ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

22.02.07                                                                                           Справа№ 5/3357-28/389 А

12 год 10 хв

За позовом: Відкритого акціонерного товариства „Нафтопереробний комплекс - Галичина”, м. Дрогобич  Львівської області

до відповідача: Державної податкової інспекції у Дрогобицькому районі, м. Дрогобич Львівської області

про  визнання нечинним  податкового повідомлення-рішення   №000332/23-1 від 29.05.2006  року

Суддя   Морозюк А.Я.

Секретар судового засідання

Онишко І.Р.

м.Львів, вул.Личаківська,128,

Зал судового засідання № 302.

Представники сторін:

Від позивача: Рогак В.А  - представник

Від відповідача: Галицький Р.М. –головний державний податковий інспектор; Середяк Я.Б. - головний державний податковий ревізор-інспектор; Настьошин Р.О. –начальник ДПІ у Дрогобицькому районі

Позов заявлено Відкритим акціонерним товариством „Нафтопереробний комплекс - Галичина” до Державної податкової інспекції у Дрогобицькому районі  про визнання нечинним  податкового повідомлення-рішення   №000332/23-1 від 29.05.2006  року.

Уточненням позовних вимог від 29.01.07 року (вх. №1511 від 29.01.2007 року) позивач змінив предмет позову, просить визнати нечинним податкове повідомлення-рішення   ДПІ у Дрогобицькому районі  №000332/3 від 15.11.2006  року.

В попередньому судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, представники відповідача проти позову заперечили, можливості щодо примирення не вбачають, свої доводи та заперечення обґрунтовують тими доказами, які долучено ними до матеріалів справи.

Враховуючи те, що в попередньому судовому засіданні 22.02.2007 року, на яке прибули всі особи, які беруть участь у справі, були вирішені необхідні для розгляду справи питання, суд за письмовою згодою цих осіб в порядку ч.3 ст.121 КАС України розпочав в той-же день судовий розгляд справи.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав  з підстав, наведених в по зовній заяві (з урахуванням  уточнення позовних вимог від 29.01.07 року, вх. №1511 від 29.01.2007 року), просить суд визнати нечинним  податкове повідомлення-рішення   ДПІ у Дрогобицькому районі  №000332/3 від 15.11.2006  року, свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. Предметом перевірки ВАТ  „НПК- Галичина”, що також зазначено в Акті перевірки,   виступав лютий місяць 2006 року, а операція з продажу платини відбулась у січні 2006 року. При чому, як зазначено в п.3.1 Акту перевірки, перевірка правомірності  визначення від”ємного значення різниці між сумою  податкового зобов”язання  та сумою податкового кредиту  з ПДВ за січень  місяць 2006 року  не проводилась. Підприємством не було отримано бюджетного відшкодування по ПДВ, в зв’язку з чим відсутні правові підстави  для застосування  штрафних санкцій. Окрім того, при переробці каталізатора  отримано і інші  складові, у зв”язку із чим  неможливо  виділити  частку  податку на  додану вартість, яка має  бути включена до вартості реалізованої платини.

