СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13.04.07                                                                                 Справа № 8/94н-ад.

Суддя господарського суду Луганської області Середа А.П.,  розглянувши матеріали справи за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосервіс ЛТД», місто Антрацит Луганської області,

до Антрацитівської об’єднаної державної податкової інспекції, місто Антрацит Луганської області, -

про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення,

при секретарі судових засідань Смірновій В.М.,

в присутності представників сторін:

від позивача – Кушніренко І.О., - довіреність №07-02/07 від 07.02.07 року;

від відповідача –Черевко Н.О. –головний державний податковий інспектор, - довіреність №2 від 09.01.07 року, -

встановила:

суть спору: позивачем заявлено вимогу про:

визнання нечинним податкового повідомлення-рішення Антрацитівської об’єднаної державної податкової інспекції Луганської області (далі – ОДПІ, - відповідач) №/0 від 24.01.2007 року –про завищення бюджетного відшкодування на суму 46765,00 грн.

Відповідно до ст. 111 Кодексу адміністративного судочинства України (далі –КАСУ) попереднє судове засідання по справі було призначене та фактично відбулося 06.03.07 року за участю представників сторін.

На підставі ст. 150 КАС України у судовому розгляді справи оголошувалися перерви:

з 23 березня до 03 квітня 2007 року  та  з 03 квітня до 13 квітня 2007 року –з метою надання сторонам можливості подати до суду додаткові докази, у тому числі - витребувані  на його вимогу.

У судовому засіданні представниками сторін заявлено клопотання про відмову від фіксації судового процесу технічними засобами, яке не суперечить  вимогам ст. 41 та пункту 2-1 розділу УІІ «Прикінцеві та перехідні положення» КАСУ, а тому його задоволено судом.

Представник позивача позов підтримав у повному обсязі.

У судовому засіданні він також повідомив суду, що не зміг забезпечити явку до судового засідання свідка – директора ПІЇ «Автоінвестстрой-Луганськ»Замкового С.Л., але вважає за достатній доказ те, що назване підприємство надало до суду своє письмове пояснення №б/н від 13.04.07 року.

Представник відповідача позов не визнав; про це також зазначено у відзиві відповідача на позов (вих. №1741/10 від 06.03.07 року), в якому  стверджується, що спірне податкове повідомлення-рішення винесено законно та обґрунтовано, оскільки під час перевірки, проведеної ОДПІ (акт №39/23-21766930 від 24.01.07 року), при визначенні позивачем своїх податкових зобов’язань виявлено порушення вимог підпункту 7.2.1 п. 7.2; підпункту 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України від 21.12.2000 року №2181-ІІІ «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»(далі - ЗУ №2181-ІІІ) та пунктів 12.6 і 12.10 ст. 12 Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість, затвердженого наказом ДПА України від 30.05.1997 року №165 (з наступними змінами та доповненнями) (далі –Порядок №165).

Заслухавши представників сторін,  дослідивши обставини справи та додатково надані  матеріали,  суд  дійшов  наступного.

І.1.  28.01.1994 року виконавчим комітетом Антрацитівської міської ради  Луганської області Товариство з обмеженою відповідальністю «Автосервіс ЛТД»(далі –ТОВ «Автосервіс ЛТД», - позивач) ідентифікаційний код 21766930, зареєстроване в якості суб’єкта підприємницької діяльності –юридичної особи, про що зроблено реєстраційний запис №0000039.

28.01.1994 року підприємство Антрацитівською ОДПІ взято на облік як платника податків, реєстраційний №94/01-6-420, а  в якості платника податку на додану вартість (далі –ПДВ) - 28.08.1997 року, реєстраційний №16140962; перереєстровано 22.03.2006 року, №40051665.

2.  20.10.06 року позивачем надано до ОДПІ податкову декларацію з ПДВ за вересень 2006 року, якою платник податку також самостійно виявив та виправив помилки за звітний період –серпень 2006 року, при цьому у рядку 26 розділу ІІІ показав залишок від»ємного значення ПДВ, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, - у сумі 21077,00 грн.; відшкодування ПДВ з бюджету за вересень 2006 року не заявлено.

