ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

18.04.2007
Справа № А41/218

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів: головуючого судді
Стрелець Т. Г. (доповідача),

суддів:
Головка В.Г., Чохи Л.В.,

при секретарі судового засідання: Ревкової
Г.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Федорова
О.М., довіреність № 1265/04-27  від
27.01.07,  головний
спеціаліст-юрисконсульт;

від відповідача:ОСОБА_2,
довіреність НОМЕР_2,  представник;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,
м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області на постанову господарського суду
Дніпропетровської області від 29.12.2006р. по справі № А41/218

за позовом
Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м.
Дніпродзержинська, м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області (51900,
Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, прос. Комсомольський, 10/12)

до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області
(АДРЕСА_1)

про стягнення  12811 грн. 27 коп.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2006 року Управління
Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Дніпродзержинська
області  звернулося до господарського
суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
про стягнення недоїмки, яка виникла за період з 01.01.2004р. по 20.07.2006р. у
розмірі 12811,27 грн.

Постановою господарського суду
Дніпропетровської області (суддя Орєшкіна Е.В.) від 29.12.2006р. (у подальшому
-постанова) позов було задоволено у повному обсязі, з відповідача на користь
позивача була стягнута недоїмка у розмірі 12811,27 грн.

Постанова обґрунтована тим, що
відповідач нараховував заробітну плату найманим працівникам, але не нараховував
внески у розмірі 32% з фонду оплати праці найманих працівників, чим порушив
вимоги Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»від 09.07.2003р. №1058-ІV (у подальшому -Закон «Про пенсійне
страхування»). При цьому господарський суд першої інстанції прийшов до
висновку, що доказів сплати заборгованості, що є предметом позову, відповідачем
не надано.

Не погодившись з постановою,
відповідач звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати постанову повністю, прийняти
нове рішення, яким відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог у розмірі
3005,20 грн., як таких, що фактично сплачені, а також відмовити у задоволенні
позовних вимог у розмірі 9806,07 грн.

При цьому скаржник обґрунтовує свої
вимоги тим, що при винесенні постанови суд першої інстанції порушив норми
матеріального і процесуального права, а саме: відповідач був позбавлений
можливості, взяти участь у попередньому судовому засіданні, судом не враховано,
що відповідач є платником єдиного податку і здійснює свою діяльність в рамках
Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та
звітності»від 03.07.1998р. №727/98 (у подальшому -Указ №727) і за період з
01.01.2004р. по 31.06.2006р. сплатив до Пенсійного фонду України 3005,20 грн.,
про що надані відповідні розрахунки і копії платіжних доручень.

Позивач проти апеляційної скарги
заперечує, мотивуючи свою позицію тим, що постанова є законною, обґрунтованою і
такою, що винесена з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні 18.04.2007р.
оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність
юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування
господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права
при прийнятті ними рішення, колегія суддів приходить до висновку про те, що
апеляційна   скарга підлягає частковому
задоволенню, враховуючи наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що
відповідач зареєстрований у якості платника страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування і є платником єдиного податку
(а.с. 54).

Відповідачем подано у матеріали
справи копії платіжних доручень, оригінали яких оглянуті в судовому засіданні,
на загальну суму 3005,20 грн., які підтверджують, що протягом січня 2004р.
-червня 2006р. Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 у складі єдиного податку до
Пенсійного фонду України було перераховано 3005,20 грн. страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (а. с. 56-70).

Судова колегія вважає, що при
винесенні постанови судом першої інстанції були неповно досліджені обставини і
матеріали справи, що призвело до неправильного розрахунку суми недоїмки
відповідача зі сплати страхових внесків, виходячи з наступного.

Так, у відповідності з п. 6 Указу
№727 суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником
таких видів податків і зборів (обов'язкових платежів), зокрема, як збір на
обов'язкове державне пенсійне страхування.

Пунктом 2 Указу №727 передбачено, що
у разі коли платник єдиного податку здійснює підприємницьку діяльність з
використанням найманої праці або за участю у підприємницькій діяльності членів
його сім'ї, ставка єдиного податку збільшується на 50 відсотків за кожну особу.
Суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа, яка сплачує єдиний податок,
звільняється від обов'язку нарахування, відрахування та перерахування до
державних цільових фондів зборів, пов'язаних з виплатою заробітної плати
працівникам, які перебувають з ним у трудових відносинах, включаючи членів його
сім'ї. Суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа сплачує єдиний
податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок
відділень Державного казначейства України. Відділення Державного казначейства
України наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного
податку у таких розмірах:

- до місцевого бюджету - 43
відсотки;

- до Пенсійного фонду України - 42
відсотки;

- на обов'язкове соціальне
страхування - 15 відсотків (у тому числі до Державного фонду сприяння
зайнятості населення - 4 відсотки) для відшкодування витрат, які здійснюються
відповідно до законодавства у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, а
також витрат, зумовлених народженням та похованням.