Також позивач зазначає, що  перевіряючими помилково зазначено  дати укладення Договорів купівлі-продажу  №32/06-008/01 від 01.02.2006 року. Такого договору не існує  на  ВАТ  „НПК- Галичина”. Щодо правомірності віднесення до податкового кредиту сум ПДВ згідно податкових накладних,  визначених у Акті перевірки, то вони отримані згідно укладених договорів з ДКТП «Євронафта-Д»від 25.12.2003 року, на умовах яких ДКТП «Євронафта-Д»зобов’язувався передати у власність ВАТ  „НПК-Галичина” автозаправні станції. ВАТ „НПК- Галичина” (Покупець), на виконання  укладених Договорів  прийняло у власність  майнові комплекси  АЗС. Помилковим є покликання  відповідача на Довідки міжміського бюро технічної інвентаризації. Так, придбані ВАТ  „НПК- Галичина” АЗС, належали на праві власності   ДТКП "Євронафта –Д", в зв”язку із формуванням  на момент створення  (ДТКП "Євронафта –Д")  її майна.  Крім того, відповідно  до ст.  10  Закону України „Про підприємства”, майно підприємства становлять  основні фонди  та оборотні кошти, а також  інші цінності, вартість  яких відображається  в самостійному балансі підприємства. Майно підприємства  відповідно до  законів України, статуту підприємства  та укладених угод належить  йому на праві  власності, повного господарського відання  або оперативного управління. Джерелами  формування  майна  підприємства  є, зокрема,  грошові  та матеріальні  внески  засновників. Як на момент формування майна ДТКП "Євронафта –Д" так і на момент укладення Договорів в 2003 році перехід  права власності на АЗС не залежало  від наявності довідки  бюро технічної інвентаризації. Наявність такої довідки  не може свідчити  однозначно про наявність чи відсутність права власності, оскільки на момент  існування  даних правовідносин діяв   ЦК УРСР (1963 року), згідно з яким  право власності  на майно  переходить  до нового власника з моменту передачі речі (ст. 128 ЦК УРСР). Вимога цієї норми поширюється також і на  об”єкти нерухомого майна. Факт створення підприємства (ДТКП "Євронафта –Д"),  формування його майна  та  перебування  на балансі  підприємства  вищевказаних АЗС  підтверджує перехід  права власності  до ДТКП "Євронафта –Д". А операції з продажу  АЗС  згідно Договорів  від 25.12.2003 року –до об”єкту оподаткування  податком на додану вартість  - поставка  товару, у відповідності  з п. 1.4  ст 1 Закону Закону України „Про податок на додану вартість”.  Так, ВАТ  „НПК- Галичина” з огляду на  фактичну передачу  майнових комплексів  АЗС набуло права власності на вищевказані АЗС,  та  ДТКП "Євронафта –Д" правомірно виписало  податкові накладні, а відтак  ВАТ  „НПК- Галичина” включило  вищевказані  суми   до складу  податкового кредиту  по податку на додану вартість.

Відповідач у поданому суду запереченні на позовну заяву, а його представники в судовому засіданні проти позову заперечили, просять у задоволенні позовних вимог відмовити, свої заперечення відповідач обґрунтовує наступним. Об'єктом перевірки при визначенні суми податку, яка підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України на розрахунковий рахунок є період, у якому заявлено платником податку таке бюджетне відшкодування на розрахунковий рахунок (в даному випадку лютий 2006 року) та попередній період ( в нашому випадку січень 2006 року) , в якому фактично сплачено даний податок отримувачем товарів (в нашому випадку ВАТ " НПК -Галичина")    постачальникам таких товарів (послуг), наведене відповідає приписам п.п.7.7.1,п.п. 7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість». Твердження Позивача, що предметом перевірки та аналізу виступав лише лютий 2006 року, безпідставні, оскільки періодом перевірки при визначенні суми податку, яка підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України на розрахунковий рахунок є період, у якому заявлено платником податку таке бюджетне відшкодування на розрахунковий рахунок (в нашому випадку лютий 2006 року) та попередній період (в нашому випадку січень 2006 року) , в якому фактично сплачено даний податок отримувачем товарів (в нашому випадку ВАТ " НПК -'"Галичина")    постачальникам таких товарів (послуг).

ВАТ «НПК –Галичина» при продажі в січні місяці 2006 року платини у зливках, як банківського металу, тобто використання її в операціях, які не є об'єктом оподаткування згідно зі статтею 3 Закону України від 03.04.1997р. N 168/97-ВР '" Про податок на додану вартість" (з внесеними змінами та доповненнями) не включило у вартість продажу ( рядок 1 Декларації з податку на додану вартість за січень 2006 року) вартість послуг по переробці відпрацьованого каталізатора у платину у зливках та порошку у сумі 1083000 грн, в т.ч. ПДВ - 180500грн і відповідно занизило податкові зо6ов"язання  з ПДВ па суму 180500грн (902500 грн х 20%).

Крім того, позивачем безпідставно включено до податкового кредиту лютого 2006 року 1513254,00грн податку з вартості майна, яке було власністю платника податку, на яке відсутня передача прав власності. ВАТ  " НПК - Галичина "  безпідставно включило до податкового кредиту, в Декларацію з ПДВ   у лютому місяці 2006 року податок на додану вартість в сумі 1513254,00грн  на майно (основні засоби),    яке    належало ВАТ "НПК -Галичина", на яке був відсутній факт придбання, в слідуючих податкових накладних: №002080    від 23.02.2006 р. на суму   782891,12 грн.,    ПДВ  156578 грн., №002081    від 23.02.2006р. на суму 2047410,85 грн.,    ПДВ   409482,17 грн., №002082    від 23.02.2006 р. на суму  1672379,53 грн.,    ПДВ   334475,86 грн., №002083    від 23.02.2006р. на суму  1277505.91грн.,   ПДВ 255501,18 грн., №002084    від 23.02.2006р. на суму  1755419,95 грн., ПДВ 288742,84грн., №002085 від 23.02.2006р. на суму    342367,24 грн.,  ПДВ  68473,45 грн.

