ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20.03.07 р.                                                                               Справа № 16/305

Судді господарського суду Донецької області В.В. Манжур

Ю.О.Підченко

Л.Ф.  Чернота ,

При  секретарі      Москаленко  О.О. ,  розглянувши  матеріали  справи

за позовом   Малого приватного підприємства “Крокус” м. Горлівка

До відповідача  Товариство з обмеженою відповідальністю “Торгово-виробнича фірма “ДС” м. Горлівка

Третя  особа  , що  не заявляє  самостійні  вимоги  на  предмет  спору -    Давидовський   Володимир   Михайлович    м. Горлівка

Про виділення долі майна при виході учасника із товариства з обмеженою відповідальністю в грошовому виразі в сумі 94 962 грн.

За участю:

Представників сторін :

від позивача:           Горбонос  С.Е. по  дор.

від  відповідача :              Шевченко А.М. по дор.

від  третьої особи  :   Давидовський  В.М.

В С Т А Н О В И В:  у судовому засіданні було оголошено перерву згідно ст. 77 ГПК України до 20.03.2007р.

Ухвалою  господарського суду Донецької області 14.09.2006р. порушено  провадження  по  справі за  позовом Малого приватного підприємства “Крокус” м. Горлівка до Товариство з обмеженою відповідальністю “Торгово-виробнича фірма “ДС” м. Горлівка  про виділення долі майна при виході учасника із товариства з обмеженою відповідальністю в грошовому виразі в сумі 94 962 грн.

Розпорядженням    голови  господарського  суду  Донецької  області      від 16.11.2006р.  з урахуванням  складності   справи    та відповідно  зі    ст. 4-6 ГПК  України    та  наказу  № 101  від 15.03.2006р.господарського  суду  Донецької  області  ,    було   призначено  розгляд  справи    колегіально .

Представників сторін  було ознайомлено з правами та обов’язками у відповідності із ст.22 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні  було надано клопотання про фіксації судового процесу  технічними засобами, з приводу чого фіксацію  було здійснено. Крім цього, роз’яснено  вимоги ст.811 Господарського процесуального кодексу України, тому складено протокол, який  долучено до матеріалів справи.

У відповідності до п.п.2, 3, 4 частини ст.129 Конституції України, основними засадами  судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, забезпечення  доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні  перед судом їх переконливості.

Згідно ст.42 Господарського процесуального кодексу України - правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України - судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Ст.33 Господарського процесуального кодексу України зазначає - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що: загальними зборами учасників ТОВ ТПФ “ДС” від 08.11.2000р. рішення про вивід МЧП “Крокус” зі складу засновників  не приймалося (протокол загальних зборів ТОВ ТПФ “ДС” від 08.11.2000р.). ; не приймалося дане рішення і на загальних зборах товариства 15.11.2000р. (протокол загальних зборів ТОВ ТПФ “ДС” від 15.11.2000р.). , то б то виключення із числа засновників  ТОВ МЧП “Крокус” є незаконним .   Також,   посилається  на те  , що на  підставі  протоколу    від 05.02.2001р.    він  був  виведений  зі  складу  учасників   товариства   , при  цьому  йому   була  перерахована  частина   статутного фонду   ТОВ  ТПФ”  ДС”  в  розмірі  51  %  в  сумі  2 451  грн.  , яка є   не достатньою , оскільки  згідно  приписів   ст.54  Закону  України “  Про  господарські  товариства “   при   виході     учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному фонді.  На  підставі  викладеного    просить  задовольнити    його  вимоги та    виділити  його    долю  майна     в  грошовому    виразі  в  сумі   94 962  грн.  00  коп.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечує, вказує на те, що позов подано з порушення строку позовної давності . Посилається на те, що Мале приватне підприємство “Крокус” у 1998-20002 роках мало податкову заставу, на  підставі  чого на своїх зборах прийняло рішення про продаж своєї частки в Товаристві з обмеженою відповідальністю “Торгово-виробнича фірма “ДС” та виходу з учасників товариства, про що подало відповідну  пропозицію. Його частка була виділена та зазначені гроші перераховані на рахунок відповідно до ст.57 Закону України “Про господарські товариства”. Також,  відповідач  пояснює , що з  не прибутковістю  його підприємства  та  за  бажанням   власників було  прийняте  рішення   про  його   ліквідацію, про  що  було  зроблено  заяву в   засобах  масової  інформації   (  газета    “Кочерга”   від 20.11.2004р. за  № 129/19877 -  довідка  головного  редактора  газети ); ліквідацію  товариства    було  покладено  на    ліквідаційну  комісію  товариства  .  У  відведений   ст. 60  Господарського  кодексу  України   на  надання  претензії  строк , з  боку   позивача    не  було  надано  відповідної  претензії   до ліквідкомісії  підприємства  , з приводу  чого  вважає , що    зазначені  вимоги   щодо   виділення частки майна  в  грошовій  сумі  є  не обґрунтованими та  такими , що  не  підлягають  задоволенню  .

