ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2007 р.
№ 40/327

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:
Добролюбової Т.В.

суддів
Гоголь Т.Г., Продаєвич Л.В.

розглянувши  матеріали касаційної скарги
Відкритого акціонерного товариства “Донецькобленерго”

на рішення
та
постанову

Господарського суду Донецької області від 21.11.06
Донецького апеляційного господарського суду  від 18.01.2007 року

у справі
№ 40/327

за позовом
Прокурора Приморського району міста Маріуполя в інтересах держави в особі Управління міського майна Маріупольської міської ради

до
1)          Приазовські електричні мережі Відкритого акціонерного товариства “Донецькобленерго”
2)          Відкритого акціонерного товариства “Донецькобленерго”

про
стягнення 7 218,26 грн.

У судове  засідання учасники процесу не з’явилися, хоча про місце і час розгляду касаційної скарги повідомлені належно.

Прокурором Приморського району міста Маріуполя в інтересах держави в особі Управління міського майна Маріупольської міської ради у вересні 2006 року заявлений позов про стягнення з Приазовських електричних мереж Відкритого акціонерного товариства “Донецькобленерго”  6920,26 грн. –

доповідач: Добролюбова Т.В

заборгованості з орендної плати, 121,14 грн. - послуг, 176,86 грн. - пені у зв’язку з невиконанням відповідачем зобов’язань за договором від 01.11.05 №4364-ж. Обґрунтовуючи вимоги,  позивач посилався на порушення відповідачем вимог статей 18, 19 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” щодо своєчасного внесення орендної плати.

Рішенням господарського суду Донецької області від 21.11.06, ухваленим суддею Підченко Ю.О., позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Відкритого акціонерного товариства “Донецькобленерго” на користь  Управління міського майна Маріупольської міської ради 3312,42 грн. - заборгованості,      80,76 грн. –за послуги з обслуговування, 176,86 грн. –пені. Вмотивовуючи рішення в цій частині суд посилався на приписи статті 286 Господарського кодексу України, при цьому, зазначав про доведеність існування у відповідача заборгованості за договором від  01.11.05.  В решті позову провадження припинено у зв’язку з перерахуванням відповідачем 3607,84 грн. після  звернення прокурора з позовом.  В позові до Приазовських електричних мереж Відкритого акціонерного товариства “Донецькобленерго” провадження у справі  припинено через відсутність у останнього статусу юридичної особи.

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: М’ясищева А.М.- головуючого, Алєєвої І.В., Шевкової Т.А. постановою від 18.01.07, перевірене рішення у справі в частині припинення провадження у справі щодо Приазовських електричних мереж Відкритого акціонерного товариства “Донецькобленерго” скасував. Вмотивовуючи постанову в цій частині суд зазначав про порушення судом першої інстанції  вимог статті 24 Господарського процесуального кодексу України, оскільки при залученні  іншого відповідача, неналежний відповідач вибуває з участі у справі. В решті рішення залишено без змін з тих же підстав.

Відкрите акціонерне товариство “Донецькобленерго” звертаючись до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, оскаржило судові акти в частині стягнення 176,86 грн. пені, відповідач просить рішення і постанову у справі в оскарженій частині  скасувати, як прийняті з порушенням норм матеріального і процесуального права та всупереч практиці Верховного суду України.  Обґрунтовуючи вимоги, скаржник посилається на порушення судами приписів статей 1, 12 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”. При цьому зазначає, що введений ухвалою господарського суду Донецької області від 22.11.04 мораторій на задоволення вимог кредиторів поширюється на нараховану позивачем пеню, тому пеня  не підлягає стягненню.

Від Управління міського майна Маріупольської міської ради отримано відзив на касаційну скаргу, в якому управління просить в задоволенні касаційної скарги  Відкритого акціонерного товариства “Донецькобленерго” відмовити.

Від Прокурора Приморського району міста Маріуполя відзиву на касаційну скаргу судом не отримано.

Вищий  господарський  суд  України,  заслухавши  доповідь  судді  Добролюбової Т.В., переглянувши матеріали справи та доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування господарськими судами приписів  чинного законодавства,  відзначає наступне.

