ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

13.02.2007
Справа №2-29/849-2006

За позовом – Закритого акціонерного товариства „Санаторій „Київ”, м.Алушта.

До відповідачів – 1. Фонду майна АР Крим, м.Сімферополь;

2. Верховної ради АР Крим, м.Сімферополь.

Про визнання недійсним наказу, визнання права на приватизацію.

Суддя Башилашвілі О.І.

Секретар судового засідання Готовкіна Т.С.

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача – Харманська Д.А. – представник, довіреність у справі. Печурін Ю.П. – голова правління.

Від відповідачів:

1. Іскра Ю.Ю. – представник, довіреність у справі.

2. Сідоренко О.В. – представник, довіреність від 22.01.2007р. №4185/28-50.

Суть спору: ЗАТ „Санаторій „Київ” звернувся до господарського суду АР Крим з позовом про визнання недійсним наказу Фонду майна АР Крим №628 „Про прийняття рішення про приватизацію майна, яке належить АР Крим – цілісного майнового комплексу, переданого в оренду ЗАТ „Пансіонат з лікуванням „Київ” від 21.07.2005р. та визнання за ЗАТ „Санаторій „Київ” право на приватизацію майна, що орендується у Фонду майна АР Крим за договором від 27.12.1990р. (з урахуванням додаткових угод від 30.10.1994р., 11.02.1997р., 17.01.2000р., 01.10.2000р.) шляхом викупу.

Провадження у справі порушено суддею Чумаченко С.А. ухвалою від 10.08.2005р.

За резолюцією В.о. Голови господарського суду АР Крим справа була передана для розгляду судді Гаврилюк М.П.

За резолюцією першого заступника Голови господарського суду справа була передана до провадження судді О.І. Башилашвілі з привласненням справі нового номеру 2-29/849-2006.

Заявою від 18.12.2006р. позивач змінив предмет позову та просить суд визнати частково нечинною Постанову ВР АР Крим від 18.09.2002р. №231-3/02 в частині затвердження способу приватизації цілісного майнового комплексу, переданого в оренду ЗАТ „Пансіонат з лікуванням „Київ”, вказаного у пункті першому Переліку майна, що належить АР Крим; визнати нечинним наказ Фонду майна АР Крим №628 „Про ухвалення рішення про приватизацію майна, яке належить АР Крим – цілісного майнового комплексу, переданого в оренду ЗАТ „Пансіонат з лікуванням „Київ” від 21.07.2005р.

Провадження у справі зупинялось, у зв’язку з призначенням будівельно-технічної експертизи, проведення якої було доручено Науково-дослідницькому експертно-криміналістичному центру при ГУ МВС України в АР Крим, після проведення якої провадження у справі було поновлено.

Ухвалою від 19.12.2006р. суд залучив до участі у справі у якості другого відповідача – Верховну раду АР Крим та вирішив розглядати справу в порядку Кодексу адміністративного судочинства України.

Позовні вимоги мотивовані тим, що спірні постанови та наказ суперечать вимогам п.56 Державної програми приватизації на 2000-2002 роки, п. 1 ст. 11 Закону України „Про приватизацію невеликих державних підприємств (малої приватизації), а також п.9 ст. 17 Закону України „Про приватизацію державного майна”, в частині способу приватизації, яка на думку позивача повинна здійснюватися не шляхом конкурсу, а шляхом викупу.

Відповідач – Фонд майна АР Крим відзив на позовну заяву не представив, однак проти позовних вимог заперечує.

Відповідач – Верховна рада АР Крим у відзиві на позовну заяву проти позову заперечує, з тих підстав, що спірний пункт постанови в частині визначення способу приватизації прийнятий на підставі, в межах повноважень та у спосіб передбачені Конституцією України, законами України, нормативно-правовими актами АР Крим та без порушень прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

З'ясувавши можливість врегулювання спору до судового розгляду, суд встановив, що сторони не згодні врегулювати спір до судового розгляду, у зв’язку з чим суд закінчив підготовче провадження та перейшов до судового розгляду справи.

Після вияснення усіх обставин справи, та перевірення доказів, суд перейшов до судових дебатів, та після закінчення яких, суд віддалявся для ухвалення рішення по даної справі до нарадчої кімнати.

Розглянувши матеріали справи, заслухав представників сторін, суд -

ВСТАНОВИВ:

27.12.1990р. між Об’єднанням „Кримбудматеріали” Мінбудматеріалом УРСР та Організацією орендаторів, що була створена на базі відпочинку „Київ” був укладений договір про передачу майна бази відпочинку „Київ” в оренду на умовах господарської діяльності ( том 1 а.с. 11-16).

Відповідно до п. 1.6 цього договору, орендатор має право на достроковий викуп всього майна або його частини.

У додатковій угоді від 30.04.1994р. до договору оренди від 27.12.1990р. визначено, що правонаступниками сторін по вищевказаному договору стали: орендодавцем - Фонд державного майна Криму, а орендарем – Закрите акціонерне товариство „Пансіонат „Київ”, що було створено на базі майна, що належить організації орендаторів.

Додатковою угодою від 11.02.1997р. до договору оренди від 27.12.1990р. визначено, що правонаступником орендодавця – Фонду державного майна Криму став Фонд майна АР Крим.

17.01.2000р. сторони договору оренди, уклали додаткову угоду до договору оренди від 27.12.1990р., у п. 5.2.4 якої зазначили, що орендар має право приймати участь в приватизації майна, що орендується та у разі здійснення орендарем за рахунок власних коштів за згодою орендодавця поліпшень майна, що орендується, які неможливо відокремити без нанесення йому збитку, вартість не менш 25% його балансової вартості, орендар отримує право викупу об’єкта оренди.