Враховуючи   те  , що    засновником   ТОВ”  ДС”  є  фізична  особа    -  Давидовський  Володимир  Михайлович   та  те , що  рішення  суду  може  вплинути  на його     права    та  обов`язки   ,  суд   ухвалою    від13.01.2007р.   за  своєю  ініціативою     залучив     його   в  якості  третьої  особи , що не  заявляє  самостійні  вимоги на  предмет  спору  на  стороні  відповідача    в  порядку  ст. 27  ГПК  України  .   Залучення     третьої особи   -  фізичної особи    можливе   згідно п. 4  ст. 12  ГПК  України    зі  змінами   згідно  Закону  України   “  Про  внесення  змін   до  деяких  законодавчих   актів   України  до   визначення   підсудності    справ   з питань   приватизації   та  з   корпоративних   спорів   “  № 483   від   15.12.2006р.

У  відповідності  до ст. 27  ГПК  України   треті  особи   , які  не заявляють    самостійних  вимог  на  предмет  спору   , можуть  вступити   у  справу  на  стороні  позивача  або    відповідача   до  прийняття  рішення  господарським  судом .

Третьою особою , що  не  заявляє   самостійні  вимоги  на  предмет спору  -  Давидовським     Володимиром   Михайловичем    м. Горлівка    було надано пояснення по суті позову  б/н  від 14.02.2007р.  , яким    він    просить  в  задоволенні  позову  відмовити   в зв`язку  з  безпідставністю  його   подання   .

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін та третьої особи, суд встановив.

Рішенням загальних зборів учасників ТОВ “ТВФ “ДС” від 25.12.1993р. було затверджено Статут та Установчий договір Торгово-виробничої фірми “ДС”, які 10.01.1994р. були зареєстровані виконавчим комітетом Міського ради народних депутатів м. Горлівка.

Згідно  п. 1.3. статуту Товариства з обмеженою відповідальністю торгово-виробнича фірма “ДС”  засновниками товариства є :  Мале приватне підприємство “Крокус” та фізична особа Давидовський Володимир Михайлович.

Відповідно до доповнення до статуту  Товариства з обмеженою відповідальністю Торгово виробнича фірма ДС та Установчого договору визначено:   для забезпечення діяльності товариства за рахунок вкладів учасників створюється уставний фонд, який вносять у вигляді обладнання та складає 4806,23 грн. з них МПП “Крокус” – 2451 грн. 18 коп. – 51 % уставного фонду;  Давидовський В.М. - 2355 грн. 05 коп. – 49 % уставного фонду.

08.11.2000р. відбулися збори учасників Товариства з обмеженою відповідальністю Торгово-виробничої фірми “ДС” м. Горлівка, на якому розглядалося питання, продажу долі, що належить МПП “Крокус” в уставному фонді Товариства з обмеженою відповідальністю Торгово-виробнича фірма “ДС, про покупку долі МПП “Крокус” (51% уставного фонду Товариства з обмеженою відповідальністю “ДС” засновником Давидовським Володимиром Михайловичем, а також про вихід засновника МПП “Крокус” із складу засновників Товариства з обмеженою відповідальністю торгово-виробничої фірми “ДС”.

Судом встановлено, що на зборах які відбулися 08.11.2000р. було прийнято рішення про продаж долі Статутного фонду , яка належить Малому приватному підприємству “Крокус” в Товаристві з обмеженою відповідальністю “Торгово-виробнича фірма “ДС” в розмірі 51 % .