До декларації позивач також додав розрахунок коригування сум ПДВ до податкової декларації з ПДВ за вересень 2006 року, в якому показав суму коригування за серпень 2006 року у розмірі -2050,00 грн.

Ці помилки, самостійно виявлені позивачем,  в подальшому будуть вказані у акті перевірки ОДПІ як такі, що виявлені саме нею.

20.11.06 року позивачем до тієї ж ОДПІ надано:

податкову декларацію з ПДВ за жовтень 2006 року, у якій у рядку 25 розділу ІІІ якої заявлено право на відшкодування з бюджету ПДВ у сумі 46765,00 грн. на рахунок платника у банку;

розрахунок суми бюджетного відшкодування у такому ж розмірі;

заяву про відшкодування ПДВ у сумі 46765,00 грн. на рахунок у банку.

3.У зв’язку з надходженням цих податкових декларацій фахівцями ОДПІ в період з 12 по 18 січня 2007 року здійснено виїзну позапланову перевірку ТОВ «Автосервіс ЛТД»з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування ПДВ на розрахунковий рахунок за жовтень 2006 року», за результатами якої 24.01.07 року складено одноіменний акт №39/23-21766930, згідно якому зроблено висновок про те, що платник ПДВ припустився порушень вимог підпунктів 7.2.1 п. 7.2 та 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України 03.04.97 року №168/97-ВР «Про податок на додану вартість»(далі –ЗУ №168/97-ВР), - а тому він не має права на бюджетне відшкодування ПДВ у сумі 46765,00 грн.

Як видно з примірника акту, доданого до матеріалів справи, з ним ознайомлені керівник та головний бухгалтер підприємства, які відмовилися від його підписання; хоча примірник акту головний бухгалтер отримав.

Акт відмови від підписання акту до суду не надано.

3.1.Як вбачається з розділу 3.2.1 акту («Перевірка правильності визначення податкових зобов’язань за жовтень 2006 року»), порушень при визначенні податкових зобов’язань позивача за жовтень 2006 року не виявлено.

3.2.При визначенні податкового кредиту за той же період платник податку «припустився порушень податкового законодавства в частині неправомірності визначення податкового кредиту за жовтень 2006 року», у тому числі:

абзаців «д», «е»та «ж»підпункту 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 ЗУ «Про ПДВ»;

п. 4.5 ст. 4  та підпункту 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 того ж Закону.

Це полягає у тому, що ним при визначенні податкового кредиту:

а)безпідставно враховано невірно оформлені податкові накладні №10, 76 та 79 від 02.10.06 року (кожна) на суму ПДВ  10902,40 грн., в яких невірно вказано адресу підприємства;

б)до складу податкового кредиту за липень 2005 (п’ятого) року не включена податкова накладна №00246 від 22.07.05 року, видана ТОВ «Агропромсервіс»;

в)загальна сума коригування податкового кредиту у зв’зку із змінною кількісних і вартісних показників складає до зменшення 11002,40 грн.;

г)мається невідповідність даних реєстру отриманих та виданих податкових накладних  - даним податкової декларації (порушено підпункт 7.2.8 п. 7.2 ст. 7 ЗУ «Про ПДВ»та ст. 7 Порядку ведення реєстру отриманих та виданих податкових накладних, затвердженого наказом ДПА України від 30.06.05 року №244 та зареєстрованого в МЮ України 18.07.05 року за №770/11050).

4. 24.01.07 року ОДПІ згідно акту винесла податкове повідомлення-рішення №/0, відповідно до якого:

на підставі:

підпункту «б»підпункту 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 ЗУ №2181-ІІІ  та частини 13 ст. 11-1 Закону України від 04.12.1990 року №509-ХІІ «Про державну податкову службу в Україні» (далі –ЗУ№509-ХІІ);

у зв’язку з порушенням платником податку вимог:

підпунктів 7.2.1 п. 7.2 та 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 ЗУ «Про ПДВ», -

ТОВ «Автосервіс ЛТД»зменшено суму бюджетного відшкодування ПДВ з Державного бюджету у розмірі 46765,00 грн. (на час розгляду спору ця сума не відшкодована).