У відповідності з Листом Пенсійного
фонду України «Щодо сплати страхових внесків»від 21.12.2005р. №16515/03-30 з
метою уникнення надмірної сплати страхових внесків за найманих працівників
платниками єдиного та фіксованого податків (у зв'язку з одночасною дією Закону,
Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого підприємництва" та Декрету Кабінету Міністрів
України "Про прибутковий податок з громадян") сума коштів, що
спрямовується до Пенсійного фонду у вигляді частини ставки єдиного або
фіксованого податків, зараховується в рахунок сплати страхових внесків за
відповідні періоди. Таке зарахування здійснюється органами Пенсійного фонду на
підставі пред'явлених страхувальником копій платіжних документів про сплату
згаданих податків.

Таким чином, грошові кошти, які були
спрямовані відповідачем до Пенсійного фонду України у вигляді частини ставки
єдиного податку, повинні зараховуватися в рахунок сплати страхових внесків за
відповідні періоди.

Таким чином, сума недоїмки, що
підлягає стягненню з відповідача, має бути зменшена на 3005,20 грн.

Стосовно стягнення з відповідача
9806,07 грн. страхових внесків, то судова колегія вважає, що у цій частині
апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а постанова має бути залишена без
змін.

Так, ч. 1 ст. 14 Закону «Про пенсійне
страхування»передбачено, що страхувальниками відповідно до цього Закону є
роботодавці, зокрема, підприємства, установи і організації, створені відповідно
до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та
господарювання, об'єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі
філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених
підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, профспілок, політичних
партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із
застрахованими особами), фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та
інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької
діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок,
єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний
торговий патент), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору
(контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами
цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10, 15 статті
11 цього Закону.

Згідно з п. 4 ч. 8 Прикінцевих
положень Закону «Про пенсійне страхування»фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок, придбання спеціального торгового патенту),
та члени сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, на період дії законодавчих актів з питань
особливого способу оподаткування сплачують страхові внески в порядку,
визначеному цим Законом у фіксованому розмірі.

У відповідності з п. 6 ч. 2 ст. 17
Закону «Про пенсійне страхування»страхувальник зобов'язаний нараховувати,
обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові
внески.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 11 Закону «Про
пенсійне страхування»передбачено, що
загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають:
громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами,
згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без
громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях,
створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності,
виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та
інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, в об'єднаннях
громадян, у фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності та інших осіб
(включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності,
які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок,
фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент)
на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах,
передбачених законодавством, або виконують роботи на зазначених підприємствах,
в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового
характеру.

Таким чином, відповідач повинен
сплачувати страхові внески у порядку, передбаченому Законом «Про пенсійне
страхування», але при цьому платежі, здійснені ним до Пенсійного фонду України
у складі єдиного податку, мають бути враховані при визначенні суми недоїмки.

Водночас, відповідачем не надано у
матеріали справи доказів сплати недоїмки у розмірі 9806,07 грн., а тому у цій
частині постанова є обґрунтованою і законною.

У відповідності зі ст. 201 КАС України
підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є правильне по
суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм
матеріального чи процесуального права.

Судова колегія приходить до
висновку, що при винесенні постанови господарським судом першої інстанції не
були враховані всі суттєві обставини, що мають істотне значення для вирішення
справи, що призвело до помилкових висновків.

З наведеного вбачається, що судом
першої інстанції було винесене по суті вірне рішення, але без урахування норм
чинного законодавства, що передбачають зарахування частки ставки єдиного
податку до суми страхових внесків, що мають бути сплачені відповідачем.

Оскільки матеріалами справи
підтверджується часткове перерахування відповідачем суми страхових внесків до
Пенсійного фонду України у розмірі 3005,20 грн., у цій частині позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

Таким чином, апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, постанова має бути змінена шляхом викладення
її резолютивної частини у новій редакції, а саме з відповідача на користь
позивача має бути стягнута недоїмка зі сплати страхових внесків у розмірі
9806,07 грн., у решті позову має бути відмовлено.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198,
201, 205, 207, 254 Кодексу Адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О
В И В :

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області на
постанову господарського суду Дніпропетровської області від 29.12.2006р. по
справі № А41/218 задовольнити частково.

Постанову господарського суду
Дніпропетровської області від 29.12.2006р. по справі № А41/218 змінити,
виклавши резолютивну частину в наступній редакції:

«Стягнути з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь
Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області (51900, Дніпропетровська область, м.
Дніпродзержинськ, прос. Комсомольський, 10/12, р/рахунок 003 в
Дніпродзержинському відділенні № 3293 ВАТ «Державний ощадний банк України»)
недоїмки в розмірі 9806 грн. 07 коп.

В решті позову відмовити.»

Доручити Господарському суду
Дніпропетровської області, на виконання постанови Дніпропетровського
апеляційного господарського суду -
видати відповідний виконавчий лист.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом
одного місяця безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя

Т. Г. Стрелець

Суддя

В. Г. Головко

Суддя

Л. В. Чоха