30.01.01р. до Товариства з обмеженою відповідальністю “Торгово-виробнича фірма “ДС”   було   звернення   Державної  податкової інспекції у Центрально-міському районі м. Горлівка  (  лист № 1062/24-08-1 від 30.01.01р.), в  якому  вказано, що в зв’язку з недостатністю майна Малого приватного підприємства  “Крокус” для покриття податкової заборгованості в відповідності до ст. 57 Закону України “Про господарські товариства” прошу виділити долю Малого приватного підприємства “Крокус” в грошовому вираженні для покриття податкової заборгованості.

Також 30.01.01р. в  листі № 1074/24-08-1 від Державної податкової інспекції у Центрально-міському районі м. Горлівка,  було вказано, що в  зв’язку з тим, що майно Малого приватного підприємства “Крокус” знаходиться в податковій заставі, кошти отриманні від продажу долі, підлягають перерахуванню в рахунок погашення заборгованості підприємства перед бюджетом.  Загальна сума до перерахування складала  8801 грн. 60 коп., яку необхідно  було перерахувати на розрахунковий рахунок МПП “Крокус” 041 в ГФ АКБ “Правексбанк”, МФО 335117, ОКПК 13485915.

Відповідно з цими листами була виділена частка МПП “Крокус” та зазначені грошові кошти перераховані на відповідний рахунок, що підтверджується платіжним дорученням № 34 від 31.01.01р.  та випискою банку за період з 01.02.01р. по 05.02.01р.

Відповідно до ч.2 ст. 57 Закону України “Про господарські товариства”  При недостатності майна учасника для покриття його боргів кредитори вправі вимагати виділення частки учасника-боржника.

Відповідно до ч.6 Указу Президента України “Про заходи щодо підвищення відповідальності за розрахунки з бюджетом та держаними цільовими фондами”  вимоги органів державної податкової служби щодо майна і майнових прав, які є предметом податкової застави, мають пріоритет перед будь-якими правами щодо цього майна і майнових прав, крім випадків, коли ці права виникли і в установленому порядку оформлені до дня виникнення податкової застави.

Судом встановлено, що 05.02.01р. було проведено загальні збори засновників Товариства з обмеженою відповідальністю “Торгово-виробнича фірма “ДС”, з приводу чого складено протокол загальних зборів засновників. На зборах було прийнято  рішення про вивід із складу засновників Малого приватного  підприємства  “Крокус” в зв’язку з продажем долі уставного фонду. Рішення прийнято одноголосно. Збори визначили зробити  виплату Малому приватному підприємству “Крокус”    коштів  статутного  фонду     та   дивідендів  , які  були  сплачені  позивачеві   , підтвердженням  чого  служать:  платіжні доручення   № 86  від   06.03.2001р., № 39  від  07.02.2001р.,   виписки  банку   від 18.04.2006р.-  сплата  дивідендів  ,  платіжне   доручення №  34  від  31.01.2001р.   – сплата    долі  в  статутному  фонді (  51  %  в  сумі  2 451 грн. )   .

Представник  позивача   в обґрунтування  своїх  вимог   посилається    на  норми  ст.54  Закону  України “  Про  господарські  товариства “  , згідно  яких  передбачено , що    при   виході     учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному фонді. Виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу. На вимогу учасника та за згодою товариства вклад може бути повернуто повністю або частково в натуральній формі.  На  підставі  викладеного позивач     просить  задовольнити    його  вимоги та    виділити  його    долю  майна     в  грошовому    виразі  в  сумі   94 962  грн.  00  коп.   Стверджує  , що  зазначена  сума    складає 51 %   від    вартості  майна   товариства  згідно   фінансового   звіту  за  2001  рік

Представник  позивача    стверджує  , що  зі  сторони  відповідача  зазначена  сума  не  була  сплачена  .

З огляду  на   ствердження    позивача   та  дослідивши  матеріали  справи , суд   з`ясував   , що   згідно   фінансового  звіту   ТОВ  ТВФ”  ДС”     визначений  баланс  підприємства    станом на  01.01.2002р. , в  якому   зазначені   основні  засоби  підприємства  , його залишкова  вартість ,   дебіторська  та  кредиторська  заборгованість  , грошові  кошти   в національній валюті  , інші  оборотні     активи   , нерозподілений  прибуток  , неоплачений  капітал  ,  кредиторська  заборгованість за   товари   , роботи  , послуги  , поточні  зобов`язання  перед  бюджетом  , всього  по  балансу    було  зазначена   сума    186 200 грн.  Також,  не  зрозумілим  суду  є  те , на   підставі   чого    позивач  просить  стягнути  94 962  грн.  00  коп.   (  51 %   від  суми  звіту    на  підставі  приписів ст.54  Закону ) , коли  з  зазначеного  звіту    не  вбачається   розмір  вартості  частини майна товариства ,  то б то    в  звіті   не  вказано  яке  майно та  грошові  кошти   окрім  заборгованості   є в  наявності  на  підприємстві  .

