ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2007 р.
Справа № А-13/262

Господарський суд Івано-Франківської області у складі:

Головуючий суддя: Шкіндер П.А.

Суддя: Фанда О.М.

Суддя: Деделюк Б.В.

при  секретарі судового засідання Цюрак А.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом  Угринівська сільська рада  вул.Просвіти,4, с. Угринів, Тисменицький район, Івано-Франківська область,77423

до відповідачів 1. Тисменецька районна рада народних депутатів  вул.Галицька, 17, м. Тисмениця,  Івано-Франківська область,77400

2. Фермерське господарство"Нива" Слободяна Романа Лазаровича    Калуське шосе,2, с. Угринів, Тисменицький район,  Івано-Франківська область, 77423

В засіданні приймають участь:

Від позивача:  Гусак М.М.-папорт СС №367115,

Від позивача:  Довга О.М. -паспорт СС №553396,

від відповідача:  Літаренко Л.Ю.-представник Тисменицької районної ради, (довіреність № б/н від 08.12.06 )

Від відповідача:  Стефанишин П.В.-депутат районної ради, (паспорт серія - СС № 130945

від 04.02.97 )

Від відповідача:  Слободян Р.В.-представник, паспорт серія - СС № 365546,

Від відповідача:    Попадинець Р.Д.-представник, довіреність № б/н від 18.01.06

Суть спору:  заявлена вимога про скасування  ухвали Тисменицької районної Ради VІІ сесії ХХІ  скликання від 24.12.1991року та визнання нечинним Державного акту  (серія  ІФ-13-34-7/78) за № 78 від 18.10.1994року  в частині  надання  права постійного  користування  земельною ділянкою  площею в 30 га.

В судовому засіданні 20.02.2007року оголошено перерву до  21.2.2007року, після чого судове засідання було продовжено.

Представникам  сторін роз"яснено їх  права та обов"язки, передбачені ст.ст 4, 51 Кодексу адміністративного судочинства України. Заяв про відвід судді та секретаря  судового засідання  не поступало.

Відповідно до ч.6 ст.12 , ст.41 Касу  під час  перегляду  адміністртивної справи  в судовому засідання  забезпечується  повне фіксування  судового процесу за допомогою  звукозаписувального  технічного засобу.

Позивач позовні вимоги підтримує та просить суд позов задоволити.

Відповідачі проти позову заперечують та просять суд в позові відмовити.

Розглянувши матеріали справи, подані представниками сторін докази, заслухавши їхні пояснення суд, встановив, що Ухвалою Тисменицької районної Ради народних депутатів VII  сесії 21 скликання від 24.12.1991 року "Про додаткове виділення земельної ділянки фермерського господарства  Слободяна  Романа Лазаровича"  у відповідності до матеріалів про додаткове виділення земельної ділянки товарного виробництва фермерському господарству Слободяна  Романа Лазаровича для виробництва сільськогосподарської продукції та керуючись  чинним законодавством і ухвалою Івано-Франківської обласної Ради від 30.10.1990 року "Про земельну реформу в Івано-Франківській області" ухвалено  відвести додатково земельну ділянку площею 30га на території села Угринів Угринівської сільської Ради народних депутатів,  згідно погодженого планокартографічного матеріалу фермерському господарству Слободяна  Романа Лазаровича  в довічне спадкоємне користування при умові сплати добродієм Слободяном Романом  Лазаровичем земельної ренти величиною деференційованого доходу та дотримання вимог чинного законодавства та дозволено в межах відведеної земельної ділянки  проводити  спорудження  господарських будівель згідно проектно-кошторисної  документації, розробленої та погодженої в установленому порядку.

Зазначена вище земельна ділянка площею 30га виділена за погодженням  голови  сільської Ради Г.В.Левицької, голови колгоспу "Україна" С.А. Угрин, головного районного архітектора М.М. Андрусяка, головного інженера, землеупорядчика району Я. Леуса та фермера Р.Л. Слободяна. Крім того, на викопіровці з плану землекористування  колгоспу "Україна" зроблено застереження  головою колгоспу "Україна"  "Погоджено після  збору врожаю сільськогосподарської продукції  3 вересня 1992р.".

