ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2007 р.
№ 34/72-18/200

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого судді
Кривди Д.С. –(доповідача у справі),

суддів:
Жаботиної Г.В.,
Бакуліної С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційне подання
Заступника Генерального прокурора України

на  постанову
Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2006р.

у справі
№34/72-18/200 господарського суду міста Києва

за позовом
Українського державного концерну по матеріально-технічному і сервісному забезпеченню агропромислового комплексу “Украгротехсервіс”

до
ТОВ “АгроЛан”

про
стягнення суми,

за участю представників сторін від:

позивача:
Фрадіна С.П. –за довіреністю від 15.11.2006р.

відповідача:
Мусаханов В.З. –за довіреністю від 10.08.2006р.

прокуратури:
Івченко О.А. –прокурор відділу ГП України  (посвідчення №218 від 04.10.2004р.)

Згідно розпорядження В.о. Голови судової палати Першикова Є.В. від 16.01.2007р. здійснено заміну судді Уліцького А.М. на суддю Бакуліну С.В.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 28.04.2006р. (суддя Мандриченко О.В.), у задоволенні первісного позову відмовлено повністю; у задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2006р. (судді Коваленко В.М. –головуючий, Вербицька О.В., Дзюбко П.О.) рішення господарського суду міста Києва від 28.04.2006р. скасовано повністю та прийнято нове рішення, яким у позові Українського державного концерну по матеріально-технічному і сервісному забезпеченню агропромислового комплексу “Украгротехсервіс” до ТОВ “АгроЛан”   про стягнення 38597135,42грн. відмовлено повністю; припинено провадження за зустрічним позовом ТОВ “АгроЛан”   до Українського державного концерну по матеріально-технічному і сервісному забезпеченню агропромислового комплексу “Украгротехсервіс” та ЗАТ “Корпорація “Агротех” при визнання угод недійсними.

В касаційному поданні Заступник Генерального прокурора України просить скасувати рішення і постанову та направити справу на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Касаційне подання мотивовано необхідністю захисту державних інтересів, оскільки  Український державний концерн по матеріально-технічному і сервісному забезпеченню агропромислового комплексу “Украгротехсервіс” відповідно до постанови КМ України від 24.12.1997р. “Про надання гарантій Кабінету Міністрів України та Міністерству фінансів України щодо забезпечення погашення кредитів США, які залучаються для фінансування закупівлі концерном “Украгротехсервіс” тракторів та сільськогосподарських машин” є державним агентом з отримання, використання та забезпечення погашення середньотермінового кредиту Експортно-імпортного банку США і неповернення державних коштів завдасть шкоди економічним інтересам держави.

ТОВ “Агролан” в письмових поясненнях по справі просить постанову апеляційної інстанції залишити без змін.

Від представника ТОВ “Агролан” надійшло письмове клопотання від 17.01.2007р., а в судовому засіданні –усне про відкладення розгляду справи у зв’язку з неможливістю явки в судове засідання директора підприємства. Розглянувши клопотання, заслухавши думки представників позивача, прокуратури, та виходячи з меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія дійшла висновку щодо відхилення клопотання.

Колегія суддів, перевіривши наявні матеріали (фактичні обставини) справи на предмет правильності застосування місцевим та апеляційним господарськими судами норм матеріального і процесуального права, заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін, прокуратури, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на  наступне.

Український державний концерн по матеріально-технічному і сервісному забезпеченню агропромислового комплексу “Украгротехсервіс“ в листопаді 2004р. звернувся до господарського суду м.Києва із позовом №7-1-7522 від 23.11.2004 року про стягнення з ТОВ “АгроЛан” заборгованості в сумі 38597135,42грн. Позивач обґрунтовував свої вимоги невиконанням відповідачем своїх зобов'язань по укладеному з позивачем договору №17 від 14.02.2001 року про погашення заборгованості в сумі 7273969,21дол.США, яка виникла у зв'язку з невиконанням договору фінансового лізингу №К10-507L-14 від 10.07.1998 року, укладеного з правопопередником ЗАТ “Корпорація “Агротех”; передана у лізинг техніка була вилучена за домовленістю сторін, а сума заборгованості визначена у розмірі оспорюваної суми додатковою угодою № 10 від 14.02.2001 року до договору фінансового лізингу.

Приймаючи рішення, місцевий господарський суд встановив, що відповідно до додаткової угоди №8 від 07.12.2000р. до договору фінансового лізингу №К10-507L-14 від 10.07.1998 року ДП  “АгротехЛан” ЗАТ “Корпорація “Агротех” є правонаступником ЗАТ “Корпорація “Агротех” в частині переданих йому прав і обов’язків за договором фінансового лізингу №К10-507L-14 від 10.07.1998 року згідно розподільчого балансу. В подальшому ДП  “АгротехЛан” ЗАТ “Корпорація “Агротех” було реорганізоване шляхом приєднання  до ЗАТ “Корпорація “АгроЛан”, яке, в свою чергу, було реорганізоване шляхом перетворення у ТОВ “АгроЛан”.  Відмовляючи в задоволенні позовних вимог Українського державного концерну по матеріально-технічному і сервісному забезпеченню агропромислового комплексу “Украгротехсервіс”, суд першої інстанції виходив з того, що перебування ДП  “АгротехЛан” ЗАТ “Корпорація “Агротех” на обліку у Держкомстаті ставлять під сумнів факт правонаступництва ТОВ “АгроЛан” за зобов’язанням ДП  “АгротехЛан” ЗАТ “Корпорація “Агротех”, а тому й відсутні підстави для задоволення позовних вимог, заявлених до ТОВ “АгроЛан”.

