ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2007 р.
№ 24/94

Колегія  суддів  Вищого господарського суду України  у складі:

Головуючого  судді                                              Кузьменка М.В.,

суддів                                                                       Васищака І.М.,

Палій В.М.,

розглянувши            касаційну скаргу Акціонерного товариства закритого типу “Будівельно-монтажне управління №47” на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 23.10.2006р. та рішення господарського суду Донецької області від 16.08.2006р.

у  справі                     №24/94 господарського суду Донецької області

за позовом                 Акціонерного товариства закритого типу

“Будівельно-монтажне управління №47”

до відповідача           Товариства з обмеженою відповідальністю “Рельдо”

про                              стягнення 44 845,18грн.

за участю представників:

АТЗТ “Будівельно-монтажне управління №47” – не з’явилися;

ТОВ “Виробнича фірма “Рельдо” –не з’явилися

в с т а н о в и л а :

Акціонерне товариство закритого типу “Будівельно-монтажне управління №47” звернулося до господарського суду Донецької області з позовом та просило суд стягнути з відповідача –Товариства з обмеженою відповідальністю “Виробнича фірма ”Рельдо” 44 845,18грн. заборгованості за виконані роботи згідно умов договору підряду №9/03.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на невиконання відповідачем умов вищевказаного договору в частині оплати виконаних робіт (т.1 а.с.4-5,87).

До прийняття рішення у даній справі, позивачем збільшено розмір заявлених ним вимог. Відповідно до поданої 17.04.2006р. заяви, позивач просить стягнути з відповідача також 10 791,28грн. в рахунок відшкодування збитків від інфляції, 2 631,74грн. трьох процентів річних (т.1 а.с.91).

Відповідач у справі – ТОВ “Виробнича фірма “Рельдо” у відзиві на позов заявлені вимоги відхиляє, посилаючись на те, що позивач не здав закінчений будівництвом об’єкт, а лише здавав окремі роботи, про що сторонами підписувались акти. Крім того, відповідач вказує, що роботи відповідачем виконані з суттєвими недоліками, що призвело до необхідності залучення до виконання робіт третьої особи (т.1 а.с.78-79).

Доповнюючи підстави, відповідно до яких ним відхиляються заявлені позивачем вимоги, ТОВ “Виробнича фірма “Рельдо” посилається на те, що за умовами договору, позивач набув право вимагати передачі в рахунок оплати виконаних робіт лише векселі; позивач перевищив кошторис робіт (т.1 а.с.95-98, т.2 а.с.7-10)

Рішенням господарського суду Донецької області від 16.08.2006р. у позові відмовлено (т.2 а.с.51-53).

Відмовляючи у задоволенні заявлених вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем оплачено 70% вартості виконаних робіт, а відповідно до умов договору інші 30% сплачуються шляхом передачі векселів. При цьому, оскільки векселі не видані, на думку суду першої інстанції, у відповідача не настало зобов’язання щодо оплати 30% вартості виконаних робіт.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 23.10.2006р. рішення господарського суду Донецької області від 16.08.2006р. залишено без змін (т.2 а.с.79-81).

Не погоджуючись з прийнятими у справі судовими актами, АТЗТ “Будівельно-монтажне управління №47” звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою та просить їх скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вимоги касаційної скарги обґрунтовані порушенням  та неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права.

Відповідач у справі – ТОВ “Виробнича фірма “Рельдо” у відзиві на касаційну скаргу, вважаючи її доводи безпідставними, просить у її задоволенні відмовити.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при винесенні оспорюваних судових актів, знаходить касаційну скаргу такою, що підлягає  задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.4 ЦК УРСР (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) цивільні права і обов'язки виникають з підстав, передбачених законодавством, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов'язки. Відповідно до цього цивільні права і обов'язки виникають, зокрема, з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.151 ЦК УРСР, договір (багатостороння угода) є однією з підстав виникнення зобов’язань.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 03.06.2003р. сторонами у справі –ТОВ” Виробнича фірма “Рельдо” та АТЗТ “Будівельно-монтажне управління №47” укладено договір підряду №9/03, предметом якого є оплатне виконання позивачем на замовлення відповідача будівельно-монтажних робіт на об’єкті “Залізничні ваги та розширення залізничних шляхів”.

Отже, вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін певних прав та обов’язків, визначених ним.

За своєю правовою природою вищевказаний договір є договором підряду.

Так, відповідно до ст.332 ЦК УРСР, за договором підряду підрядчик  зобов'язується  виконати  на свій ризик певну роботу за завданням замовника  з  його або своїх матеріалів, а замовник зобов'язується прийняти й оплатити виконану роботу.

Предметом спору у даній справі є виконання відповідачем зобов’язання з оплати виконаних робіт на суму 44 845,18грн.

Вартість робіт визначена п.2.1 договору і становить 260 000грн. При цьому, відповідно до п.2.3 договору, розрахунок за виконані підрядні роботи проводиться наступним чином - 30% векселями за номіналом, 70% шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача.

Строк виконання зобов’язання з оплати робіт визначений пп.2.4, 2.5 договору, а саме відповідач здійснює оплату за виконані роботи протягом 20 банківських днів з моменту підписання сторонами акта форми КБ-2в та довідки КБ-3 у вказаному у акті розмірі; остаточний розрахунок здійснюється не  пізніше 30 календарних днів з моменту підписання обома сторонами акта форми КБ-2в та довідки КБ-3.

