накази.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК
України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції
може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду
України.

Головуючий суддя
Г.П.Разюк

Суддя
С.І.Колоколов

Суддя
М.С. Петров