КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

13.03.07 р.          № 32/562-11/386-А

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Борисенко  І.В.

суддів:                                          Лосєва  А.М.

Розваляєвої  Т.С.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Клименко Г.В. – дов. № 12 від 24.11.2006

від відповідача - Мишковець О.В. – дов. № 789/9/10-017 від 24.02.2007

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м.Києва

на постанову Господарського суду м.Києва від 24.11.2006

у справі № 32/562-11/386-А  (Євсіков О.О.)

за позовом           Товариства з обмеженою відповідальністю "Крокус"

до           Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м.Києва

про          визнання недійсними податкового повідомлення-рішення, розпоряджень таподаткових вимог

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Крокус”(надалі – позивач) звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва про визнання недійсними:

- першу податкову вимогу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва від 07.09.2004 № 1/4306, якою визначено обов'язок позивала зі сплати суми податкового боргу за узгодженим податковим зобов'язанням з податку на додану вартість у розмірі 11 977,00 грн.;

- другу податкову вимогу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва від 25.10.2004 № 2/4925, якою визначено обов'язок позивачі зі сплати суми податкового боргу за узгодженим податковим зобов'язанням з податку не додану вартість у розмірі 11 977,00 грн.;

- податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва від 16.07.2004 № 9/0, яким у позивача виявлено завищення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 1 055 988 00 грн.;

- розпорядження Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва від 26.03.2003 № 13-23/11, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 41 138,00 грн.;

- розпорядження Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва від 31.03.2003 № 18-23/11, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 76 000,00 грн.; а також скасувати податкову заставу всіх активів ТОВ "Крокус", зареєстровану в Державному реєстрі обтяжень майна під реєстраційним номером  1505647, ті зобов'язати Державну податкову інспекцію у Голосіївському районі м. Києва відновити суми податкового кредиту з податку на додану вартість за обліковими картками ТОВ „Крокус” у розмірі 1 173 126,00грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 23.02.2005, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.05.2005, позов задоволено частково: визнано недійсними податкове повідомлення-рішення ДПІ у Голосіївському районі м. Києва № 9/0 від 16.07.2004р., розпорядження ДПІ у Голосіївському районі м. Києва відповідно № 13-23/11 від 26.03.2003р., № 18-23/11 від 31.03.2003р., першу та другу податкові вимоги ДПІ у Голосіївському районі м. Києва відповідно № 1/4306 від 07.09.2004р. та № 2/4925 від 25.10.2004р.; провадження у справі в частині скасування обтяження у вигляді податкової застави активів ТОВ “Крокус” припинено за відсутністю предмету спору; в решті позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06.07.2006 скасовано рішення Господарського суду м. Києва від 23.02.2005 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.05.2005 у справі № 32/562 в частині визнання недійсними розпоряджень ДПІ у Голосіївському районі м. Києва від 26.03.2003 № 13-23/11 та від 31.03.2003 № 18-23/11 про зменшення позивачеві суми бюджетного відшкодування з ПДВ на загальну суму 117 138,00 грн., а справу в цій частині направлено на новий розгляд до Господарського суду м. Києва.

Судом касаційної інстанції вказано на необхідність дослідження обставин, пов’язаних с фактичною сплатою позивачем податку на додану вартість у повному обсязі.

Постановою Господарського суду м. Києва від 24.11.2006р. у справі № 32/562-11/386-А позов в частині визнання недійсними розпоряджень Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва від 26.03.2003 № 13-23/11 та від 31.03.2003 № 18-23/11 задоволено повністю: визнано недійсним розпорядження Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва від 26.03.2003 № 13-23/11; визнано недійсним розпорядження Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва від 31.03.2003 № 18-23/11.

Господарський суд м. Києва свою постанову мотивував тим, що висновки акту перевірки позивача, на підставі якого відповідачем прийняті оспорювані розпорядження, є необґрунтованими та не відповідають чинному законодавству, оскільки у позивача на підтвердження сформованого податкового кредиту наявні всі необхідні первинні документи, які відповідають вимогам закону, та податок позивачем фактично сплачено.

Не погоджуючись із вказаною постановою, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою б/н від 25.12.2006р., в якій просить скасувати постанову Господарського суду м. Києва від 24.11.2006р. у справі №32/562-11/386-А та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального права (а саме пп.7.2.3 п.7.2, пп. 7.4.5 п. 7.4 ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість”), що призвело до неправильного вирішення справи.