На  підставі  ст. ст. 33-34  ГПК  України    кожна  сторона   повинна  довести   ті  підстави  на  які  вона  посилається  в доказ  своїх  вимог  .

З  огляду  на  зазначене  суд  не  прийняв  як  доказ  по  справі    посилання  позивача   на   фінансовий  звіт  , оскільки  з  нього  не  вбачається   розмір  вартості  частини майна товариства   , то б то  зазначена в  позові   сума  94 962  грн.  00  коп.   не підтверджена  матеріалами справи  .

Також,  при  розгляду  справи судом з`ясовано  , що    позивачем  при  подачі в  суд  матеріалів    було  порушено  строк  позовної  давності  .

Згідно п.6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (який вступив в дію з 1 січня 2004р.) правила цього кодексу про позовну давність застосовуються до позовів строк пред’явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим кодексом.

Позовна давність – це встановлений законом, зокрема ст.256 ЦК України , строк для захисту порушеного права. Загальний строк для захисту за позовом особи, право якого порушено (позовна давність), встановлюється у три роки.

Право на позов виникає зі дня, коли особа взнала або повинна була взнати про порушення свого права. Для того, щоб визначити  початок витікання строку позовної давності, необхідно встановити не тільки факт порушення суб’єктивного права, але й те, що про таке порушення взнало або повинно було взнати особа, право якого порушено.

Початковий момент витікання строку позовної давності визначається судом з урахуванням доказів по справі. Початковим моментом витікання строку позовної давності  у данній справі  слід  вважати   момент   коли сторона дізналася про порушення своїх прав ( с. 261  ЦК  України ) – про вилучення його з засновників товариства – тобто 14.01.2002р. з листа Горлівської міської ради.

Позов до Господарського суду   щодо виділення долі майна при виході учасника із товариства з обмеженою відповідальністю в грошовому виразі в сумі 94 962 грн. було подано 13.09.2006р.  ,  то б то  вже  після    витікання  строку  позовної  давності  .

Витікання  строку  позовної давності   не  перешкоджає  зверненню  до  суду   з  позовом  про  стягнення   заборгованості  . Заява про  захист    цивільного  права   або  інтересу   повинна      бути  прийнята   судом  до  розгляду   не залежно   від  витікання  строку  позовної давності  .   При   цьому    позовна  давність  застосовується  судом    тільки   по  заяві сторони   в  спорі  по  позову , поданому  до  винесення  рішення   .  Втікання   позовної давності   , про  застосування   якої   заявлено  стороною   в  спорі   ,  являється   підставою  для  відмовленні   в  позові  . Однак  , в  цьому  випадку   суд  зобов`язаний    розглянути    спор  по  суті   та  встановити  наявність  заборгованості   навіть   при  відмові   в  стягнення   такої  заборгованості  . При  цьому   якщо   суд   визнає    поважними  причини    пропуску  позовної  давності   , порушене  право    підлягає  захисту  , не  залежно   від  витікання  строку    позовної  давності   .

То б то сторона має право звернутися до суду з клопотанням про відновлення пропущеного за поважними причинами строку позовної давності. Виходячі зі змісту ст.267 п.5.  ЦК України   поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об’єктивно не переробними, не залежать від волевиявлення сторін та пов’язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення стороною у справі процесуальних дій.

Як вбачається з матеріалів справи представником позивача   було надано клопотання про відновлення пропущеного строку  №  39  від 15.02.2007р.  В  зазначеному  клопотанні  позивач  посилається    на  те ,  що  він  не  мав  можливості  своєчасно  звернутися  до  суду  з  відповідним  позовом  на  підставі  звернень  :  до  суду   з  іншим  позовом  ( звернення   09.03.2006р. ) ,   до  прокуратури  Центрально—Міського району   м. Горлівка   (  15.10.2003р. , 24.02.2004р.)  , то б то    він  посилається  на  те  , що   строк  позовної  давності  преривався  на  підставі   його  звернень  за  захистом  свого  порушеного  права  .