В результаті описаних порушень платником податку за період січня - лютого 2006 року занижено податок на додану вартість в сумі 1693754,00грн. ( 1513254,00 + 180500,00), в результаті цього бюджетне відшкодування за лютий 2006 року в сумі 1427248,00грн не підтверджується та донараховуються податкові зобов'язання в сумі 266506,00грн (1693754,00- 1427248,00).

В судовому засіданні було досліджено письмові докази, які наявні в матеріалах справи (податкові повідомлення-рішення,  акт перевірки, договори, податкові накладні, податкові декларації по ПДВ та інші наявні в матеріалах справи письмові докази).

Відповідно до п.6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 року № 2747-IV, справу розглянуто в порядку, встановленому цим Кодексом.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

ДПІ у Дрогобицькому районі було проведено  позапланову виїзну документальну перевірку ВАТ "НПК - Галичина" з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за лютий місяць 2006 року.  За результатами перевірки складено Акт № 95/23-1/00152388 від 17.05.2006 року.

На підставі Акту перевірки  ДПІ у Дрогобицькому районі було прийнято податкове повідомлення - рішення № 000332/23-1 від 29.05.2006 року, яким  ВАТ " НПК -Галичина" визначено суму податкового зобов’язання за платежем податок на додану вартість в сумі  266506 грн –основного платежу та  79952 -штрафних(фінансових) санкцій, усього на суму 346458 грн.

За результатами розгляду скарг платника було прийнято податкове повідомлення-рішення  ДПІ у Дрогобицькому районі №000332/3 від 15.11.2006  року, яким  ВАТ "НПК -Галичина" визначено суму податкового зобов’язання за платежем податок на додану вартість в сумі  266506 грн –основного платежу та  79952 грн -штрафних(фінансових) санкцій, усього на суму 346458 грн.

Перевіркою не підтверджено заявлену ВАТ " НПК -Галичина" суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість за лютий місяць 2006 року в сумі 1 427 248 грн, встановлено, що в порушення пункту 4.1 статті 4, підпункту 6.1.1 пункту 6.1 статті 6 та підпункту 7.4.1 пункту 7.4  статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість»(із внесеними змінами та доповненнями) ВАТ " НПК -Галичина" завищено суму бюджетного відшкодування за лютий 2006 року на суму 1 427 248 грн та занижено податок на додану вартість на суму 266 506 грн( розділ 4 Акту, стор 28 Акту).

Перевіркою встановлено заниження податкових зобов’язань по ПДВ в січні 2006 року на суму 180 500грн (по операції з продажу платини, пункти 3.1.1 та 3.1.3 Акту, стор.12-15,17-18 Акту), а також завищення податкового кредиту по ПДВ в лютому 2006 року на суму 1 513 254 грн (по операціях з придбання АЗС, пункти 3.2.2, 3.2.3 Акту, стор.21-27 Акту). Разом сума заниження ПДВ за період січень - лютий 2006 року складає 1 693 754 грн(180 500 грн  + 1 513 254 грн), в результаті цього заявлене позивачем бюджетне відшкодування за лютий 2006 року в сумі 1 427 248 грн не підтверджується та донараховуються податкові зобов'язання по ПДВ в сумі 266 506 грн (1 693 754 грн –1 427 248 грн).

Як вбачається із матеріалів справи, згідно з поданою до податкового органу податковою декларацією з ПДВ за лютий місяць 2006 року та розрахунком суми бюджетного відшкодування, ВАТ "НПК -Галичина" заявила до бюджетного відшкодування на рахунок платника податку 1 427 248 грн.

У відповідності до підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України від 03.04.1997 року № 168/97-ВР " Про податок на додану вартість", із внесеними змінами та доповненнями(далі - Закон України " Про податок на додану вартість")  сума податку, що підлягає сплаті до бюджету або бюджетному відшкодуванню визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту такого податкового періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду.

