ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21.02.07                                                                                           Справа№ 4/2614-3/239

Суддя    Н.Березяк   при секретарі І. Сеник розглянула матеріали справи

За позовом:  ТзОВ „Цегельний завод „Промінь”, м.Мостиська

До відповідача : Мостиська районна рада, м.Мостиська

Про  визнання недійсним установчого договору

За участю представників:

Від  позивача:  Федишин-дир-р, Тимофіїв, Воробець-представники

Від  відповідача: Ковалик, Мелешко- -представники

Представникам сторін роз’яснено  права та обов‘язки , передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України.

Суть спору: Подано позов ТзОВ „Цегельний завод „Промінь”, м.Мостиська  до Мостиської районної ради про визнання недійсним установчого договору ТзОВ „Цегельний завод „Промінь” в частині зазначення Представництва ФДМУ у Мостиському районі учасником  товариства.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив задоволити  позовні  вимоги з  мотивів наведених  в позовній  заяві, матеріалах справи  та поясненнях наданих в судовому засіданні.

Відповідач проти позову заперечує, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

В судовому засіданні оголошувалась перерва до 21.02.2007 року.

Повний текст рішення виготовлений  та підписаний  24.02.2007 року.

Суд заслухавши пояснення представників сторін , дослідивши  матеріали  справи, та оцінивши  докази в їх сукупності , встановив наступне:

01.06.1998 року між громадянами України ( 38 фізичних осіб) та Представництвом Фонду державного майна України в Мостиському районі ( реорганізоване у відділ з питань приватизації та управління комунальним майном Мостиської районної ради) було  укладено установчий договір про створення Товариства з обмеженою відповідальністю „Цегельний завод „Промінь”. Як вбачається із тексту установчого договору ( ст.4) розмір частки представництва ФДМУ у Мостиському районі складає 94,3 %.

ТзОВ „Цегельний завод „Промінь” звернулося до господарського суду з позовом про визнання недійсним установчого договору в частині включення до учасників товариства ФДМУ у Мостиському районі.          В основу своїх позовних вимог позивачем покладено ту обставину, що МКП „Цегельний завод „Промінь” було створене шляхом виділення з колгоспу „Нове життя”. Для викупу в колгоспу „Нове життя” основних фондів виконкомом Мостиської районної ради підприємству були виділені кошти в розмірі 224 900,00 крб. На підставі рішення загальних зборів трудового колективу МДКП „Цегельний завод „Промінь” від 13.10.1992 року районній державній адміністрації платіжним дорученням №92 від 06.11.1992 року було здійснено повернення коштів в розмірі 224 900,00 крб., внаслідок чого, на думку позивача, трудовий колектив набув прав колективного власника на цілісний майновий комплекс –цегельний завод.

На час укладення оспорюваного установчого договору про створення ТзОВ „Цегельний завод „Промінь” , підписаного між працівниками  підприємства і Представництвом ФДМУ у Мостиському районі , як вклад представництва було задекларовано внесення майна цегельного заводу. Позивач вважає укладення спірного договору помилковим в частині участі Представництва ФДМУ у Мостиському районі, оскільки, на його думку, після повернення 06.11.1992 року коштів державній адміністрації майно цегельного заводу належало колективу підприємства на праві колективної власності.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін суд прийшов до висновку, що позов не обґрунтований і не підлягає до задоволення.

При  прийнятті  рішення,  суд  виходив  з наступного :

Відповідно до ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи ( у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб’єкта підприємницької діяльності (далі –підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ  за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб’єктами підприємницької діяльності.

Положеннями ст..12 ГПК України передбачено, що господарським судам підвідомчі, зокрема, справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов’язані із створенням , діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства.

З позовом про визнання недійсним установчого договору від 01.06.98 р. року звернулася юридична особа - ТзОВ „Цегельний завод „Промінь”, яке не є учасником  спірного договору.

ТзОВ „Цегельний завод „Промінь”, створення якого було предметом даного договору,  не будучи учасником договору  не вправі вимагати захисту свого права, яке не може бути тотожним захисту права власності на майно, що передано до статутного фонду товариства його учасниками.

Крім того, враховуючи можливість визнання недійсним установчого договору з підстав, передбачених законодавством, як і будь-якої іншої цивільно-правової угоди, слід звернути увагу на допустимість визнання установчих документів недійсними лише у випадках, коли неможливо усунути невідповідності вимогам закону без ліквідації підприємства.

Звертаючись з позовом ТзОВ „Цегельний завод „Промінь” просить визнати недійсним Установчий договір в частині  зазначення Представництва ФДМУ у Мостиському районі учасником, якому належить частка в статутному фонді, що складає 94,3 відсотка –майно цегельного заводу , не ставлячи, при цьому, питання про передачу вкладу іншим учасникам, позивач тим самим ставить питання про зменшення статутного фонду та ліквідацію підприємства без рішення на це загальних зборів.

Також слід звернути увагу на ту обставину, що установчий договір, який є предметом даного спору, був укладений 01.06.1998 року, на час дії ЦК УРСР (1963 р.).

Відповідно до діючого на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, загальний строк позовної давності встановлений ст. 71 ЦК УРСР в три роки.

Згідно із ст. 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов, тобто з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Таким чином, перебіг строку позовної давності в даному випадку слід обчислювати з моменту укладення спірного договору, тобто  з 01.06.1998 року.

Відповідно до п.4  Прикінцевих та перехідних  положень Цивільного кодексу України в редакції від 16.01.2003 року N 435-IV (надалі ЦК України), ЦК  України  застосовується  до  цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.   Щодо цивільних відносин,  які виникли  до  набрання  чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків,  що  виникли  або  продовжують  існувати після набрання ним чинності (Кодекс набрав чинності з 01.01.2004 року).

Згідно з п. 6 Прикінцевих та перехідних  положень Цивільного кодексу України в редакції від 16.01.2003 року N 435-IV, правила  Цивільного  кодексу  України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред’явлення яких, встановлений

законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Строк позовної давності для звернення з позовом про визнання спірного установчого договору недійсним сплив 01.06.2001 року.

Необгрунтованим є посилання позивача на те, що йому стало відомо про платіжне доручення № 92 від 06.11.1992 року , яким здійснено повернення коштів в сумі 224 900,00 крб., оскільки, як зазначає сам позивач, повернення коштів здійснювалося на підставі рішення загальних зборів трудового колективу МДКП „Цегельний завод „Промінь” від 13.10.1992 року, які є учасниками ТзОВ „Цегельний завод „Промінь”, і керівник підприємства повинен був знати про здійснення зазначеного платежу.

Нормами ст.80 ЦК УРСР передбачено, що закінчення строку позовної давності для пред”явлення позову є підставою для відмови в позові.

З огляду на викладене, суд  прийшов до висновку, що позовні вимоги необґрунтовані і  не підлягають до задоволення.

Керуючись  ст.ст. 6, 7, 12, 33,34, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1.В задоволенні позову відмовити.

2.Рішення суду може бути оскаржено протягом 10 днів до Львівського апеляційного господарського суду .

Суддя                                                                                                       Березяк Н.Є.