Тисменицькою районною Радою народних депутатів 18.10.1994 року  фермеру Слободяну Р.Л. видано державний акт  на право постійного користування  землею площею 50га відповідно до рішень Тисменицької районної Ради народних депутатів від 15.02.1991 року, серії ІФ-13-37-4/78.

Актом від 30 червня 1998 року комісія в складі сільського голови  села Угриніва - Р. Терешкуна, землеупорядчика сільської Ради - О.Білоуса, голови ТзОВ ВТФ "Угринів" - В.Воловець, бухгалтера  ТзОВ ВТФ "Угринів" - О.Богон та фермера Р. Слободяна передано на баланс фермерському господарству фермера  Р. Слободяна 51,0 га меліорованих земель балансовою вартістю 67,3 тис. грн.

На час розгляду справи фермерське господарство "Нива" Слободяна Романа Лазаровича користується земельною ділянкою  у розмірі 50га та використовує її у підприємницькій діяльності.

Позивач, посилаючись на те, що Ухвалою Тисменицької районної Ради народних депутатів  від 24.12.1991 року "Про додаткове виділення земельної ділянки  фермерському господарству  Слободяна Романа Лазаровича" порушено його права та інтереси, звернувся до суду з адміністративним позовом за їх захистом.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги,  позивач посилається на те, що дії Тисменицької районної Ради  народних депутатів  при прийнятті  оспорюваної Ухвали є протиправними, а Ухвала  є незаконною  та підлягає до скасування.

Зокрема, позивач посилається на ст.19 Земельного кодексу України ( в редакції від 13.03.1992р №2196-12 ), якою передбачено, що земельні ділянки у користування для всіх потреб із земель сіл, селищ, а також за їх межами для будівництва шкіл, лікарень, підприємств торгівлі та інших об"єктів сфери послуг тощо, в тому числі сільськогосподарського використання, ведення селянського  (фермерського) господарства, надаються сільськими, селищними радами  народних депутатів.

Районні і міські Ради народних депутатів, в адміністративному підпорядкуванні  яких були  райони, надавали земельні ділянки за межами населених пунктів із земель запасу для сільськогосподарського використання  та із земель  лісового і водного фонду у випадках передбачених ст.ст. 77, 79 Земельного кодексу України.

Надання земельних ділянок для ведення селянського (фермерського) господарства районними радами народних депутатів проводилося у разі відмови в наданні земельної ділянки сільською, селищною Радою народних депутатів.

Крім того, позивач  вказує на відсутність погодження на виділення земельної ділянки із власником землі (Угринівською сільською Радою народних депутатів), як це  передбачено ст.51 Земельного кодексу України в редакції 1990 року.

Позивач посилається на порушення  вимог ст. 52 Земельного кодексу України, де конкретні розміри земельних ділянок для ведення селянського (фермерського) господарства в межах норм, з урахуванням регіональних особливостей, спеціалізації та можливостей обробітку наданих земель, визначили сільські, селищні, міські, а в подальшому й районні Ради.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що  спірна Ухвала  в частині надання земельної ділянки площею 30га в довічне спадкоємне користування  фермерському господарству Слободяна Р.Л. суперечить Земельному кодексу, оскільки така правова норма в Кодексі відсутня.

Крім того, Ухвала Тисменицької районної Ради народних депутатів  від 24.12.91р. не відповідає вимогам п.п.б п.4 Ухвали Івано-Франківської обласної Ради  народних депутатів від 30.10.1990 року "Про земельну реформу в Івано-Франківській області", в якому зазначено, що надання земель для товарного сільськогосподарського  виробництва, розміщення і будівництво фермерських господарств, на час здійснення  земельної реформи віднесено до компетенції районних та міських (обласного підпорядкування) Рад  при умові попереднього прийняття з цього приводу  рішень сільськими, селищними та міськими радами.

