ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

27 березня 2007 р.

№ 1-26/329-04-9081

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Т. Дроботової -головуючого

Н. Волковицької  Л. Рогач

за участю представників:

Позивача

не з'явився, про час і місце
слухання справи повідомлений належним чином

Відповідачів

Козачка В.О. дов. від 13.03.07 р.
Ткача А.В. дов. від 28.11.06 р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу

Німецько-українського спільного
підприємства “Ява” у формі Товариства з обмеженою відповідальністю

на постанову

від 19.12.2006 року Одеського апеляційного
господарського суду.

у справі

№ 1-26/329-04-9081 господарського суду
Одеської області

за позовом

Німецько-українського спільного підприємства
“Ява” у формі Товариства з обмеженою відповідальністю

до
про

ВАТ “Державний ощадний банк України” в особі
філії Білгород-Дністровського відділення №6707  визнання недійсним договору застави та
виконавчого напису нотаріуса

ВСТАНОВИВ:

Німецько-українське спільне
підприємство “Ява” у формі ТОВ звернулось до господарського суду Одеської
області із позовом про визнання недійсним договору застави від 13 березня 2003
року, укладеного між Німецько-українським спільним підприємством “Ява” у формі
ТОВ та ВАТ “Державний ощадний банк України” в особі філії
Білгород-Дністровського відділення №6707 та виконавчого напису нотаріуса від 3
листопада 2004 року.

Рішенням господарського суду
Одеської області від 29.11.2004року
позов задоволено повністю: визнано недійсним договір застави № 67-07 від
13.03.2005р., укладений поміж СП „Ява" та ВАТ „Державний ощадний банк
України" в особі Білгород-Дністровського відділення та скасовано
виконавчий напис нотаріуса Кілійського районного но таріального округа Одеської
області від 03.11.2004року.

Постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 29.11.2005 року рішення господарського суду Одеської
області залишено без змін.

Постановою Вищого господарського
суду України від 11.04.06 року рішення та постанова скасовані, а справа
направлена на новий розгляд до господарського суду Одеської області.

При повторному розгляді справи
позивач заявою від 21.08.2006 року уточнив заявлені вимоги, сформулювавши їх в
наступній редакції: визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис,
вчинений 03.11.2004року приватним нотаріусом ОСОБА_1 на укладеному між ВАТ
„Державний ощадний банк України" і Німецько-українським спільним
підприємством „Ява" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю
договорі застави від 13.03.2003року.

Рішенням господарського суду
Одеської області від 13.09.2006 року позов задоволено, визнано таким, що не
підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 03.11.2004року приватним
нотаріусом ОСОБА_1 на укладеному між ВАТ „Державний ощадний банк України"
й Німецько-українським спільним підприємством „Ява" у формі ТОВ договорі застави
від 13.03.2003р.

Рішення мотивоване тим, що на дату
вчинення оспорюваного виконавчого напису нотаріуса припинив дію договір про
надання невідновлювальної кредитної лінії від 11.03.2003року № 186. Крім того,
вчинення приватним нотаріусом Кілійського районного нотаріального округу
ОСОБА_1 виконавчого напису від 03.11.2004року /реєстр. НОМЕР_1/ на укладеному
сторонами договорі застави від 13.03.2003року не відповідає статті 87 Закону
України „Про нотаріат", Постанові Кабінету Міністрів України від
29.06.1999року № 1172 „Про затвердження переліку документів, за якими стягнення
заборгованості провадиться у безпосередньому порядку на підставі виконавчих
написів нотаріусів" в зв'язку з відсутністю доказів, котрі підтверджують
безспірність заборгованості боржника.

Постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 19.12.2006 року рішення Господарського суду Одеської
області від 13.09.2006 року скасовано, у задоволенні уточнених позовних вимог
відмовлено.

Постанова обґрунтована тим, що
твердження спільного підприємства і висновок господарського суду про припинення
договору застави із-за повернення 1 000 000 грн. і відсотків по ним в червні
2003 року згідно рішень судів різних рівнів по іншій справі, розглянутій в 2006
році, на момент здійснення виконавчого напису нотаріусом 03.11.2004 року не
відповідає дійсності і не являється підґрунтям для визнання останнього на
договорі застави від 13.03.2003р. таким, що не підлягає виконанню.

Факт порушення порядку здійснення
нотаріальних дій з наведеної в уточненні позову підстави позивачем не доведено,
а твердження представника спільного підприємства в апеляційному засіданні
19.12.2006 року про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає
виконанню, з моменту закриття виконавчого провадження з примусового виконання
наказу господарського суду Одеської області № 1/22-06-255 від 31.05.2006 року
про стягнення з Німецько-Українського спільного підприємства „Ява" у
вигляді ТОВ на користь ВАТ „Державний ощадний банк України" в особі філії
- Одеське обласне управління ВАТ „Державний ощадний банк України" 680 840
грн. постановою ДВС у Кілійському районі від 08.08.2006 року у якості іншої
підстави для задоволення уточненого позову правовій оцінці апеляційною
інстанцією згідно статей 43, 101 Господарського процесуального кодексу України
не підлягає, оскільки вказана обставина не розглядалась судом першої інстанції.

Німецько-українське спільне
підприємство “Ява” у формі Товариства з обмеженою відповідальністю звернулося
із касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, в якій просить
постанову скасувати, а рішення залишити без змін.