При від”ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди ( у тому числі розстроченого та відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Підпунктом 7.7.2 пункту 7.3 статті 7 даного Закону передбачено, що якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 7.7.1 цього пункту має від’ємне значення, то:

а)          бюджетному відшкодуванню   підлягає   частина  такого   від’ємного   значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг);

б)          залишок від’ємного значення після бюджетного відшкодування    включається до

складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Виходячи із вищенаведеного, суд погоджується із твердженням податкового органу (відповідача) про те, що об'єктом перевірки при визначенні суми податку, яка підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України на розрахунковий рахунок, є період, у якому заявлено платником податку таке бюджетне відшкодування на розрахунковий рахунок (в даному випадку лютий 2006 року) та попередній період ( в даному випадку січень 2006 року) , в якому фактично сплачено даний податок отримувачем товарів (ВАТ "НПК -"Галичина")    постачальникам таких товарів (послуг). Наведеним спростовується твердження позивача про те, що предметом перевірки та аналізу виступав лише лютий 2006 року.

В уточнюючому розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв"язку з виправленням самостійно виявлених помилок до декларації за січень 2006 року, поданому до податкового органу 23.02.2006 року, від"ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 21 Декларації з ПДВ за січень 2006р.) становить 18 510 028 грн. Дана сума підлягала зарахуванню до складу податкового кредиту лютого 2006 року (рядок 23 Декларації по ПДВ за лютий 2006 року).

У рядку 18.1 та рядку 20 декларації з ПДВ за лютий 2006 року, поданої до податкового органу, відображено додатнє значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту в розмірі 17 082 780 грн. Даний податок платником податку у бюджет не сплачений, а зарахований в рахунок зменшення від"ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту , перенесеного із січня місяця 2006 року.

Залишок від"ємного значення попереднього податкового періоду за вирахуванням суми податку, яка підлягала сплаті до бюджету у лютому 2006 року, становить 1 427 248 грн (рядок 24 декларації по ПДВ за лютий 2006 року). Дана сума у відповідності до розрахунку суми бюджетного відшкодування до декларації за лютий 2006 року заявлена до бюджетного відшкодування.

Пунктом 4.1 статті 4 Закону України "Про податок на додану вартість" встановлено, що база оподаткування операцій з поставки товарів (послуг) визначається виходячи і їх договірної вартості, визначеної за вільними цінами, але не нижче за звичайні ціни, з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обов'язкових платежів), за винятком податку на додану вартість, що включається до ціни товарів (послуг), згідно із законами України з питань оподаткування. До складу договірної вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу, у зв'язку з компенсацією вартості товарів (послуг).

Як свідчать обставини справи, до операцій, що не є об'єктом оподаткування згідно підпунктом 3.2.4 пункту З.2 статті 3 Закону України "Про податок на додану вартість"  віднесено операцію з реалізації банківського металу –передачі позивачем до Державної скарбниці України платини у злитках та порошку вартістю 10 082 517 грн, отриманих від переробки відпрацьованого каталізатора серії КР. Договір на переробку відпрацьованого каталізатора на давальницьких умовах укладено 12.11.2002року з ВАТ "Квазар". Згідно п.6 Договору загальна вартість договору на момент укладення складає 1 083 000 грн., в т.ч. ПДВ 180 500 грн. Згідно аналізів, проведених Державною скарбницею України на час передачі каталізатора в переробку він містив розрахунково платини 62057,43 г, ренію 62354,69 г (п.2.1 Договору). Відповідно до п.5 Договору від 26.05.2003 року, сторонами підписано акт остаточного приймання - передачі ВАТ "НПК - Галичина" від ВАТ "Квазар" банківського металу - платини у зливках та порошку в кількості 61,4413 кг , отриманої від переробки відпрацьованого каталізатора на давальницьких умовах.

Відповідно до п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість", податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Якщо у подальшому такі товари (послуги) починають використовуватися в операціях, які не є об'єктом оподаткування згідно зі статтею 3 цього Закону або звільняються від оподаткування згідно зі статтею 5 цього Закону, чи основні фонди переводяться до складу невиробничих фондів, то з метою оподаткування такі товари (послуги), основні фонди вважаються проданими за їх звичайною ціною у податковому періоді, на який припадає початок такого використання або переведення, але не нижче ціни їх придбання (виготовлення, будівництва, спорудження).

Як свідчать обставини справи, в порушення зазначеного ВАТ «НПК - Галичина" при продажі в січні місяці 2006 року платини у зливках, як банківського металу, тобто використання її в операціях, які не є об'єктом оподаткування згідно зі статтею 3 Закону України "Про податок на додану вартість",  не включило у вартість продажу ( рядок 1 Декларації з податку на додану вартість за січень 2006 року) вартість послуг по переробці відпрацьованого каталізатора у платину у зливках та порошку у сумі 1 083 000 грн, в т.ч. ПДВ –180 500грн і відповідно занизило податкові зо6ов"язання  з ПДВ на суму    180 500грн.