Однак, такий висновок місцевого суду є передчасним, оскільки суд, беручи до уваги лише невиключення ДП  “АгротехЛан” ЗАТ “Корпорація “Агротех” з ЄДРПОУ, не дав правової оцінки наявним в матеріалах справи іншим доказам у справі в їх сукупності, як того вимагає ст.43 ГПК України. При цьому суд, сам посилаючись при прийнятті рішення на ухвалу господарського суду міста Києва від 30.01.2004р. у справі №31/68 про припинення провадження у справі про скасування ДП  “АгротехЛан” ЗАТ “Корпорація “Агротех”, не дав оцінки обставинам щодо правонаступництва, викладеним в даній ухвалі.

При цьому суд апеляційної інстанції вказану неповноту у встановленні обставин правонаступництва не усунув, дійшовши висновку про відмову в задоволенні позовних вимог Українського державного концерну по матеріально-технічному і сервісному забезпеченню агропромислового комплексу “Украгротехсервіс” з підстав пропуску строку позовної давності.

Так, апеляційний суд, приймаючи рішення, зазначив, що в якості підстави виникнення у ТОВ “АгроЛан” зобов'язання сплатити позивачу спірну суму в позовній заяві визначено договір №17 від 14.02.2001 року про погашення боргу, що виник за договором фінансового лізингу. Договір №1 не є самостійною підставою виникнення зобов'язань щодо сплати заборгованості в розмірі 7273969,21 доларів США, оскільки такий договір №1 є похідним та визначає порядок “погашення заборгованості..., яка виникла у зв'язку з невиконанням боржником договору від 10.07.1998 року №К10-507L-14”. Отже, на думку апеляційного суду, укладаючи 14.02.2001 року договір №17 про погашення боргу, позивач фактично визначив станом на означену дату – 14.02.2001 року заборгованість по основному зобов'язанню згідно вказаного вище договору фінансового лізингу на спірну у даній справі суму. Між тим, з 14.02.2001 року по 25.11.2004 року (коли була подана позовна заява у даній справі), тобто 3 роки та 9 місяців Концерн не звертався із позовом про стягнення спірної суми, як за договором про погашення боргу, так і по договору фінансового лізингу, у зв'язку з чим апеляційний господарський суд дійшов висновку, що станом на час пред'явлення позовних вимог у даній справі позивачем був пропущений встановлений, як ст.71 ЦК УРСР, так і ст.257   ЦК   України,   загальний   трирічний   строк   позовної   давності   для   стягнення заборгованості за договором №1, а клопотання про поновлення строку позовної давності із викладенням поважних причин такого пропуску позивачем не подано.

Стаття 6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України встановлює, що правила Цивільного кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплинув до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність –це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна  давність встановлюється тривалістю у три роки.

Пнктом 1 статті 261 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Водночас, п. 5 цієї статті передбачає, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

При цьому частиною третьою статті 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Проте суд апеляційної інстанції, дійшовши висновку про пропуск позивачем строків позовної давності, питання перебігу позовної давності належним чином не дослідив, як й не встановив факт подання відповідної заяви зацікавленою стороною (що є обов’язковим у разі необхідності застосування приписів ЦК України). Зокрема, визначаючи дату підписання договору №17 (14.02.2001р.) строком виконання зобов’язання, та, відповідно, початком перебігу строку позовної давності, апеляційний суд не врахував умови вказаного договору. Так, згідно п.2.2 договору №17 погашення заборгованості проводиться протягом 2001 року, а за змістом  розділу  5 “Лізингові платежі та порядок розрахунків” додаткової угоди №1 від 13.09.1998р. до договору фінансового лізингу останній платіж здійснюється до 15 липня 2003р. (п.5.1.11). Апеляційним судом вказані обставини не досліджувались.

Місцевим господарським судом ці питання також не з’ясовано.

Крім того, суди припустилися  процесуальних порушень в частині вирішення спору за зустрічним позовом. Так, апеляційний господарський суд встановив, що місцевий господарський суд провадження за зустрічним позовом в порушення ст.ст.60, 64 ГПК України не порушував. Вказана обставина підтверджується матеріалами справи. Разом з тим, суд  апеляційної інстанції припинив провадження у справі за зустрічним позовом, не визначивши, яким чином вказане порушення вимог ГПК України кореспондується з приписами ст.80 ГПК України, яка наводить вичерпний перелік підстав для припинення провадження у справі.

За таких обставин ухвалені в справі судові рішення не можуть вважатися законними і обґрунтованими.

Оскільки передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення місцевого господарського суду та постанова апеляційної інстанції підлягають скасуванню, а справа –направленню на новий розгляд до господарського суду першої інстанції. При новому розгляді справи слід врахувати наведене і вирішити спір відповідно до закону.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 108, 1115, 1117, п.3 ч.1 ст.1119, 11110, ст.11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,  –

П О С Т А Н О В И В :

Касаційне подання заступника Генерального прокурора України задовольнити.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2006р. та рішення господарського суду міста Києва від 28.04.2006р. у справі №34/72-18/200 скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий суддя                                                                      Д.Кривда

Судді                                                                                          Г.Жаботина

С.Бакуліна