Касаційна скарга обґрунтована тим,
що при винесенні рішення та постанови судом були порушені норми матеріального
та процесуального права, а саме статей 33, 101, 104, пункту З статті 111-10
Господарського процесуального кодексу України, та частини 7 статті 66
Господарського кодексу України, статті 4, 55 Закону України „Про
власність".

Заслухавши доповідь
судді-доповідача та пояснення  присутніх
у судовому засіданні представників відповідача,
перевіривши  наявні  матеріали справи на предмет правильності  юридичної
оцінки  обставин  справи та повноту  їх встановлення  в рішенні та постанові у даній  справі, колегія суддів  вважає, що касаційна  скарга
підлягає  задоволенню частково з
таких підстав.

Відповідно до вимог статті 1117
Господарського  процесуального кодексу
України  касаційна  інстанція
виходить  з обставин,
встановлених  у справі судами першої  та апеляційної  інстанцій.

Як вбачається з матеріалів справи
предметом спору у даній справі є визнання таким, що не підлягає виконанню,
виконавчий напис, вчинений 03.11.2004 року приватним нотаріусом ОСОБА_1 на
договорі застави від 13.03.2003 року, укладеному між ВАТ „Державний ощадний
банк України" і Німецько-українським спільним підприємством „Ява" у
формі ТОВ.

Позивач свої доводи обґрунтував
тим, що нотаріусом порушені приписи статей 34, 36, 38, 87, 88 Закону України
"Про нотаріат" та постанови Ради Міністрів України від 12.10.76 року
№483, якою затверджений "Перелік документів, на підставі яких стягнення
заборгованості здійснюється у безспірному порядку".

Згідно статті 87 Закону України
"Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від
боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що
встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими
стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі
виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів
України  від 29 червня 1999 р. N 1172
затверджено Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться
у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, та визнаний
таким, що втратив чинність, Перелік документів, по яких стягнення
заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів
державних нотаріальних контор, затверджений постановою Ради Міністрів УРСР від
12 жовтня 1976 р. N 483.

У пункт 1 затвердженого переліку
включені нотаріально   посвідчені  угоди,
що  передбачають  сплату грошових сум, передачу або повернення
майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно.

Для
одержання  виконавчого  напису
подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що
підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення
виконання зобов'язання.

Отже для вирішення питання по суті
спору судам необхідно було дослідити документи, на підставі яких було вчинено
нотаріальний напис та надати оцінку встановленим обставинам.

Однак, скасовуючи рішення
господарського суду Одеської області апеляційний суд зазначив, що судом першої
інстанції в судових засіданнях не з'ясовувалась
наявність чи відсутність на момент здійснення виконавчого напису
(03.11.2004р.) документів, що підтверджують безспірність заборгованості
боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання, але в порушення
приписів статті 99 Господарського процесуального кодексу України, яка
передбачає, що в апеляційній
інстанції  справи  переглядаються за правилами розгляду цих
справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у 12 розділі
цього Кодексу, зазначених питань не з'ясував.

Таким чином, з матеріалів справи
вбачається, що господарськими судами першої та апеляційної інстанції спір
фактично не був розглянутий по суті.

Не з'ясування всіх обставин справи,
які мають значення для справи, дає підстави для скасування ухвалених у справі
судових рішень та передачі справи на новий розгляд.

Крім того, касаційна інстанція
вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 38 Господарського
процесуального кодексу України якщо
подані  сторонами  докази є недостатніми, господарський суд  зобов'язаний витребувати від підприємств та
організацій незалежно від їх участі у справі документи і матеріали, необхідні
для  вирішення  спору.

Статтею 32 цього ж кодексу
передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі  яких господарський суд у визначеному законом
порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються
вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського спору.

В судовому процесі, згідно статті
30 цього Кодексу, можуть брати участь посадові особи та інші працівники
підприємств, установ, організацій, державних та інших органів, коли їх
викликано для дачі пояснень з питань, що виникають під час розгляду справи. Ці
особи мають право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати
докази, брати участь в огляді та дослідженні доказів.

Ці дані встановлюються такими
засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів;
поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому
процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін
та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені
письмово.

Стаття 65 Господарського
процесуального кодексу України передбачає ряд заходів по підготовці справи до
розгляду з метою забезпечення правильного і своєчасного вирішення спору та
надає повноваження суду на власний розсуд визначати необхідні дії виходячи з
конкретних обставин справи та ступеню підготовленості матеріалів самими
сторонами.

Оскільки передбачені процесуальним
законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права
встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені
попередніми судовими інстанціями чи відхилені ними, вирішувати питання про
достовірність того чи  іншого доказу, про
перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти
докази, рішення та постанова у справі підлягають скасуванню з передачею справи
на новий розгляд до господарського суду першої інстанції. Під час нового
розгляду справи господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно і
повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити
докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, і
в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального права,
що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і
законне судове рішення.

Керуючись статтями 1117,
пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111,
11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Одеської області від 13.09.2006 року та постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 19.12.2006 року у справі № 1-26/329-04-9081
господарського суду Одеської області скасувати.

Справу направити на новий розгляд
до господарського суду Одеської області.

Касаційну скаргу
Німецько-українського спільного підприємства “Ява” у формі Товариства з
обмеженою відповідальністю задовольнити частково.

Головуючий
Т. Дроботова

Судді:
Н. Волковицька

Л.
Рогач