Щодо завищення позивачем податкового кредиту з ПДВ в лютому 2006 року  в сумі 1 513 254 грн, суд відзначає наступне.

ДТКП ''Євронафта - Д" виписані для ВАТ «НПК-Галичина" податкові накладні: №002080 від 23.02.2006 р. на суму 951128,74 грн., в т.ч. ПДВ 158521,48 грн.; №002081   від 23.02.2006 р. на суму 2526519,60 грн., в т.ч. ПДВ 421086,60 грн.; №002082 від 23.02.2006 р. на суму 2020848,58 грн., в т.ч. ПДВ 336808,10 грн; № 002083 від 23.02.2006 р. на суму 1564942,56 грн., в т.ч. ПДВ 260823,76 грн.; №002084 від 23.02.2006 р. на суму  1755419,95 грн., в т.ч. ПДВ 292569,99 грн.; №002085 від 23.02.2006 р. на суму 624556,91грн., в т.ч.   ПДВ    104092,82 грн., які включені ВАТ "НПК - Галичина" до реєстру отриманих податкових накладних за лютий місяць 2006 року та відповідно до податкового кредиту (рядок 17) податкової декларації з податку на додану вартість за лютий місяць 2006 року.

Вказане в податкових накладних майно  було оприбутковане позивачем та у лютому 2006 року продане позивачем  як цілісні майнові комплекси Товариству з обмеженою відповідальністю "Нафтова компанія "Галичина - Інвест", м.Луцьк, відповідно до договорів купівлі - продажу нерухомого майна, які нотаріально посвідчені приватним нотаріусом Ващук В.Ф.

Підпункт 1.1 пункту 1 даних договорів свідчить , що дане майно є не що інше, як автозаправочні станції.

Так у відповідності до підпункту 1.1 пункту 1:

- договору купівлі - продажу нерухомого майна, нотаріально завіреного 24.02.2006р. за № 1487 -  продано автозаправочну станцію, яка знаходиться в с. Болехівці , Дрогобицького району та належить продавцю (ВАТ «НПК -Галичина») на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Дрогобицькою райдержадміністрацією 31.08.1998 року на підставі розпорядження від 28.08.1998 року № 304, зареєстрованого Дрогобицьким МБТІ 31.08.1998 року за № 17;

- договору купівлі - продажу нерухомого майна, нотаріально завіреного 24.02.2006р. за №  1451 - продано нежитлові будівлі та споруди АЗС, яка знаходиться в с. Добряни Стрийського району та належить продавцю (ВАТ " НПК-Галичина") на підставі свідоцтва про   право   власності   на   нерухоме   майно,   виданого   Добрянською   сільською   Радою 23.02.2006 року на підставі  рішення виконкому за № 13  від 07.02.2006 року, зареєстрованого Стрийським МБТІ 23.02.2006р. за № 13902643;

- договору купівлі - продажу нерухомого майна, нотаріально завіреного 24.02.2006р. за №  1449 - продано нежитлові будівлі    та споруди АЗС , яка знаходиться в с. Дубина Сколівського району та належить продавцю (ВАТ " НПК- Галичина") на підставі свідоцтва про право власності  на нерухоме майно,  виданого Верхнєсиньовидненською селищною радою    16.02.2006р. на   підставі   рішення   виконкому       за   №    12   від   27.01.2006р., зареєстрованого Стрийським МБТІ 20.02.2006р. за № 13880796;

- договору купівлі - продажу нерухомого майна, нотаріально завіреного 24.02.2006р. за №  1455 - продано АЗС № 6, яка знаходиться на території Жирівської сільської ради Пустомитівського району (колишня  адреса   с.  Солонка Пустомитівського  району) та належить продавцю (ВАТ "НПК - Галичина") на підставі розпорядження Голови Львівської обласної держадміністрації за № 412 від 22.04.1996р. та Акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію АЗС  від 03.12.1996р.,   зареєстрованих Львівським обласним ДКБТІ та ЕО 31.08.1998р. за № 1176;

- договору купівлі - продажу нерухомого майна, нотаріально завіреного 24.02.2006 р. за № 1453 продано  АЗС № 7, яка знаходиться   на території сільської ради   Рясне Руська Яворівського району та належить  продавцю (ВАТ "НПК - Галичина") па підставі рішення Рясне-Руської сільської ради № 168 від 19.06.1997 р. та Акту державної приймальної  комісії  про прийняття в експлуатацію зареєстрованих Львівським обласним ДК БТІ та ЕО 31.08.1998р. за № 1775.