Представник апелянта (відповідача) в судовому засіданні апеляційної інстанції апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції проти доводів апелянта заперечував  та просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, перевіривши правильність застосування норм права місцевим господарським судом, судова колегія Київського апеляційного господарського суду, -

ВСТАНОВИЛА:

Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі м. Києва прийняті розпорядження:

- від 26.03.2003 № 13-23/11, яким відповідно до пп. 7.7.4 п. 7.7 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за серпень 2001р. на 41 138,00 грн.;

- від 31.03.2003 № 18-23/11, яким відповідно до пп. 7.7.4 п. 7.7 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за липень 2001р. на 76 000,00 грн.

Вказані розпорядження прийняті на підставі акту перевірки ДПІ у Голосіївському районі м. Києва № 8/23-1107-31351731 від 26.03.2003р. „Про результати документальної перевірки дотримання вимог податкового та валютного законодавства ТОВ „Крокус”, код 31351731, за період з 01.03.2001р. по 01.01.2003р.” (надалі – акт перевірки від 26.03.2003р.).

Копії названих документів наявні в матеріалах справи.

Як вбачається з акту перевірки від 26.03.2003р., перевіркою встановлено, що  підприємством у 2001 році було придбано основні засоби у ЗАТ „Пирятинська птахофабрика” на загальну суму 702 827,00 грн., в т.ч. ПДВ – 117 138,00 грн.

За висновками акту, перевіркою встановлено, що позивачем, в порушення пп.7.2.3 п.7.2, пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість”, неправомірно віднесено до складу податкового кредиту у липні 2001 року 76 000,00 грн. та у серпні 2001 року 41 138,00 грн., оскільки податковий кредит не підтверджується податковими зобов'язаннями продавця придбаних позивачем товарів (робіт, послуг); податкові накладні, на підставі яких позивачем сформовано податковий кредит, не виконують своєї функції, а їх оригінали не підтверджуються копіями.

Такий висновок відповідача мотивований тим, що актом перевірки Лубенської ОДПІ в Полтавській області від 11.02.2002 № 004/ТД/26-20-19 встановлено, що ЗАТ „Пирятинська птахофабрика” (контрагент позивача) не було задекларовано та сплачено податкові зобов’язання з ПДВ, в результаті чого виявлено заниження податкового зобов‘язання з ПДВ за липень 2001 року в сумі 76 000 грн., за серпень 2001 року в сумі 44 811 грн. На підставі  вказаного акта перевірки рішенням Лубенської ОДПІ в Полтавській області від 15.02.2002 № 6/26-10 ЗАТ „Пирятинська птахофабрика” (контрагенту позивача) було визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 120 811,00 грн. за основним платежем та 30 203,00 грн. за штрафними санкціями. Вироком Пирятинського районного суду Полтавської області від 05.06.2002 у кримінальній справі № 1-58 засуджено директора ЗАТ „Пирятинська птахофабрика” Волошина І.Д. за ознаками злочинів, передбачених ст. 12 ч. 3, ст. 366 ч. 2 КК України, та головного бухгалтера ЗАТ „Пирятинська птахофабрика”  Горенко З.В. за ознаками злочинів, передбачених ст. 212 ч. З, ст. 366 ч. 2 КК України.

А тому, на думку перевіряючих, підстави для включення до складу податкового кредиту сум ПДВ за податковими накладними, виданими ЗАТ „Пирятинська птахофабрика”, у позивача відсутні.

У відповідності до ст. 75 КК України засуджених звільнено від відбуття покарання. При цьому Пирятинським районним судом Полтавської області однією з пом'якшуючих обставин визнано той факт, що заборгованість з податку на додану вартість, визначена ЗАТ „Пирятинська птахофабрика” актом перевірки від 11.02.2002 № 004/ТД/26-20-19 та рішенням Лубенської ОДПІ в Полтавській області від 15.02.2002 № 6/26-10, була повністю сплачена.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду погоджується з висновками Господарського суду м. Києва про те, що прийняті ДПІ у Голосіївському районі м. Києва  спірні розпорядження про зменшення позивачу сум бюджетного відшкодування з ПДВ є безпідставними з огляду на наступне.

Податковий кредит у відповідності до п. 1.7 ст. 1 названого Закону визначається як сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

У відповідності до п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку із придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу).