13.05.2003р. ЗАТ „Пансіонат „Київ” змінив своє найменування на ЗАТ „Санаторій Київ”, яке є правонаступником майнових прав та обов’язків орендного підприємства бази відпочинку „Київ”.

Суд встановив, що договірні відносини між сторонами договору оренди з урахуванням додаткових угод, продовжені, що підтверджується листом Фонду майна АР Крим від 25.01.2005р.( том 1 а.с. 73).

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про оренду державного і комунального майна» приватизація об'єкта оренди здійснюється відповідно до чинного законодавства.

На підставі п. 51 Державної програми приватизації на 2000-2002рр, затвердженої Законом України «Про Державну програму приватизації» від 18 травня 2000 року N 1723-III, в разі прийняття рішення про приватизацію орендованого державного майна (будівлі, споруди, приміщення) орендар одержує право на викуп цього майна, якщо орендарем за згодою орендодавця здійснено за рахунок власних коштів поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об'єкта без спричинення йому шкоди, вартістю не менше ніж 25 відсотків залишкової (відновної за вирахуванням зносу) вартості майна (будівлі, споруди, приміщення).

Пункт 56 Державної програми приватизації на 2000-2002 роки передбачає, що приватизація готелів, об'єктів санаторно-курортних закладів та будинків відпочинку, які перебувають на самостійних балансах, здійснюється у порядку, встановленому Законом України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизації)", викуп застосовується щодо об'єктів малої приватизації, зданих в оренду, якщо право на викуп було передбачено договором оренди, укладеним до набрання чинності Законом України "Про оренду державного майна".

Пунктом 9 ст. 17 Закону України „Про приватизацію державного майна” встановлено, що орендар має право на викуп об'єкта оренди, якщо це було передбачено договором оренди, укладеним до набрання чинності Законом України "Про оренду державного майна".

Відповідно до умов договору оренди здійснення орендарем поліпшень майна можливо за згодою орендодавця.

Згода власника майна має місце, про що свідчать листи Фонду майна АР Крим ( том а.с. 71,72).

Відповідно висновку експерта №42 від 22.09.2006р. вартість поліпшень, які не можливо відокремити, здійснених позивачем за власні кошти складає 19 362 440,00 грн., що у процентному вираженні складає 382,99% (том 1, а.с. 95).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем, як орендарем, за згодою орендодавця було здійснено за рахунок власних коштів поліпшення орендованого майна, які неможливо відокремити без спричинення йому шкоди, вартістю значно більше 25 відсотків вартості орендованого майна, у зв'язку з чим, на підставі п.п. 51,56 Державної програми приватизації на 2000-2002рр, позивач у встановленому порядку придбав право на приватизацію майна, що їм орендується, шляхом викупу.

Суд не приймає доводи Фонду майна АР Крим на те, що позивачу був переданий в оренду саме цілісний майновий комплекс, оскільки з договору оренди від 27.12.1990р. вбачається, що об’єктом оренди є основні та оборотні засоби, а не цілісний майновий комплекс, як стверджує Фонд майна АР Крим, тому позивач цілком правомірно посилається в обґрунтування позову на п. 51 Державної програми приватизації на 2000-2002 роки, затвердженої Законом України «Про Державну програму приватизації» від 18 травня 2000 року N 1723-III.

Згідно з п. 2 роз'яснення ВАСУ від 26.01.2000р № 02-5/35 «Про деякі питання практики розгляду спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних і інших органів» підставою для визнання акту недійсним є його невідповідність вимогам законодавства та/або визначеною законом компетенції органу, який видав цей акт, а також порушення у зв'язку з прийняттям такого акту прав і охоронюваних законом інтересів підприємства – позивача у справі.

Викладені обставини, свідчать, що Постанова ВР АР Крим від 18.09.2002р. №231-3/02 в частині затвердження способу приватизації цілісного майнового комплексу, переданого в оренду ЗАТ „Пансіонат з лікуванням „Київ”, вказаного у пункті першому Переліку майна, що належить АР Крим та наказ Фонду майна АР Крим №628 „Про ухвалення рішення про приватизацію майна, яке належить АР Крим – цілісного майнового комплексу, переданого в оренду ЗАТ „Пансіонат з лікуванням „Київ” від 21.07.2005р., не відповідають законодавству про приватизацію в частині затвердження способу приватизації та порушують майнові права позивача на здійсненні їм поліпшення об’єкта, а також право на його викуп.

На підставі ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень і до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень.

На підставі викладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Вступна та резолютивна частини постанови оголошені в судовому засіданні 13.02.2007р.

Постанова оформлена та підписана 16.02.2007р.

На підставі викладеного, та керуючись ст. 152, п. 1 ст. 153, п.1 ч.1 ст.157, 160, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Позов задовольнити.

2. Визнати частково нечинною Постанову ВР АР Крим від 18.09.2002р. №231-3/02 в частині затвердження способу приватизації цілісного майнового комплексу, переданого в оренду Закритому акціонерному товариству „Пансіонат з лікуванням „Київ”, вказаного у пункті першому переліку майна, що належить АР Крим.

3. Визнати нечинним наказ Фонду майна АР Крим №628 „Про ухвалення рішення про приватизацію майна, яке належить АР Крим – цілісного майнового комплексу, переданого в оренду Закритому акціонерному товариству „Пансіонат з лікуванням „Київ” від 21.07.2005р.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Башилашвілі О.І.