Отже, нежитлові будівлі та споруди автозаправочних станцій, включених в

номенклатуру поставки товарів у вищенаведених податкових накладних, виписаних ДТКП "Євронафта - Д" ( продавець) для ВАТ "НПК - Галичина "  (покупець),   належать   ВАТ "НПК "Галичина " на правах власності на нерухоме майно, що 24.02.2006 року перевірено та посвідчено Ващук В.Ф., приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області при укладанні ВАТ «НПК -Галичина»договорів купівлі -продажу автозаправочних станцій з ТзОВ "Нафтова компанія "Галичина - Інвест", м.Луцьк.

Позивач зазначає, що податкові накладні від 23.02.2006 року були виписані йому ДКТП «Євронафта-Д»згідно укладених договорів з ДКТП «Євронафта-Д»від 25.12.2003 року № 32/03-84/01, № 32/03-84/02, № 32/03-84/03, № 32/03-84/04, № 32/03-84/05, на умовах яких продавець  (ДКТП «Євронафта-Д») зобов’язувався передати у власність покупця (ВАТ «НПК-Галичина») автозаправні станції. З цього приводу суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Відповідно до ст.55 Закону України «Про нотаріат»від 2 вересня 1993 року № 3425-XII(в редакції Закону № 1255-IV  від 18.11.2003), угоди про відчуження та заставу  майна, що підлягає реєстрації,  посвідчуються  за  умови   подання   документів,   що підтверджують  право  власності  на  майно,  що  відчужується  або заставляється.

Відповідно до ст.657 ЦК України від 16.01.2003 року(що набрав чинності з 01.01.2004 року), договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до пункту 38  «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій                       нотаріусами України», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 3 березня 2004 року за № 283/8882), договори  про  відчуження та заставу (іпотеку) майна,  що підлягає реєстрації,  посвідчуються за умови  подання  документів, які  підтверджують  право власності на майно,  що відчужується або заставляється,  та в передбачених законодавством випадках державну реєстрацію прав на це майно. Такі документи нотаріус приймає лише  за  наявності  відмітки(штампу)  про реєстрацію відповідних прав та витягу з Реєстру прав власності  на  нерухоме   майно,   що   є   невід'ємною   частиною правовстановлювального документа. Відповідно до пункту 61 вищезазначеної Інструкції, при нотаріальному  посвідченні  договорів про відчуження житлового будинку,  а також іншого нерухомого майна,  що  підлягає реєстрації, нотаріус вимагає подання документів, які підтверджують право власності  (довірчої  власності)  на  вказане  майно  та,  у передбачених законодавством випадках,  документи, що підтверджують державну реєстрацію прав на це майно в осіб, які його відчужують.

Відповідно до п.1.3 «Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5(зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 року за № 157/6445), державну реєстрацію  прав  власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ) у   межах  визначених  адміністративно-територіальних  одиниць  на підставі   відповідних   рішень   виконавчих   органів   місцевого самоврядування. Відповідно до п.1.4. Тимчасового положення, державна  реєстрація  прав  власності на нерухоме майно (далі  -  реєстрація  прав)  -  це внесення запису до Реєстру прав власності  на  нерухоме  майно у зв'язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ  за  місцезнаходженням  об'єктів  нерухомого майна на підставі правовстановлювальних  документів  коштом  особи, що звернулася до БТІ. Відповідно до п. 1.5 Тимчасового положення, обов'язковій реєстрації прав підлягає право власності на нерухоме майно фізичних та юридичних осіб.