Оскільки державний акт на право постійного користування  землею в частині подання фермерському господарству Слободяна Р.Л. земельної ділянки площею 30га виданий на підставі незаконної Ухвали  Тисменицької районної Ради народних депутатів  від 24.12.1991р., тому в цій частині державний акт на право постійного користування  землею підлягає визнанню нечинним.

Відповідач, Тисменицька районна Рада, проти позову заперечує, свої заперечення виклав у відзиві на позов. Зокрема, заперечуючи проти позову, відповідач посилається на те, що  оскаржувана Ухвала   прийнята у відповідності  до компетенції та повноваження районної Ради  на час прийняття  рішення  та у відповідності до вимог Земельного кодексу України  в редакції від 18.12.1990 року, зокрема ст.ст. 6, 19, 51, 52.

Крім того,  відповідач посилається  на пропущення строку  звернення до суду, визначеного ст.99 КАС України, що є підставою для відмови у позові відповідно до  ч.1 ст.100 КАС України.

Відповідач 2, фермерське господарство "Нива", проти адміністративного позову заперечив, свої заперечення виклав у відзиві на позов від 18.01.07 та від 20.02.07 року. Крім того, звернувся з письмовим клопотанням  до суду про  застосування вимог ч.1 ст.100 КАС України у зв"язку із пропуском  строку для звернення до суду  у відповідності  до ч.2  ст. 99 КАС України.

Заперечуючи проти позову, відповідач-2 вказує, що  земельну ділянку  в розмірі 50га , в тому числі 30га виділену йому Ухвалою Тисменицької районної  Ради народних депутатів  від 24.12.1991р. отримав на законних підставах, а тому у позові просить відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши  обгрунтування та заперечення  представників сторін, оцінивши подані представниками сторін та витребуванні судом докази, які знаходяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку  про відмову в задоволені позову, виходячи із слідуючого.

У відповідності до ч.2 п.17 ст.19 Закону УРСР "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне  самоврядування" від 07.12.1990р. №533-ХІІ  ради народних депутатів правомочні розглянути питання, віднесені законодавством України  до їх відання.

Виключно на пленарних засіданнях  Ради народних депутатів вирішуються питання  регулювання  земельних відносин відповідно до законодавства .

Статтею 6 Земельного кодексу УРСР в редакції від 18.12.1990 року, у довічне успадкування  володіння земля надається  громадянам Української РСР для ведення селянського (фермерського) господарства.

Компетенція районних Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин визначена ст.12 Земельного кодексу (від 18.12.1990р.), а саме до  відання  районних  Рад  народних  депутатів   у    галузі   регулювання земельних відносин на їх території належить:     1) передача земельних  ділянок  у  власність,  надання  їх  у користування у порядку,  встановленому  статтями  17  і  19  Земельного  Кодексу української РСР; 2) реєстрація права власності, права  користування  землею  і договорів на оренду землі;   3) вилучення (викуп) земель відповідно  до  статті  31  вищевказаного Кодексу; 4) ведення земельно-кадастрової документації; 5) здійснення державного контролю за використанням і охороною земель, додержанням земельного законодавства; 6) сприяння створенню екологічно чистого  середовища і поліпшенню природних ландшафтів; 7) погодження будівництва    землекористувачами    жилих, виробничих, культурно-побутових та  інших  будівель  і  споруд  на землі, наданій їм у користування за межами населених пунктів; 8) припинення  права  власності  або  користування  земельною ділянкою чи її частиною;   9) організація землеустрою; 10) розгляд і затвердження проектів і схем землеустрою; 11) затвердження проектів внутрігосподарського землеустрою та контроль за їх здійсненням; 12) видача висновків  про  надання  або  вилучення  земельних ділянок, яке провадиться вищестоящою Радою народних депутатів; 13) вирішення  земельних спорів у межах своєї компетенції;14) вирішення інших питань  у  галузі  земельних  відносин  у   межах своєї компетенції.

