ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

20.02.07                                                                                           Справа№ 5/2628-28/319А

15 год 35 хв

За позовом: Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова, м. Львів

до відповідача 1: Корпорації “Укрнерудпром”, м. Львів

до відповідача 2: Приватного підприємства „Інтелект-сервіс”, м. Київ

про визнання недійсною угоди на загальну суму 3618000 грн.

Суддя  Морозюк А.Я.

Секретар судового засідання

Онишко І.Р.

м. Львів, вул. Личаківська,128,

Зал судового засідання № 302.

Представники сторін

Від позивача: Кармелюк Т.Б. –головний державний податковий інспектор, Гринів Ю.О. –начальник ДПІ у Франківському районі м. Львова

Від відповідача 1: Хом”як І.Я. - представник

Від відповідача 2: не з”явився

Позов заявлено Державною податковою інспекцією у Франківському районі м. Львова до Корпорації “Укрнерудпром” та до Приватного підприємства „Інтелект-сервіс” про визнання недійсною усної угоди, укладеної між Корпорацією “Укрнерудпром” та ПП „Інтелект-сервіс” на загальну суму 3618000 грн, та застосування наслідків визнання угоди недійсною при наявності умислу в обох сторін.

Представники позивача у судовому засіданні позов підтримали та просять його задоволити з підстав, наведених у позовній заяві, оскільки включення Корпорацією “Укрнерудпром” до податкового кредиту податку на додану вартість, який не був сплачений ПП „Інтелект-сервіс” до бюджету, є неправомірним, тому укладена між відповідачем 1 та відповідачем 2 усна угода підлягає визнанню недійсною із підстав, визначених ст. 49 ЦК України, при наявності умислу в обох сторін.

Відповідач 1 проти позову заперечив з підстав, наведених в письмовому поясненні по справі від 14.11.2006 року (вх. № 33481 від 16.11.2006 року). Зокрема відповідач 1 зазначив, що згідно накладної № 47 від 17.08.2001 року та акту виконаних робіт від 22.08.2001 року Корпорація “Укрнерудпром” в серпні 2001 року отримала від ПП „Інтелект-сервіс” автомобіль МЗКТ-74131 з причепом 9379, та останнім було проведено передексплуатаційну підготовку техніки. Внаслідок проведеної операції ПП „Інтелект-сервіс” виписало податкові накладні № 55 від 17.08.2001 року на суму 3600000 грн. (ПДВ –600000 грн) та № 70 від 22.08.2001 року на суму 18 000 грн (ПДВ –3000 грн). Згідно укладеної угоди сторонами були проведені розрахунки, які полягають в тому, що згідно акту прийому-передачі векселів від 07.07.2003 року припинились грошові зобов”язання щодо платежу за угодою відповідно до ст. 4 ЗУ “Про обіг векселів в Україні” та виникли грошові зобов”язання щодо платежу за векселем. Вказані операції відображені в звітності відповідача 1, а оскільки виписані ПП „Інтелект-сервіс” податкові накладні містили всі необхідні реквізити для заповнення податкової накладної, то відповідач 1 правомірно включив до податкового кредиту суму податку на додану вартість. Крім цього, на час господарських операцій з Корпорація “Укрнерудпром” ПП „Інтелект-сервіс” мало цивільну правоздатність, державну реєстрацію та реєстрацію платника податку, а отже мало право укладати будь-які угоди та здійснювати господарські операції відповідно до чинного законодавства України.

Відповідач 2 вимоги ухвал суду не виконав, письмових пояснень по суті заявлених позовних вимог суду не надав, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив.

Суд розглядає справу в порядку ст. 71 КАС України на основі наявних доказів.

В судовому засіданні було досліджено письмові докази, які наявні в матеріалах справи (акт перевірки, свідоцтво про державну реєстрацію, податкові накладні та інші наявні в матеріалах справи письмові докази).

Відповідно до п.6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 року № 2747-IV, справу розглянуто в порядку, встановленому цим Кодексом.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

Працівниками позивача була проведена комплексна документальна перевірка дотримання вимог податкового та валютного законодавства Корпорацією “Укрнерудпром” за період з 01.01.2001 року по 30.06.2003 року. За результатами перевірки складено Акт № 290/23-2/239/30163522 від 29.12.2003 року, в результаті перевірки встановлено наявність правовідносин з ПП „Інтелект-сервіс”.

Згідно накладної № 47 від 17.08.2001 року Корпорація “Укрнерудпром” отримала від ПП „Інтелект-сервіс” автомобіль МЗКТ-74131 з причепом 9379 на суму 3600000 грн (ПДВ 600000) грн, згідно Акту виконаних робіт б/н від 22.08.2001 отримала від ПП „Інтелект-сервіс” послуги по передексплуатаційній підготовці колесного тягача МЗКТ –74131 з причепом 9379 на суму 18000 грн (ПДВ 3000) грн. За результатами проведених операцій ПП „Інтелект-сервіс” виписало Корпорації  “Укрнерудпром” податкові накладні № 55 від 17.08.2001 року на суму 3600000 грн (ПДВ  600000 грн) та № 70 від 22.08.2001 року на суму 18000 грн (ПДВ 3000 грн).