Таким чином, при відчуженні(продажі) ВАТ «НПК -Галичина»автозаправних станцій 24.02.2006 року на користь ТзОВ "Нафтова компанія "Галичина - Інвест" нотаріусом було встановлено правовстановлюючі документи в підтвердження права власності  продавця (ВАТ «НПК -Галичина») на відчужуване майно. Серед даних правовстановлюючих документів(які зафіксовані в підпункті 1.1 пункту 1 нотаріально посвідчених договорів від 24.02.2006 року) відсутні  договори з ДКТП «Євронафта-Д»від 25.12.2003 року № 32/03-84/01, № 32/03-84/02, № 32/03-84/03, № 32/03-84/04, № 32/03-84/05 (які повинні були-б бути там зазначені, якщо приймати до уваги твердження позивача про виникнення у нього права власності на АЗС згідно цих договорів від 25.12.2003 року). В посвідчувальних написах нотаріуса на договорах від 24.02.2006 року зазначено, що нотаріусом перевірено належність відчужуваного майна продавцю (тобто ВАТ «НПК -Галичина»). Якби право власності на АЗС виникло у ВАТ «НПК -Галичина»на підставі договорів від 25.12.2003 року № 32/03-84/01, № 32/03-84/02, № 32/03-84/03, № 32/03-84/04, № 32/03-84/05 з ДКТП «Євронафта-Д», то: по-перше, ці договори підлягали подальшій реєстрації в органах БТІ як правовстановлюючі документи на майно (з проставленням на них відмітки(штрампу) про реєстрацію); по друге, при відчуженні майна 24.02.2006 року саме ці договори повинні були-б бути зазначені в договорах купівлі-продажу від  24.02.2006 року як правовстановлюючі документи в підтвердження права власності  продавця (ВАТ «НПК -Галичина») на відчужуване майно; по-третє, витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно(який обов’язково вимагається нотаріусом при посвідченні договору) повинен був би містити посилання на договори від 25.12.2003 року № 32/03-84/01, № 32/03-84/02, № 32/03-84/03, № 32/03-84/04, № 32/03-84/05 з ДКТП «Євронафта-Д»- однак цього не було, тому що в цьому випадку нотаріус зазначив- би саме ці договори від 25.12.2003 року як правовстановлюючі документи.

Додатково слід також зазначити, що в договорах від 25.12.2003 року № 32/03-84/01, № 32/03-84/02, № 32/03-84/03, № 32/03-84/04, № 32/03-84/05 відсутнє будь-яке посилання на те, чим же власне підтверджується право власності ДКТП «Євронафта-Д»на майно, яке воно начебто продало ВАТ «НПК -Галичина». Не представлено жодних доказів в підтвердження факту наявності права власності ДКТП «Євронафта-Д»на АЗС. Слід відзначити, що у відповідності до  п.6.1. вищезгадуваного  «Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно»,  юридичним  особам  у  разі внесення до статутного фонду об'єктів нерухомого майна їх засновниками оформлення  права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування.

Згідно п. 1.4 ст.1 Закону України "Про податок на додану вартість", поставка товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатної поставки товарів (результатів робіт) та операції з передачі майна орендодавцем (лізингодавцем) на баланс орендаря (лізингоотримувача) згідно з договорами фінансової оренди (лізингу) або поставки майна згідно з будь-якими іншими договорами, умови яких передбачають відстрочення оплати та передачу права власності на таке майно не пізніше дати останнього платежу. Не належать до поставки операції з передачі товарів в межах договорів схову (відповідального зберігання), довірчого управління, оперативної оренди."

Відповідно до п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість", податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

З огляду на вищенаведене, матеріалами справи не підтверджується факт поставки товарів для ВАТ "НПК-Галичина" з боку ДТКП "Євронафта - Д", на які останнім видано податкові накладні.

Таким чином, суд погоджується з висновком податкового органу про те, що ВАТ  " НПК - Галичина "  безпідставно включило до податкового кредиту в Декларацію з ПДВ   у лютому місяці 2006 року податок на додану вартість в сумі 1 513 254 грн на майно,  на яке був відсутній факт придбання,  по податкових накладних ДТКП "Євронафта - Д" №002080 від 23.02.2006 р. на суму 951128,74 грн., в т.ч. ПДВ 158521,48 грн.; №002081   від 23.02.2006 р. на суму 2526519,60 грн., в т.ч. ПДВ 421086,60 грн.; №002082 від 23.02.2006 р. на суму 2020848,58 грн., в т.ч. ПДВ 336808,10 грн; № 002083 від 23.02.2006 р. на суму 1564942,56 грн., в т.ч. ПДВ 260823,76 грн.; №002084 від 23.02.2006 р. на суму  1755419,95 грн., в т.ч. ПДВ 292569,99 грн.; №002085 від 23.02.2006 р. на суму 624556,91грн., в т.ч.   ПДВ    104092,82 грн.

З огляду на все вищенаведене, правомірним є висновок податкового органу про заниження позивачем податкових зобов’язань по ПДВ в січні 2006 року на суму 180 500 грн та завищення податкового кредиту по ПДВ в лютому 2006 року на суму 1 513 254 грн (разом заниження суми ПДВ за період січень - лютий 2006 року 1 693 754 грн).