Судові рішення у справі переглядаються в межах доводів касаційної скарги.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 01.11.2005 між Управлінням міського майна Маріупольської міської ради - орендодавцем та Приазовськими електричними мережами Відкритого акціонерного товариства “Донецькобленерго” –орендарем,  укладено договір №4364-ж про оренду нежитлового приміщення загальною площею 310, 60 кв. м., розташованого за адресою : місто Маріуполь, проспект Леніна, 1-а.  Договір укладено строком до 20.10.06. Згідно пункту 4.3 спірного договору орендар зобов’язаний сплачувати орендодавцеві щомісячно орендну плату за користування приміщенням. Разом з цим, відповідно до пункту 3.2.6 договору орендар повинен сплачувати щомісячно 40,38 грн. за надані послуги з обслуговування. Пунктом 6.3 договору передбачено, що у разі прострочення оплати орендної плати орендар повинен сплатити орендодавцеві пеню у розмірі двох облікових ставок НБУ за кожний день прострочення. Судами встановлений факт порушення відповідачем своїх договірних зобов’язань щодо сплати орендної плати у розмірі  6920,26 грн. та   за послуги у сумі 121,14 грн.  З матеріалів справи вбачається, що Управлінням міського майна Маріупольської міської ради заявлено вимогу про стягнення з  Відкритого акціонерного товариства “Донецькобленерго” пені у сумі 176,86 грн. Майнові зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин регулюються, з урахуванням особливостей, Господарським кодексом України та Цивільним кодексом України. Відповідно до приписів статті 230 Господарського кодексу України за невиконання або неналежне виконання господарського зобов’язання, так і за порушення правил здійснення господарської діяльності, учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити штрафну санкцію. При цьому, судами встановлено, що ухвалою господарського суду Донецької області від 22.11.04 порушена справа №5/194б про банкрутство ВАТ “Донецькобленерго” та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Ухвалою цього ж суду від 22.08.06 мораторій на задоволення вимог кредиторів продовжений на три місяці. Задовольняючи вимоги позивача про стягнення 176, 86 грн. пені, господарські суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що дія мораторію відповідно до приписів статті 1 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” не поширюється на  заявлені позивачем вимоги. Як встановлено судами попередніх інстанцій, заборгованість зі сплати орендної плати виникла у відповідача у період з червня до серпня 2006 року. Отже, вимога про стягнення пені нарахована позивачем з 21.06.06 до 21.08.06, тобто після введення в дію мораторію. Відповідно до абзацу 4 частини 4 статті 12 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов’язань. Названа норма визначає конкретний проміжок часу, протягом якого не нараховується неустойка та не застосовуються інші санкції, і цей проміжок часу лише відповідає строку дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, але  не пов’язаний з його суттю, що розкривається в статті 1 названого Закону. Тобто, боржник повинен виконувати зобов’язання, що виникли після введення мораторію, але за їх невиконання або неналежне виконання неустойка не нараховується. Згідно положень статті 1 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” під терміном “грошове зобов’язання” розуміється зобов’язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та з інших підстав, передбачених цивільним законодавством України. До складу грошових зобов’язань боржника не зараховується пеня, визначена на дату подання заяви до господарського суду.  Отже, господарські суди попередніх інстанцій безпідставно дійшли висновку, що мораторій на задоволення вимог кредиторів не розповсюджується на заявлену позивачем вимогу про стягнення пені та помилково стягнули з відповідача 176, 86 грн.   Згідно пункту 2  статті 1119 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції частково і прийняти нове рішення.

За таких встановлених обставин, судові рішення у справі в частині задоволення вимог позивача про стягнення 176,86 грн. пені підлягають скасуванню з прийняттям нового рішення в цій частині про відмову у стягненні 176,86 грн. пені. З урахуванням викладеного, касаційна скарга задовольняється судом.

Керуючись статтями  1115, 1117, 1118,  1119 ,  11110, 11111  Господарського процесуального кодексу України,  Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Донецької області від 21.11.06 та Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 18.01.07 у справі №40/327 в частині задоволення вимог позивача про стягнення 176,86 грн. пені скасувати.

У позові про стягнення 176,86 грн. пені відмовити.

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства “Донецькобленерго” задовольнити.

Головуючий                                                                              Т. Добролюбова

Судді                                                                                          Т.Гоголь

Л.Продаєвич