Судами встановлено, що роботи позивачем виконані, що підтверджується відповідними актами здачі-приймання робіт на суму 289155,80грн.

Вказаний факт також встановлений і судовим рішенням, що прийнято у справі №14/457 за позовом ТОВ “Виробнича фірма “Рельдо” до АТЗТ “Будівельно-монтажне управління №47” про стягнення 155 911,20грн. збитків. Так, рішенням господарського суду Донецької області від 04.03.2005р. у вказаній справі, яке залишено без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 13.04.2005р., встановлено, що роботи, визначені договором, виконані позивачем та прийняті відповідачем без зауважень відповідно до актів №№1,2,3,4,5 за 2003р.

Постановою Вищого господарського суду від 02.08.2005р. постанова Донецького апеляційного господарського суду від 02.08.2005р. залишена без змін.

Вказане рішення ухвалою господарського суду від 05.12.2005р. за результатами його перегляду за нововиявленими обставинами залишено без змін.

В силу ч. 2 ст.35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Як встановлено судами, відповідач за виконані роботи розрахувався лише частково, перерахувавши грошові кошти у сумі 211388,31грн.; крім того, зобов’язання щодо оплати виконаних робіт у сумі 32921,21грн. припинені у зв’язку з проведенням сторонами заліку.

Відмовляючи у задоволенні заявлених вимог щодо стягнення з відповідача залишку заборгованості за виконані роботи, суди виходили з того, що умовами договору передбачена оплата 30% вартості робіт векселями. При цьому, суди дійшли висновку, що зобов’язання за договором щодо сплати 30% вартості виконаних робіт у відповідача виникло б після передачі векселів, відповідно до встановленого у векселях строку.

Разом з тим, такий висновок судів є хибним з огляду на наступне.

Зобов’язання замовника за договором підряду за своєю суттю є грошовим зобов’язанням, що вбачається із змісту ст.ст.332,345 ЦК УРСР (чинному на момент укладення договору),ст.ст.835,854,875 ЦК України.

Укладений сторонами договір містять угоду сторін щодо часткового припинення відповідного грошового зобов’язання з оплати робіт за договором у розмірі 30% шляхом заміни його іншим –вексельним, що не суперечить ст.4 ЦК УРСР (чинному на момент укладення договору).

Слід зазначити, що відповідно ч.1 ст.220 ЦК УРСР (чинному на момент укладення договору), зобов'язання припиняється угодою сторін, зокрема, угодою про заміну одного зобов'язання іншим між тими ж особами. Аналогічне правило містить і ст.604 ЦК України (чинному на момент звернення до суду з даним позовом).

Також, спеціальною нормою, що визначає особливості обігу векселів в Україні передбачено, що у разі видачі (передачі) векселя відповідно до договору припиняються грошові зобов'язання щодо платежу за цим договором та виникають грошові зобов'язання щодо платежу за векселем (ст.4 Закону України “Про обіг векселів в Україні”.

Отже, зобов’язання за векселем, що виникли б у відповідача, у разі його видачі, не є зобов’язанням з оплати виконаних робіт за договором, як вважають суди, а є самостійним зобов’язанням, яке виникло б в силу видачі векселів. При цьому, зобов’язання замовника оплатити роботи за договором припинилось би за наявності певного юридичного факту –видачі векселів.

Таким чином, безпідставним є висновок суду про те, що у зв’язку з тим, що відповідач не передав позивачу векселі, строк виконання зобов’язання щодо оплати виконаних підрядних робіт не настав, враховуючи, що умовами договору встановлено строк виконання зобов’язання замовника –оплатити роботу.

Для правильного вирішення спору у даній справі, судам необхідно було з’ясувати: чи настав строк виконання зобов’язання з оплати робіт, який визначено договором; чи було виконано зобов’язання відповідача щодо оплати виконаних робіт у повному обсязі у такий строк; припинено відповідне зобов’язання, зокрема, в силу факту видачі векселів чи ні.

Неповне встановлення обставин, що мають значення для справи судами, є порушенням вимог: ст.47 ГПК України, яка визначає, що судові рішення приймаються за результатами обговорення усіх обставин справи; ст.38 ГПК України, яка зобов’язує суд у разі, якщо подані сторонами докази є недостатніми, витребувати від підприємств та організацій незалежно від їх участі у справі документи і матеріали, необхідні для вирішення спору.

Допущені порушення норм процесуального права, що призвели до неповного з’ясування обставин справи, не можуть бути усунуті судом касаційної інстанції.

Так, відповідно до ст.111 7 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи вказане, прийняті у справі судові акти підлягають скасуванню, а справа направлення на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119- 11111 ГПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

1.          Касаційну скаргу Акціонерного товариства закритого типу “Будівельно-монтажне управління №47” задовольнити.

2.          Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 23.10.2006р. та рішення господарського суду Донецької області від 16.08.2006р. у справі №24/94 скасувати.

3.          Справу передати на новий розгляд до господарського суду Донецької області.

Головуючий  суддя                                                       Кузьменко М.В.

Судді                                                                                Васищак І.М.

Палій В.М.