Щодо твердження позивача про те, що відсутні правові підстави для застосування штрафних санкцій в розмірі 79952 грн із суми донарахованого податкового зобов’язання по ПДВ 266 506 грн, то воно є безпідставним виходячи із наступного.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про державну податкову службу в Україні»від 4 грудня 1990 року  №509-XII, органи державної податкової служби мають право здійснювати планові та позапланові виїзні перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податків та зборів(обов’язкових платежів).

Відповідно до п.4.2.2 п.4.2 ст.4 Закону України "Про порядок погашення зобов"язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 21.12.2000 року № 2181-ІІІ (із внесеними змінами та доповненнями), контролюючий орган зобов’язаний самостійно визначити суму податкового зобов’язання платника податків у разі, якщо:  б) дані документальних перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов’язань, заявлених у податкових деклараціях.

Відповідно до підпункту 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 даного Закону, у разі коли контролюючий орган самостійно донараховує суму податкового зобов'язання платника податків за підставами, визначеними у підпункті "б" підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, такий платник податків зобов'язаний сплатити штраф у розмірі десяти відсотків суми недоплати (заниження суми податкового зобов'язання) за кожен із податкових періодів, установлених для такого податку, збору (обов'язкового платежу), починаючи з податкового періоду , на який припадає така недоплата , та закінчуючи таким податковим періодом, на який припадає отримання таким платником податків податкового повідомлення від контролюючого органу, але не більше п'ятдесяти відсотків такої суми та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових періодів, що минули.

Відповідно до підпункту 6.1.3 пункту 6.1 «Інструкції про порядок застосування штрафних (фінансових) санкцій органами державної податкової служби», затвердженої наказом Державної податкової адміністрації України від 17 березня 2001 року №110 (зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23 березня 2001 року за № 268/5459 (із змінами і доповненнями),  у разі коли за даними документальних перевірок, результати діяльності платника податку свідчать про заниження суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових деклараціях, і контролюючий орган виявляє суму недоплати платника податків, такий платник податків зобов'язаний сплатити штраф у розмірі десяти відсотків суми недоплати за кожен із податкових періодів , установлених для такого податку, збору (обов'язкового платежу), починаючи з податкового періоду, на який припадає така недоплата, та закінчуючи таким податковим періодом, на який припадає отримання таким платником податків податкового повідомлення від контролюючого органу, але не більше п'ятдесяти відсотків суми недоплати та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових періодів, що минули.

У відповідності до пункту 8 Інструкції у разі, коли за наслідками перевірки виявляється факт завищення суми бюджетного відшкодування , заявленого в податковій декларації про податок на додану вартість, сума такого завищення вважається сумою податкового зобов'язання, прихованою від оподаткування .

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми ПДВ, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються документально не підтвердженими, платник податку несе відповідальність у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту не підтверджену документально, незалежно від виду та типу податкової декларації. При цьому штрафна (фінансова) санкція застосовується починаючи з податкового періоду, на який припадає граничний термін подання такої податкової декларації, згідно з якою платником податків заявлено відшкодування податку на додану вартість з бюджету у завищеній сумі, та закінчуючи податковим періодом, на який припадає отримання таким платником податків податкового повідомлення від контролюючого органу.

Відповідно до підпункту 6.1.10 пункту 6.1 Інструкції, штрафні санкції, визначені підпунктами 6.1.1 - 6.1.6 та 6.1.9 цього пункту, застосовуються незалежно від стану розрахунку платника податків з бюджетами , існування податкового боргу чи переплати платника податків за податками (зборами, обов'язковими платежами).

З огляду на все вищенаведене, спірне податкове повідомлення-рішення  ДПІ у Дрогобицькому районі № 000332/3 від 15.11.2006  року, яким  ВАТ "НПК -Галичина" визначено суму податкового зобов’язання за платежем податок на додану вартість в сумі  266506 грн –основного платежу та  79952 грн -штрафних(фінансових) санкцій, усього на суму 346458 грн, відповідає вимогам чинного законодавства, а позовна вимога про визнання його нечинним є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

Судові витрати в розмірі 3 грн 40 коп судового збору покладаються на позивача.

На підставі вищенаведеного, керуючись п. 2-1, п.3, п. 6 Прикінцевих та перехідних положень та ст.ст. 69-71, 86, 87, 94, 98, 158, 160, 162, 163, 167  Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 року № 2747-IV (із змінами та доповненнями), господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          В задоволенні позову відмовити повністю.

2.                 Судові витрати в розмірі  3 грн 40 коп судового збору покласти на позивача.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в строк та в порядку, передбаченому ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя                                                                                                       Морозюк А.Я.