ІІ. Заслухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про те, що  позов ПІДЛЯГАЄ задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

1.Здійснюючи вищезгадану перевірку та приймаючи за її наслідками спірне податкове повідомлення-рішення, ОДПІ повинна була керуватися вимогами статтей 10, 11 та 11-1 ЗУ №509-ХІІ.

2. Але, аналізуючи спірне податкове повідомлення-рішення, суд дійшов висновку, що  його винесено з порушенням чинного законодавства.

Так, рішення містить посилання на частину 13 статті 11-1 ЗУ №509-ХІІ як на підставу для його прийняття.

Однак частина 13 статті 11-1 названого Закону звучить наступним чином (в редакції ЗУ №2505-ІУ від 25.03.05 року) :

«Продовження термінів проведення позапланової  виїзної перевірки можливе на термін не більше 5 робочих днів, а стосовно суб’єктів малого підприємництва  - 2 робочі дні».

Стаття 11 того ж Закону НЕ містить у собі частини 13-ї, а наявний у ній ПУНКТ 13  звучить так:

«за несвоєчасне виконання установами банків та іншими фінансово-кредитними установами рішень суду та доручень платників податків про сплату податків і зборів (обов’язкових платежів) стягувати з установ банків та інших фінансово-кредитних установ пеню за кожний день прострочення (включаючи день сплати) у порядку та розмірах, встановлених законами України щодо таких видів платежів».

Очевидно, ОДПІ при винесенні спірного податкового повідомлення-рішення належало послатися на пункт 11 ст. 11 ЗУ №509-ХІІ.

2.1.З тексту цього рішення вбачається, що його винесено у зв’язку з порушенням платником податку підпунктів 7.2.1 п. 7.2  та підпункту 7.4.5 п. 7.4 статті 7 ЗУ «Про ПДВ».

Так, у підпункті 7.2.1 п. 7.2 сказано, що платник податку зобов’язаний надати покупцю податкову накладну, що має містити зазначені окремими рядками:

а)порядковий номер податкової накладної;

б)дату виписування податкової накладної;

в)повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім’я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість;

г)податковий номер платника податку (продавця і покупця);

д)місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість;

е)опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об’єм);

є)повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах отримувача;

ж)ціну поставки без врахування податку;

з)ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні;

и)загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Як сказано в акті перевірки, складеному ОДПІ, позивачем порушено вимоги абзаців «д», «е»та «ж» підпункту 7.2.1, - невірно вказано адресу у податкових накладних №№10, 76 та 79 від 02.10.06 року.

Але дослідження судом цих накладних свідчить про наявність  у кожній з них чіткої та конкретної адреси як продавця, так і покупця, - що спростовує доводи ОДПІ  у цій частині.

У податкових накладних №2965 від 27.09.06 року та №3004 від 28.09.06 року у графі «Кількість», вказано, відповідно, «0,57»та «2,4», –що, на думку відповідача, суперечить Порядку заповнення податкової накладної, затвердженому наказом ДПА України від 30.05.1997 року №165, зареєстрованому у МЮ України 23.06.1997 року за №233/2037.

Але пункт 12.4 цього  Порядку не містить заборони вказувати цей показник у нецілих одиницях.

Суд вважає, що викладення цього показника у графі 5 податкової накладної не робить її недійсною. А позивач пояснив, що кожна з цих податкових накладних тому виписана з таким показником, що покупець по операції купівлі-продажу автомашини розраховувався частками, у  зв’язку з чим було виписано дві податкові накладні –на першу та наступну частки суми вартості автомашини.

Це пояснення підтверджується матеріалами справи.

2.2.Підпунктом 7.4.5  п. 7.4 ст. 7 ЗУ «Про ПДВ»встановлено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту  суми сплаченого (нарахованого) податку у зв’язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктам 7.2.6 цього пункту).

Однак наявність таких обставин у позивача у спірній ситуації ОДПІ належним чином не довела.