Частиною 3 ст.18 Земельного кодексу передбачено, що районні, а також місцеві Ради народних депутатів, в адміністративному підпорядкуванні яких є райони, надають земельні ділянки  за межами населених  пунктів, в тому числі для ведення  селянського (фермерського) господарства.

Суд не може погодитися з обгрунтуванням позивача, що станом на час виникнення спірних правовідносин, статтею 19 Земельного кодексу України (в редакції від 18.12.1990р.) передбачалось, що земельні ділянки  у користування для всіх потреб  із земель сіл, селищ, а також за їх межами для будівництва шкіл, лікарень, підприємств торгівлі та інших об"єктів сфери послуг тощо, в тому числі сільськогосподарського використання, ведення селянського  (фермерського) господарства, надаються сільськими, селищними радами  народних депутатів.

Вищевказаною статтею визначено, що надання земельної ділянки, що перебуває у володінні  або користуванні, іншому громадянину, підприємстві, установі, організації проводиться тільки після  вилучення цієї ділянки  у порядку, передбаченому ст.ст. 31 і 32 цього Кодексу, а тому  позивач  посилається  на редакцію Земельного кодексу  1992року

Крім того, не можна погодитися з позивачем, що станом на 24.12.1991 року районні і міські Ради народних депутатів  подавали земельні ділянки для ведення селянського  (фермерського) господарства у разі відмови у наданні земельної ділянки сільською, селищною Радою народних депутатів, так як дане обгрунтування спростовується  вимогами статті 18 Земельного  кодексу  УРСР (в редакції від 18.12.1990р.) чинної на момент  прийняття спірної Ухвали.

Не найшли свого підтвердження  обгрунтування позивача, щодо визначення розмірів земельної ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства,  як визначались сільськими, селищними Радами  народних депутатів, а в подальшому і районними Радами, а  акт відведення земельної ділянки  повинен був погоджуватися  із власником землі, в даному випадку з Угринівською сільською Радою народних депутатів.

Статтею 51 Земельного кодексу УРСР (від 18.12.1990р.) чинного на момент прийняття спірної Ухвали, передбачено, що надання земель громадянам  Української РСР для ведення селянського (фермерського) господарства  проводиться на підставі  їх заяв та  за поданням відповідної  сільської, селищної Ради народних депутатів за рішенням районної, міської Ради народних депутатів.

Земельні ділянки виділяються громадянам , як правило, єдиним масивом з розташованими на ньому водними джерелами і лісовими угіддями.

Статтею 52 Земельного кодексу УРСР передбачено, що для ведення селянського  (фермерського) господарства надаються земельні ділянки, розмір яких не повинен перевищувати 50 гектарів  сільськогосподарських угідь і 100 гектарів усіх земель.

Конкретні розміри  земельних ділянок громадян, які ведуть селянське (фермерське) господарство, в межах норм, встановлених частиною 1 цієї статті, визначають районні, міські  Ради народних депутатів диференційовано, з урахуванням регіональних особливостей, спеціалізації і можливостей обробітку наданих земель переважно  членами селянського (Фермерського) господарства.

Земельні ділянки  громадян, які ведуть селянське (фермерське) господарство, поділу не підлягають.

Що стосується посилання позивача на Ухвалу Івано-Франківської обласної Ради народних депутатів від 30.10.1990 року "Про земельну реформу в Івано-Франківській області" ( п.п.б п.4), зокрема, що у районної Ради народних депутатів були відсутні підстави для прийняття рішення  про виділення земельної ділянки, то дані посилання  позивача спростовуються  тим же п.п.б п.4 Ухвали Івано-Франківської обласної Ради  від 30.10.1990 року, де зазначено, що на час здійснення земельної реформи місцевим радам народних депутатів  приймати остаточні ухвали  про надання, закріплення  та поновлення прав у володінні, користуванні чи  оренди земель в межах своїх територій  для таких цілей; районні та міські (обласного підпорядкування) Ради за рішенням сільських, селищних, міських Рад - для товарного сільськогосподарського виробництва, природоохоронного, рекреаційного та лісового господарства, розміщення і будівництва фермерських господарств та малих підприємств по переробці і використанню місцевих сировинних ресурсів, будівельних матеріалів. то вимоги  зазначеної ухвали  не скасовують  положень  Земельного кодексу  діючого на час  прийняття оскаржуваної ухвали.

