ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" травня 2007 р.  о 11:40              Справа № АС-54/181-07

вх. № 5045/1-54

Суддя господарського суду Харківської області

за участю секретаря судового засідання

представників сторін :

Представник позивача - Шебаніц Н.М., дов. № 06 Ю-6/79 від 16.01.2007 р.

Представник відповідача - Колісник З.В., дов. № 125/426 від 03.05.2007 р.

по справі за позовом  Харківське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів м.Х-в

до  ВАТ "Ізюмський тепловозоремонтний завод" м. Ізюм

про стягнення 70725,96 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Харківське обласне відділення Фонду України соціального захисту інвалідів, м. Харків, суб’єкт владних повноважень звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача ВАТ "Ізюмський тепловозоремонтний завод" м. Ізюм 70725,96 грн.  за нестворені робочі місця для працевлаштування інвалідів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач зобов’язаний був створити 34 робочих місць у 2006 р. для працевлаштування, але фактично протягом дванадцяти місяців 2006 р. було працевлаштоване 25 інвалідів, тобто відповідачем не виконаний норматив по 9 робочим місцям. У зв’язку з чим відповідач повинен сплатити позивачеві  суму у розмірі  70725,96  грн. за нестворені робочі місця для працевлаштування інвалідів.

Позивач у судовому засіданні 10.05.2007р. надав супроводжувальним листом ( вх. 9154) копію листа Ізюмського міського-районного центру зайнятості, в якому зазначено, що підприємство відповідача надавало звіти форми 3-ПН про наявність вільних робочих місць для інвалідів протягом 2006р.

Відповідач у запереченнях ( вх. 10988 від 08.05.2007р.)  зазначає, що протягом 2006 р. було працевлаштовані 25 інвалідів та щомісячно надавав звіти згідно форми № 3-ПН про наявність 9 вільних місць для працевлаштування інвалідів, але Фонд інвалідів на протязі року не направив жодного інваліду для працевлаштування.

Матеріалами справи встановлено, що Фонд України соціального захисту інвалідів діє відповідно затверджених на підставі ст. 10 та ст. 20 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” Порядку сплати підприємствами (об’єднаннями), установами і організаціями штрафних санкцій до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, акумуляції, обліку та використанню цих коштів затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1767 від 28 грудня 2001 р. та Положення Про Фонд України соціальної захищеності інвалідів затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України  № 92 від 18.07.1991 р.

Відповідно до даних звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006 р. (середньооблікова чисельність та фонд оплати праці)  середньорічна заробітна плата на підприємстві на одного працівника складає  у 2006 р.  7858,44 грн.

Статтею  19 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, встановлено, що для   підприємств   (об'єднань),   установ і організацій  незалежно  від  форми  власності і   господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування  інвалідів  у  розмірі  чотирьох  відсотків   від загальної чисельності   працюючих,   а   якщо  працює  від  8 до 25 чоловік - у кількості одного робочого місця.

Згідно зі ст.20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні"  підприємства (об’єднання ), установи і організації незалежно від форми власності і господарювання, де кількість працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим частиною першою ст.19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду України соціального захисту інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньорічної заробітної плати на відповідному підприємстві (в об’єднанні), в установі, організації за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом. Згідно ч.3 ст.20 Закону сплату штрафних санкцій підприємства (об’єднання), установи і організації провадять відповідно до ч.3 ст.20 Закону  за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов’язкових платежів).

Згідно звіту відповідача за 2006 р. про зайнятість та працевлаштування інвалідів середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу підприємства у 2006 р. становила 859 осіб, відповідно до ст. 19 вищевказаного закону відповідач у 2006 р. повинен був створити 34 робочих місця для працевлаштування інвалідів. Фактично, згідно даних, наданих відповідачем у звіті за 2006р. форма №10-ПІ, розділ 1 „Кількість працівників та фонд оплати праці», середньооблікова чисельність інвалідів - штатних працівників на підприємстві становить 8 інвалідів, отже відповідачем був працевлаштований 25 інвалідів, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується позивачем. Крім того,  як вбачається з наданих відповідачем звітів по формі 3-ПН у 2006 р. підприємство постійно повідомляло центр зайнятості про наявність вільних робочих місць, що також підтверджується листом Ізюмського міського-районного центру зайнятості ( № 9154 від 10.05.2007р.), в якому зазначено, що підприємство відповідача надавало звіти про наявність вільних робочих місць для інвалідів протягом 2006р., але працевлаштування інвалідів на підприємство не було.

Суд зазначає, що  інваліди працювали у позивача не повний рік, але, наведений Закон не пов’язує факт створення робочого місця з терміном праці інваліда у звітному періоді та датою прийняття його на роботу в даному періоді. Закон тільки вказує на факт роботи інваліда на підприємстві.

Суд зазначає, що згідно наведеної норми, суми яки просить стягнути позивач є штрафними санкціями. По своїй правовій природі штрафні санкції застосовуються за порушення законодавства діями чи бездіяльністю. Тобто за неналежне виконання обов’язку покладеного законом.

Згідно ст. 18 наведеного закону  працевлаштування інвалідів здійснюється центральним органом виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органами місцевого самоврядування,   громадськими організаціями інвалідів.

Відповідно до Положення „Про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів „ затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1995 р. „Про організацію робочих місць та працевлаштування інвалідів”, працевлаштування інвалідів здійснюється державною службою зайнятості,  органами  Мінсоцзахисту,  місцевими  Радами  народних депутатів, громадськими  організаціями  інвалідів  з  урахуванням побажань, стану здоров'я інвалідів, їхніх здібностей і професійних навичок відповідно до висновків МСЕК.

Позивач, не надав доказів, що компетентні органи, які займаються направленням  інвалідів для працевлаштування направляли інвалідів до відповідача для  працевлаштування. Не надав доказів безпосереднього звернення інвалідів на підприємство з метою працевлаштуванні, і відмови в такому працевлаштуванні.

Таким чином не належне виконання обов’язку з боку відповідача відсутнє.

За таких обставин позивач просить покласти на відповідача відповідальність за неналежне виконання обов’язків щодо працевлаштування інвалідів органами, зазначеними у ст. 18 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” (Практика ВСУ  постанова від 15.01.03 р. справа №4292/1-36).

Враховуючи наведене, вимоги про стягнення штрафних санкцій необґрунтовані.

Керуючись 4 , 8, 86, 94, 160- 163  Кодексу адміністративного судочинства України , суд

ПОСТАНОВИВ:

У позові відмовити повністю.

На постанову через суд першої інстанції може бути подана заява про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня складання постанови у повному обсязі.

Апеляційна скарга може бути  подана через суд першої інстанції протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Копія апеляційної скарги одночасно направляється до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків для подачі заяви про апеляційне оскарження.

Якщо було подано  заяву  про  апеляційне  оскарження,  але апеляційна  скарга  не  була  подана  у  строк,  встановлений  цим Кодексом,  постанова  суду набирає законної сили після закінчення цього строку.

Повний текст постанови виготовлено 11.05.2007р.

Суддя