2.3.Твердження ОДПІ про порушення вимог наказу ДПА України від 30.05.97 року №165 «Про затвердження форми податкової накладної та порядку її заповнення»(зі змінами та доповненнями), а саме: пунктів 12.6 та 12.10, - НЕ ВІДПОВІДАЮТЬ чинній нормативній базі податкового законодавства України.

Так, пунктом 12.6 наказу №165 визначено, що графа 7 податкової НАКЛАДНОЇ повинна містити дані про базу оподаткування товарів (послуг), які підлягають оподаткуванню податком на додану вартість за ставкою 20%.

Пункт 12.10 вищезгаданого наказу встановлює, що графа 11 податкової НАКЛАДНОЇ  повинна містити дані про загальну суму коштів, що підлягають оплаті.

Судом звернуто увагу на те, що у тексті акту перевірки працівниками ОДПІ, які його склали, наказ №165 від 30.05.97 року іменується НЕВІРНО, а саме: «Порядок заповнення та подання податкової ДЕКЛАРАЦІЇ з податку на додану вартість», - хоча у такому випадку належало послатися на наказ ДПА України від 30.05.97 року №166 «Про затвердження форми податкової  декларації та Порядку її заповнення і подання», зареєстрованого у МЮ України 09.07.97 року за №250/2054.

2.4.З урахуванням викладеного у пунктах 2.1 - 2.3 розділу ІІ цієї постанови  суд не погоджується з твердженнями ОДПІ у цій частині ще й тому, що позивач надав до матеріалів справи документальні докази факту купівлі-продажу товарно-матеріальних цінностей (податкові накладні, платіжні доручення та т.і.),  а також письмові підтвердження свого контрагента за угодами купівлі-продажу –Приватного підприємства «Акціонерне товариство «Автоінвестбуд-Луганськ»(вих. №б/н від 13.04.07 року) –про вчинення господарських операцій між ним та позивачем по цій справі, стан розрахунків, факти видачі податкових накладних та т.і.

3. Оцінюючи далі спірне податкове повідомлення-рішення, суд виходить з того, що порушення платником податку на додану вартість вимог підпункту 7.2.8 п. 7.2 ст. 7 ЗУ «Про ПДВ»не вказані в якості підстав для його прийняття, а тому суд не надає правової оцінки цій обставині.

4.Суд вважає, що позивач при визначенні своїх податкових зобов’язань та податкового кредиту за жовтень 2006 року дотримувався вимог ЗУ «Про ПДВ».

Так, у підпункті 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 названого Закону сказано, що датою виникнення податкових зобов’язань з поставки товарів вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а в разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові кошти –дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої –дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку;

або дата відвантаження товарів (…).

Як вже зазначено вище у цій постанові, покупець - позивач по цій справі –СПЛАТИВ ВАРТІСТЬ отриманих ним товарно-матеріальних цінностей, що довів суду документально.

Відповідно до підпункту 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 ЗУ №168/97, податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 ст.6 та статтею 8-1 цього Закону протягом такого звітного періоду у зв’язку з:

придбанням  або виготовленням товарів …;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів…).

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані  операції протягом такого звітного податкового періоду.

Підпункт 1.7 ст. 1 ЗУ №168/97-ВР податковий кредит визначає як суму, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов’язання звітного періоду, визначене згідно з цим Законом.

Позивач довів, що СПЛАТИВ ПДВ у ціні товару, оскільки  оплатив його вартість на користь продавців (постачальників).

5.1.Датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається:

7.5.1.дата здійснення першої з подій:

або дата списання коштів з банківського рахунку  платника податку в оплату  товарів…, дата виписки відповідного рахунку (товарного чека)…;

або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт  придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

6.Як сказано у підпункті 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 ЗУ №168/97-ВР,

сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов’язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту.

…При від’ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у т.ч. розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності –зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Далі у підпункті 7.7.2 сказано, що якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від»ємне значення, то:

а)бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від»ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг);

б)залишок від’ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

7. Підпунктом 7.7.4 п. 7.4 ст. 7 названого Закону встановлено, що  платник податку, який має право на одержання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення повної суми бюджетного відшкодування, подає відповідному податковому органу податкову декларацію та заяву про повернення такої повної суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації (…).