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит згідно з п.п. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 цього Закону є дата здійснення першої з наступних подій:

а) дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг);

б) дата отримання податкової накладної.

Як вбачається з акту перевірки від 26.03.2003р., підставою винесення відповідачем оспорюваних розпоряджень є безпідставність віднесення позивачем до складу податкового кредиту сум ПДВ у липні 2001 року - 76 000,00 грн. та у серпні 2001 року - 41 138,00 грн., сплачених у складі вартості придбаних у ЗАТ „Пирятинська птахофабрика” товарів (робіт, послуг), не підтверджених первинними документами.

Однак, такий висновок відповідача спростовуються матеріалами справи.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, не заперечується відповідачем та вбачається з наданих до справи документів, позивачем на підтвердження факту оплати придбаних у ЗАТ „Пирятинська птахофабрика” основних засобів на загальну суму 456 00,00 грн. (в т.ч. ПДВ – 76 000,00 грн.) надано наступні документи:

- платіжне доручення № 51 від 24.07.2001 на суму 232 238,61 грн., в т.ч. ПДВ – 38 706,44 грн.

- акт звірки взаєморозрахунків від 23.07.2001 до договорів купівлі-продажу майна на суму 223 761,39 грн., в т.ч. ПДВ – 37 293,57 грн.

На підтвердження факту оплати вартості придбаних у ЗАТ „Пирятинська птахофабрика” основних засобів на загальну суму 246 828,00 грн. (в т.ч. ПДВ - 41 138,00 грн.) позивачем надано:

- платіжне доручення № 94 від 22.08.2001 на загальну суму - 137 386,00 грн., в т.ч. ПДВ – 22 897,67 грн.

- платіжне доручення № 110 від 04.09.2001 на загальну суму – 75 320,00 грн., в т.ч. ПДВ – 12 553,33 грн.

- платіжне доручення № 215 від 13.11.2001 на суму – 33 163,47 грн., в т.ч. ПДВ – 5 527,17 грн.

- протокол від 29.11.2001 про залік взаємних вимог та акт звірки від 14.11.2001 до договору купівлі-продажу № 2/0148 А від 27.08.2001 на загальну суму 22 966,53 грн., в т.ч. ПДВ – 3 827,76 грн.

Копії усіх названих документів наявні в матеріалах справи.

Відповідно до п. 4.1 ст. 4 Закону України „Про податок на додану вартість” база оподаткування операцій з продажу товарів (робіт, послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними або регульованими цінами (тарифами) з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обов'язкових) платежів, за винятком податку на додану вартість, що включаються в ціну товарів (робіт, послуг) згідно з законами України з питань оподаткування. До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу в зв'язку з компенсацією вартості товарів (робіт, послуг), проданих (виконаних, наданих) таким платником податку.

Відповідно до п. 4.2 ст. 4 названого Закону у разі продажу товарів (робіт, послуг) без оплати або з частковою оплатою їх вартості коштами у межах бартерних (товарообмінних) операцій, здійснення операцій з безоплатної передачі товарів (робіт, послуг), база оподаткування визначається виходячи з фактичної ціни операції, але не нижчої за звичайні ціни.

Таким чином, придбанні основні засоби були оплачені позивачем у повному обсязі, в т.ч. ПДВ – 117 138,00 грн., що підтверджується вищевказаними документами.

Підставою для віднесення позивачем до складу податкового кредиту сум ПДВ у розмірі 117 138,00 грн. є податкові накладні, виписані на адресу позивача ЗАТ „Пирятинська птахофабрика” на суму 702 827,00 грн., в т.ч. ПДВ – 117 138,00 грн., які оформлені у відповідності до вимог Закону України „Про податок на додану вартість”.

Згідно з пп. 7.2.3 п. 7.2 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов’язань продавця.

Згідно з пп. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 названого Закону України датою виникнення податкових зобов'язань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а в разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові грошові кошти - дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої - дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку;

або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку.

У відповідності до пп.7.2.1 п.7.2 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" податкова накладна має містити: порядковий номер податкової накладної; дату її виписування, назву юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану  вартість; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм); повну назву отримувача; ціну продажу без врахування податку; ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні; загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом (п.п. 7.2.3 п. 7.2 ст. 7 Закону).

Не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами (п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість").

