ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" квітня 2007 р.                                                            Справа № 47/124-07

вх. № 2842/5-47

Суддя господарського суду Светлічний Ю.В.

при секретарі судового засідання Малахова О.В.

за участю представників сторін:

позивача - Юхно В.П. за довіреністю б/н від 14.02.2007р.  відповідача - Поповська О.М. за довіреністю №25 від 03.04.2007р.

розглянувши справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Собраніє", м. Одеса

до  Приватного підприємства "Виробничо торгова компанія "Агроспілка-Харків", м. Харків

про стягнення 1765869,08 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Собраніє" (позивач) звернувся до суду з позовною заявою щодо стягнення з відповідача - Приватного підприємства "Виробничо торгова компанія "Агроспілка-Харків" основної заборгованості у розмірі 1629199,54грн., пені у розмірі 136669,54грн., які виникли внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов"язань на підставі дистриб"юторського договіру №191 від 20.04.2005р. Крім того, позивач просить покласти на відповідача судові витрати, у вигляді сплаченого держмита у розмірі 17658,69грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 118 грн. та вжити заходи щодо забезпечення позову.

Позивач у позовній заяві заявив клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на банківські рахунки та майно, що належать відповідачу у розмірі позовних вимог. Суд розглянувши дане клопотання відмовляє позивачу у задоволенні його  оскільки: позивач не надав обгрунтованого підтвердження того, що  невжиття таких заходів  може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Відповідач надав через канцелярію господарського суду 04.04.2007р. відзив на позовну заяву в якому з позовними вимогами позивач не згоден з підстав зазначених у відзиві на підставі чого просить суд відмовити позивачу у позові.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін  господарським судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено дистриб"юторського договору №191 від 20.04.2005р. Відповідно до умов даного договору фірма передала у власність дистриб"ютора відповідну кількість товару, а останній у свою чергу зобов"язався здійснити повну пряму дистриб"юцію та провести повну оплату даного товару на протязі 60 календарних днів з моменту одержання товару.

Як вбачається з матеріалів справи згідно з видаткових накладних №Соб-002330 від 08.09.2005р., №Соб-002375 від 12.09.2005р., №Соб-002538 від 03.10.2005р., №Соб-002561 від 03.10.2005р., №Соб-003233 від 02.12.2005р., №Соб-000001 від 03.01.2007р., №Соб-000553 від 06.04.2006р., №Соб-000649 від 19.04.2006р., №Соб-000650 від 19.04.2006р., №Соб-000790 від 12.05.2006р., №Соб-000958 від 05.06.2006р., №Соб-000959 від 05.06.2006р, №Соб-001060 від 19.06.2006р., №Соб-001363 від 31.07.2006р. позивач передав у власність дистриб"ютора товар на загальну суму 2498358,54грн., яка була погашена відповідачем частково у розмірі 869159,00грн.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою,  п'ятою та  шостою  статті 203 цього Кодексу. Крім того у випадках, встановлених цим Кодексом,  нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо  недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах,  встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Також у відповідності до ст. 207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особа підписується особами уповноваженими її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства та скріплюється печаткою. В даному випадку наданий до суду дистрибуторський договір від 20.04.2005р. є таким, що не відповідає вимогам закону, щодо додержання письмової форми правочину, порушення якої має наслідки його недійсності.

В ході розгляду справи, господарським судом було встановлено, що позивачем не було підписано дистриб"юторський договір №191 від 20.04.2005р.

Згідно п.1 ст.215 Цивільного кодексу України: підставою недійсності правочину є  недодержання  в  момент вчинення  правочину  стороною  (сторонами) вимог,  які встановлені частинами першою - третьою,  п'ятою та  шостою  статті  203  цього Кодексу.

Відповідно до ч.1-3,  ст.215 Цивільного кодексу України: Зміст  правочину  не може суперечити цьому Кодексу,  іншим актам  цивільного  законодавства,  а   також   моральним   засадам суспільства.  Особа,  яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.  Волевиявлення  учасника  правочину  має  бути  вільним   і відповідати його внутрішній волі.

Пунктом 4. ст.203 Цивільного кодексу передбачено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до п.2 ст. 207 Цивільного кодексу України: правочин вважається таким,  що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищезазначене, та те, що відповідний договір не було підписано представником позивача, суд вважає, що  позовні вимоги позивача, заявлені з підстав зазначених у позові, є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України державне мито у розмірі, передбаченому статтею 3 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито”, що становить 17658,69грн., та згідно зі статтею 44 Господарського процесуального кодексу України, Постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2002р. № 411 судові витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 гривень слід покласти на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 638 Цивільного кодексу України, статтею 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито", Постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2002р. № 411, ст. 181 Господарського кодексу України, ст. 638 Цивільного кодексу України, статтями 1,  12, 33, 43, 44, 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Суддя                                                                                            Светлічний Ю.В.