Доводи  позивача  були досліджені  , на  підставі  чого    було  виявлено , що  дійсно   позивачем  було  подано  позови  до  суду  , з  приводу  чого   були   винесені  ухвала  про  залишення  без  розгляду  (  справа  19 / 438 А , ухвала  від   20.01.2005р. )   та рішення   (  справа  16/88  від   26.06.2006р.),  також,    були  звернення   сторони  до  прокуратури  Центрально—Міського району м. Горлівка    :  15.10.2003р.  та  24.02.2004р., на  підставі    яких   була    проведена     перевірка ,на  підставі  якої було  прийнято рішення про відмову в порушенні кримінальної справи по признакам злочину передбаченого ст. 366 КК України, по відношенню до посадових осіб Товариства з обмеженою відповідальністю  “Торгово-виробнича фірма “ДС” за відсутністю в їх діях складу злочину. Протоколи загальних зборів від 05.02.01р. та 08.11.2000р. оскарженими встановленому законом порядку не були.

На  підставі  ч.5 ст. 267  ЦК  України   суд  не  взнає  зазначені в  клопотання   причини   поважними  , щодо  не  подання  своєчасно  позову  до  суду  , оскільки   стороні  ( позивачеві  ) про  порушення  його  права  було  відомо -   14.01.2002р. з листа Горлівської міської ради.  (  21.01.2002   було отримано  лист )  , то б то  з цього  часу він  мав  достатньо  часу  для пред`явлення позову  до  суду  ,  заяви до  Прокуратури   та подання  позовів  (  з  інших  підстав   )  до  суду   не можуть  бути  достатньою  підставою, яка  б  обмежувала  право  його  на подання  позову  до  суду  щодо виділення долі майна при виході учасника із товариства з обмеженою відповідальністю в грошовому виразі в сумі 94 962 грн.

Згідно  ч.3. ст. 267  ЦК України   передбачено  , що   позовна  давність  застосовується   судом лише   по  заяві сторони   в  спорі  , зробленому   до винесення  рішення .

В  даному  випадку  відповідачем  надане  заперечення  щодо  спливу  строку  позовної  давності   , з  приводу  чого    він  просив  відмовити  в задоволенні  позовних  вимог  .

Суд  вважає, що позивачем було порушено строк позовної давності щодо  подачі  в  суд  позовних  матеріалів стосовно виділення долі майна при виході учасника із товариства з обмеженою відповідальністю в грошовому виразі в сумі 94 962 грн.     , реальних перешкод для пред’явлення позову своєчасно у позивача не було.

За вищевказаних обставин  , суд  дійшов  висновку  , що у задоволенні позову щодо виділення долі майна при виході учасника із товариства з обмеженою відповідальністю в грошовому виразі в сумі 94 962 грн.  слід відмовити.

На підставі норм матеріального права, передбачених Законом України "Про господарські товариства", ст.ст. 21, 98, 115, 144, 145, 256 , 261 , 267   ЦК України, п. 2 ч. 2 ст. 20, ст.ст. 57, 82, 86, 238, 393 ГК України, Положення "Про державну реєстрацію суб'єктів підприємницької діяльності", затвердженого Постановою Кабінету міністрів України № 740 від 25.05.1998р., та керуючись ст.ст. 12, 22, 32-35, 43,49,81-1,82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд , -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Малого приватного підприємства “Крокус”                       м. Горлівка до   Товариства з обмеженою відповідальністю “Торгово-виробнича фірма “ДС” м. Горлівка  , третя  особа   , що  не  заявляє    самостійні вимоги  на  предмет  спору   Давидовський   Володимир  Михайлович   м. Горлівка   про виділення долі майна при виході учасника із товариства з обмеженою відповідальністю в грошовому виразі в сумі 94 962 грн.   ,  відмовити  .

Судові витрати підлягають віднесенню на позивача у відповідності до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

В  судовому  засіданні  20.03.2007р.   було  оголошено  вступну  та  резулятивну  частину  рішення  .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття (підписання).

Рішення  підписане  21.03.207р.

Суддя                                                                         Манжур В.В.

Ю.О. Підченко

Л.Ф. Чернота