8.Бюджетне відшкодування може мати місце лише у разі надмірної сплати  платником ПДВ цього податку.

Це прямо передбачено нормою, викладеною у пункті 1.8 ст. 1 ЗУ №168/97-ВР, а саме:

бюджетне відшкодування –сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв’язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

Позивач у встановленому законом порядку  довів цей факт.

Він також довів законність та обґрунтованість своїх позовних вимог в цілому.

9.Отримавши таку декларацію та заяву, ОДПІ повинна діяти у порядку та у спосіб, встановлені чинним законодавством.

Так, Згідно статті 3 Закону України від 04.2.90 року №509-ХІІ „Про державну податкову службу в Україні” (далі –ЗУ №509-ХІІ) органи державної податкової служби України у своїй діяльності керуються Конституцією  України, законами України, іншими нормативно-правовими актами органів державної влади, а також рішеннями... органів місцевого самоврядування з питань оподаткування, виданими у межах їх повноважень.

Здійснення контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків та зборів (обов’язкових платежів) на органи ДПА України покладено пунктом 1 ст.10 ЗУ №509-ХІІ.

Як вбачається з матеріалів справи, ОДПІ  НЕ дотрималася вищенаведених вимог чинного законодавства.

Тобто відповідач, будучи суб’єктом владних повноважень, який заперечує проти позову, всупереч вимогам, викладеним у частині 2 ст. 71 КАСУ, не довів законність та обґрунтованість своїх дій та рішень.

Суд вважає, що при прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення порушено вимоги:

частини 2 ст. 19 Конституції України, згідно якій органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

статті 3 ЗУ №509-ХІІ, якою встановлено, що органи державної податкової служби України у своїй діяльності керуються конституцією України, законами України, іншими нормативно-правовими актами органів державної влади, а також рішеннями… органів місцевого самоврядування з питань оподаткування, виданими у межах їх повноважень;

вищецитованих законів та інших нормативних актів.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги, що спірне податкове повідомлення-рішення прийнято з порушеннями податкового законодавства, - воно не може залишатися чинним та підлягає скасуванню,  а позов  - задоволенню у повному обсязі.

Згідно частині 1 ст. 94 КАСУ з Державного бюджету України на користь позивача підлягають відшкодуванню судові витрати у сумі 3,40 грн.

Позивачем при зверненні до суду з цим позовом сплачено державне мито у сумі 8,50 грн., що підтверджується платіжним дорученням №32 від 05.02.07 року. Сума надмірної сплати складає 5,10 грн. (8,50 грн. –3,40 грн.).

У зв’язку з викладеним суд, керуючись частиною 2 ст. 89 КАСУ, роз’яснює позивачу, що судовий збір, сплачений у більшому, ніж встановлено законом, розмірі, повертається ухвалою суду за клопотанням особи, яка його сплатила.

На підставі викладеного,  частини 2 ст. 19 Конституції України; ст. ст. 3, 10, 11 та 11-1 Закону України від 04.12.90 року №509-ХІІ «Про державну податкову службу в Україні;  керуючись ст.ст. 89, 94, 158-163, 167 КАС України,  суд

п о с т а н о в и в :

1.Позов задовольнити у повному обсязі.

2.Податкове повідомлення-рішення №/0 від 24 січня 2007 року, прийняте Антрацитівською об’єднаною державною податковою інспекцією Луганської області, - скасувати.

3.Стягнути з Державного бюджету України - на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосервіс ЛТД», ідентифікаційний код 21766930, яке знаходиться за адресою: місто Антрацит, вул. Толстого, буд. 2-«а»Луганської області, - судові витрати у сумі 3 (три) грн. 40 коп.

Відповідно до частини 4 ст. 167 КАС України у судовому засіданні 13.04.07 року за згодою представників сторін оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови.

Постанова набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо такої заяви не буде подано.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення  постанови у повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу - з  дня  складення  в  повному обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанову у повному обсязі складено та підписано 18.04.2007 року.

Суддя                                                                                       А.П. Середа