Як вбачається з листа від 14.12.2006 року № 23143/7/15-305 ДПІ у Голосіївському районі м. Києва, ПП „Інтелект-сервіс” () за серпень 2001 року звітувало з нульовими показниками, з вересня 2001 року не звітує.

Статтею 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов’язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до ст. 49 ЦК УРСР (що був чинним на час укладення спірної угоди), якщо угода укладена з метою, завідомо суперечною інтересам держави та суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання угоди обома  сторонами  -  в  доход держави стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання угоди однією стороною з другої сторони стягується в доход  держави все  одержане  нею  і  все  належне  з  неї  першій  стороні    на відшкодування одержаного. При наявності ж умислу лише у  однієї  з сторін все одержане нею за угодою повинно  бути  повернуто  другій стороні, а одержане останньою  або  належне  їй  на  відшкодування виконаного стягується в доход держави.

Згідно ч. 1 ст. 208 ГК України (яка є чинною станом на час розгляду судом позовної вимоги позивача про застосування наслідків недійсності), якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як  таке, що  вчинено  з метою,  яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства,  то за наявності  наміру  в  обох  сторін  -  у  разі виконання  зобов'язання  обома  сторонами  -  в  доход  держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням,  а  у разі  виконання  зобов'язання  однією  стороною  з  другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї  першій стороні на відшкодування одержаного.  У разі наявності наміру лише у однієї із  сторін  усе  одержане  нею  повинно  бути повернено  другій стороні,  а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного  стягується  за  рішенням  суду  в  доход держави.

Як вбачається з матеріалів справи, ДПІ у Франківському районі м.Львові просить  визнати недійсною усну угоду, укладення якої підтверджується податковими накладними № 55 від 17.08.2001 року та № 70 від 22.08.2001 року на загальну суму 3618000 грн, та застосувати  наслідки визнання угод недійсними при наявності умислу в обох сторін, мотивуючи це тим, що включення  Корпорацією “Укрнерудпром” до податкового кредиту ПДВ, який не був сплачений ПП „Інтелект-сервіс” до бюджету, є неправомірним.

Санкції передбачені  ч.1 ст. 208 ГК України  застосовуються за вчинення  правочину з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. Однак санкції встановлені ч. 1 ст. 208 ГК України, не можуть застосовуватись за сам факт несплати податків однією з сторін договору, необхідною умовою  є наявність умислу на укладення угоди, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. За таких обставин правопорушенням є несплата податків, а не вчинення правочину.

Позивачем не доведено, що спірна угода укладена відповідачами з метою саме заздалегідь суперечною інтересам держави та суспільства, а не з будь-якою іншою метою. Матеріали справи не вказують на те, що спірна усна угода містить зобов’язання сторін щодо сплати податків, а тому несплата податків відповідачем 2 (ПП „Інтелект-сервіс”) у даному випадку не може тягнути за собою недійсності такої угоди.

Чинним законодавством України не передбачено обов'язку покупця, а також не надано йому право перевіряти достовірність даних, які вказуються продавцем в його первинних документах, а також контролювати показники податкової звітності по податках та обов'язкових платежах.  Це ж стосується і перевірки покупцем намірів продавця щодо сплати ним державі податків. Згідно з Конституцією України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством (стаття 19 Конституції України).

Окрім того, пунктом 1.3 Оглядового листа Вищого арбітражного суду України „Про деякі питання практики вирішення спорів про визнання угод недійсними” № 01-8/481 від 20.04.2001р. передбачено, що порушення сторонами договору законодавства про податки не є підставою для визнання його недійсним.

При цьому уповноважений податковий орган (за наявності встановлених законом підстав) не позбавлений права донарахувати необхідну суму податку суб'єкту підприємницької діяльності – порушнику податкового законодавства –відповідачу 2  у справі (ПП „Інтелект-сервіс”), оскільки статею 61 Конституції України встановлено індивідуальний характер юридичної відповідальності особи.

Згідно  ст.71  Кодексу  адміністративного   судочинства  України   кожна   сторона  повинна  довести  ті обставини  на  яких ґрунтуються  її  вимоги  та  заперечення.

Податковим органом не доведено те, що  спірна угода  укладена з метою  завідомо  суперечною інтересам держави і суспільства, хоча суд неодноразово в своїх ухвалах вимагав у позивача нормативно-правове і документальне обґрунтування наявності умислу в діях однієї чи обох сторін.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Клопотання позивача про забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно відповідачів суд відхиляє, оскільки позивач не представив суду докази в підтвердження існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди прав, свободам та інтересам позивача(такі докази теж неодноразово витребовувалися ухвалами суду).

Виходячи із вищенаведеного, керуючись ст.ст.17, 48, 69-71, 86, 158, 160, 162, 163, 167, п.6 розділу  УІІ  Прикінцевих та  перехідних  положень  Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 року № 2747-IV (із змінами та доповненнями), господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          В задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в строк та в порядку, передбаченому ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя                                                               Морозюк А.Я.