ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2007 р.
№ 1/622-15/194

Вищий господарський суд України  у складі колегії суддів:

головуючого судді
Кравчука Г.А.,

суддів:
Мачульського Г.М.,

Шаргала В.І.

за участю представників:

позивача
не з’явився

відповідача
не з’явився

прокурора
не з’явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу
Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради –правонаступника Управління комунального майна Львівської міськради

на постанову
Львівського апеляційного господарського суду  від 22.01.2007 р.

у справі
№1/622-15/194 господарського суду  Львівської області

за позовом
Прокурора Галицького району м. Львова в інтересах держави в особі Управління комунального майна Львівської міськради

до
Державного підприємства –фірми "Творчість"

про
розірвання договору оренди та виселення з приміщення

В С Т А Н О В И В:

Прокурор Галицького району м. Львова  звернувся до господарського суду Львівської області з позовом в інтересах держави в особі Управління комунального майна Львівської міськради (надалі Управління)  до Державного підприємства –фірми "Творчість" про розірвання договору оренди, виселення з приміщення та стягнення  570 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач в порушення укладеного з Управлінням договору оренди не уклав договір страхування орендованого майна, не забезпечує пожежну безпеку об'єкта оренди та не сплачує орендну плату у встановлені цим договором розмірі та строки, що є підставою для розірвання договору оренди з виселенням із займаного приміщення.

Доповідач: Шаргало В.І.

Рішенням господарського суду Львівської області від 01.08.2006 року (суддя Т. Костів) в позові відмовлено з посиланням на те, що  на позивачем не доведено наявність підстав для розірвання договору у встановленому законом порядку.

За апеляційною скаргою Управління судове рішення переглянуте в апеляційному порядку і постановою Львівського апеляційного господарського суду  від 22.01.2007 року ( судді: Дух Я.В., Краєвська М.В., Скрутовський П.Д.) скасоване, позов залишений без розгляду з огляду на те, що прокурор звернувся до господарського суду з позовом без достатніх  на те законодавчо визначених підстав, оскільки Управління не є органом державної влади (у розумінні змісту ст. 150 Конституції України), уповноваженим здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; в даному випадку  Управління як господарюючий суб'єкт має право на судовий захист порушених прав шляхом звернення до господарського суду у загальному порядку.

Не погоджуючись з прийнятими у справі рішенням та постановою,  Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, як  правонаступник Управління комунального майна Львівської міськради, звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій ст.ст. 773, 782 Цивільного кодексу України, ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", просить їх  скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позову. Скаржник звертає увагу касаційної інстанції на те, що суд апеляційної інстанції помилково визначив, що  Управління не є органом, уповноваженим державою   виконувати  необхідні функції у спірних правовідносинах, оскільки згідно з вимогами статей 2, 5, 11 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”, статті 2 Закону України “Про оренду державного та комунального майна“  органи місцевого самоврядування здійснюють державну політику в сфері оренди комунального майна, а органом, уповноваженим Львівською міською радою управляти комунальним майном та проводити у даній сфері державну політику є саме Управління.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, судова колегія Вищого господарського суду вважає, що касаційна скарга не  підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 2 статті 121 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках визначених законом.

За рішенням Конституційного Суду України № 3-рп/99 від 08.04.1999 року під поняттям “орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах” потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. В контексті пункту 2 статті 121 Конституції України приписи пункту 3 частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України  треба розуміти так, що прокурори та їх заступники подають до господарського суду позови саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ та організацій незалежно від їх підпорядкування та форм власності.

Оскільки “інтереси держави” є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних чи інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, і ця заява, за статтею 2 Господарського процесуального кодексу України, є підставою для порушення справи в суді.

Проте при розгляді такого позову, господарський суд повинен оцінювати правильність визначення прокурором органу, на який державою покладено обов’язок щодо здійснення конкретних функцій у правовідносинах, пов’язаних із захистом інтересів держави та чи зачіпає предмет спору інтереси держави.

Прокурор  Галицького району міста Львова, подаючи позов в інтересах держави, визначив, що органом уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах  є Управління комунального майна Львівської міської ради. Предметом спору у даній справі є вимога про розірвання договору оренди та звільнення відповідачем займаного приміщення.

Львівським апеляційним господарським судом встановлено, що відповідно до Рішення  виконавчого комітету Львівської міської ради від 09.07.2002 р. №174 "Про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міськради", до повноважень Управління віднесено виключно питання управління майном територіальної громади м. Львова шляхом обліку та ефективності використання нежитлових приміщень, зокрема, шляхом передачі їх в оренду на підставі владних рішень органу місцевого самоврядування, виступаючи при цьому орендодавцем таких приміщень. Саме цю функцію і виконувало Управління укладаючи спірний договір з  фірмою "Творчість".

Таким чином, у цих правовідносинах Управління, як орендодавець майна, не реалізує повноваження держави взагалі та органу виконавчої влади зокрема. Зважаючи на те, що органи місцевого самоврядування  на власний розсуд розпоряджаються  об’єктами комунальної власності, тобто здійснюють щодо них повноваження власника, а не делеговані державою функції, Львівський апеляційний господарський суд  правомірно зазначив що Управління як наймодавець має право на судовий захист прав учасника господарських правовідносин у випадку їх порушення, шляхом звернення до суду у загальному порядку та залишив позов без розгляду відповідно до пункту 1 частини 1 статті 81 Господарського процесуального кодексу України, як такий, в якому неправильно визначено позивача за вимогами про захист інтересів держави.

З   огляду на викладене  колегія   суддів   вважає, що під   час розгляду справи  апеляційним господарським судом фактичні обставини справи встановлено на основі повного і об'єктивного дослідження матеріалів справи, висновки суду відповідають цим обставинам і їм надана правильна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а відтак, у касаційної інстанції відсутні підстави для скасування прийнятої у справі постанови.

Оскільки Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради не подано достатніх доказів його правонаступництва щодо прав та обов’язків Управління комунального майна Львівської міськради і про ліквідацію останнього, колегія вважає, що клопотання про здійснення процесуального правонаступництва не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міськради залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду  від 22.01.2007р. у справі №1/622-15/194 залишити без зміни.

Головуючий  суддя

Кравчук Г.А.

Суддя

Мачульський Г.М.

Суддя

Шаргало В.І.