Закон України „Про податок на додану вартість” визначає два випадки неможливості включення витрат по сплаті податку на додану вартість до податкового кредиту звітного періоду:

у разі, коли вартість придбаних товарів не відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) чи основних фондів;

у разі непідтвердження витрат по сплаті податку на додану вартість податковими накладними чи митними деклараціями.

Місцевим судом правомірно враховано, що підпункт 7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість", крім інших обов'язкових підстав виникнення у платника податку права на податковий кредит з податку на додану вартість, передбачає обов’язкову наявність ще й такої підстави, як сплати платником податку у звітному періоді відповідних сум податку.

Відповідно до пп.7.5.5 п.7.7 ст.7 названого Закону суми податку на додану вартість зараховуються до Державного бюджету України та використовуються у першу чергу для бюджетного відшкодування податку на додану вартість згідно з цим Законом.

Таким чином, право на відшкодування виникає лише при фактичній надмірній сплаті податку на додану вартість, а не з факту існування зобов'язання по сплаті такого податку в ціні товару.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачем, на момент проведення перевірки позивач мав усі податкові накладні на підтвердження сум фактично сплаченого податку на додану вартість у розмірі 117 138,00 грн.

Відповідно до пп. 7.2.4 п. 7.2 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону.

Доводів щодо того, що наявні у позивача податкові накладні виписані особою, належним чином не зареєстрованою в якості платника ПДВ, відповідачем не наведено.

Колегія суддів вважає, що посилання відповідача на вирок Пирятинського районного суду Полтавської області від 05.06.2002 у кримінальній справі № 1-58 є безпідставними, оскільки заборгованість з ПДВ ЗАТ „Пирятинська птахофабрика” була повністю сплачена, а на момент складання податкових накладних ЗАТ „Пирятинська птахофабрика” було зареєстровано у встановленому законодавством порядку в якості платника податку на додану вартість, про що мало відповідне свідоцтво, а відтак, мало право складати податкові накладні.

Судом першої інстанції правильно враховано, що відповідно до ст. 72 КАС України вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою. Разом з тим, факт сплати податкових зобов'язань, що виникли у ЗАТ „Пирятинська птахофабрика” за наслідками господарських операцій з позивачем, встановлений вироком суду і визнаний ним пом'якшуючою обставиною при визначенні винним посадовим особам міри покарання. За таких обставин, цей факт є таким, що не потребує додаткового доказування.

Відповідачем не надано доказів визнання недійсними в установленому порядку  укладених позивачем договорів та порушення законодавства України в момент складання наявних у позивача податкових накладних.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що на момент проведення перевірки позивач мав усі податкові накладні на підтвердження сум податкового кредиту, що не заперечується відповідачем.

Крім того, доводи відповідача про необхідність зменшення позивачу бюджетного відшкодування в сумі 117 138,00 грн. у зв’язку з тим, що ЗАТ „Пирятинська птахофабрика” не включило до податкових зобов'язань з податку на додану вартість суму ПДВ, отриману у складі вартості реалізованих основних засобів, та не сплатило її до бюджету є необґрунтованим, оскільки сплата вказаної суми ПДВ до бюджету підтверджена матеріалами справи.

Враховуючи усе вищевикладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо безпідставності та необґрунтованості прийнятих відповідачем оспорюваних розпоряджень про зменшення позивачу сум бюджетного відшкодування з ПДВ та не приймає до уваги доводи апелянта щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм Закону України „Про податок на додану вартість”.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно встановлені обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга ДПІ у Голосіївському районі м. Києва підлягає залишенню без задоволення, а постанова Господарського суду м. Києва від 24.11.2006р. у справі № 32/562-11/386-А – залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 86, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 212 та 254, п.6 Прикінцевих та перехідних положень  Кодексу адміністративного судочинства України, Київський апеляційний господарський суд,  –

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївськомурайоні м. Києва б/н від 25.12.2006р. на постанову Господарського суду м. Києва від 24.11.2006р. у справі                № 32/562-11/386-А залишити без задоволення, а постанову Господарського суду м. Києва від 24.11.2006р. у справі № 32/562-11/386-А за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Крокус” до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва - без змін.

2.   Матеріали справи № 32/562-11/386-А направити до Господарського суду м. Києва.

3.  Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, передбачені ст.ст. 211, 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя          Борисенко  І.В.

Судді

Лосєв  А.М.

Розваляєва  Т.С.