Позивач посилається, що земельна ділянка розміром 30га, виділена фермерському господарству Слободяна  згідно на час винесення Ухвали Тисменицької районної Ради  народних депутатів  від 24.12.1991 року, знаходилася в межах населеного пункту, однак доказів  своїх обгрунтувань  в судовому засіданні  не подав, а представлені докази, а саме висновок про розгляд проекту  встановлення межі території Угринівської сільської Ради  та межі населеного пункту  села Угринів  на території Угринівської сільської Ради Тисменицького району Івано-Франківської області від 03.08.1998р., рішення  сільської ради  від 05.03.1999 року "Про додаткове включення земельних ділянок в межі населеного пункту  села Угринів", рішення Тисменицької районної Ради Івано-Франківської області від 25.07.99р." Про внесення змін до рішення районної Ради від 31.01.1998р. "Про затвердження проекту встановлення меж населених пунктів та погодження проектів формування територій і встановлення меж Угринівської сільської Ради  Тисменицького району", рішення обласної Ради від 27.08.1999р. №188-9/99 "Про проект формування на території та встановлення меж сільських, селищних та міських Рад" не можуть бути прийняті судом, так як вони прийняті після прийняття спірної Ухвали  Тисменицької районної Ради VІІ сесії ХХІ  скликання від 24.12.1991року.

Крім того, згідно п.1 ст 99 Кодексу адміністративного судочинства  України для  звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк,  який, якщо не встановлено інше,  обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна  була  дізнатися  про  порушення  своїх  прав,  свобод  чи інтересів. Пропущення строку  звернення до суду, визначеного ст.99 КАС України,  є підставою для відмови у позові відповідно до  ч.1 ст.100 КАС України.  Позивачем не надано суду доказів, які б свідчили,  що ним не пропущений строк звернення до суду.  Крім того, за наявними в справі  матеріалами  вбачається, що  представники позивача, а саме голова сільської ради,   погоджуючи проєкти відведення  та передаючі  на баланс  фермерському господарству земельної ділянки в розмірі 30га,   знали про спірну ухвалу відповідача.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Витрати по сплаті судового збору залишити за позивачем. Повернути позивачу зайво сплачене державне мито та витрати по сплаті інформаційно-технічних послуг.

На підставі наведеного, керуючись ст. 67,  ст 121 Конституції України,  ст.ст.99, 100, 158, 159, 160, 161, 162, 164 Кодексу адміністративного судочинства  України ,  ст. ст. 6,  12,  18, 19,51,  52, 77,79 Земельного кодексу УРСР (від 18.12.1990р.)  суд-

ПОСТАНОВИВ:

в позові відмовити.

Повернути Угринівській сільській раді  вул.Просвіти,4, с. Угринів, Тисменицький район, Івано-Франківська область  з Державного бюджету України зайво сплачене державне мито  в сумі  163,20грн., про що видати довідку.

ДП “Судовий інформаційний центр” повернути Угринівській сільській раді  вул.Просвіти,4, с. Угринів, Тисменицький район, Івано-Франківська область - 118грн. витрат на  інформаційно-технічне забезпечення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення; апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий суддя                                         Шкіндер П.А.

Суддя                                                             Фанда О.М.

Суддя                                                             Деделюк Б.В.

"02" березня 2007року

иготовлено в АС "Діловодство суду"

________________02.03.07року