СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17.04.07                                                                                 Справа № 10/71ад.

Суддя господарського суду Луганської області Мінська Т.М. по справі № 10/71ад за позовом

Алчевського міського центру зайнятості –робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов’язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, м. Алчевськ

до Державної виконавчої служби у м. Алчевську, м. Алчевськ

про стягнення 1250 грн. 17 коп.

Представники  сторін:

від позивача – Голубцова С.Ю. - гол.спец.юрисконсульт, довіреність № б/н від 03.01.07.,  від відповідача –Брильова Н.В. - держ.виконавець ДВС у м. Алчевську, довіреність № б/н від 12.02.07.

Суть спору: позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача  1250 грн. 17 коп.

Позивач заявою від 20.03.2007р. № 02/2-377, змінив  предмет  позову   та просить:

- визнати бездіяльність ДВС у м. Алчевську під час виконавчого провадження відкритого на підставі виконавчого листа № 2-3968 виданого 04.01.2006р. Алчевським міським судом;

- стягнути з ДВС у м. Алчевську 1250 грн. 17 коп.

Враховуючи, що  в  лише   результаті  зміни  предмету  позову  вимоги  позивача  викладені  відповідно до  ст. 181  КАС України,   суд  розглядає  справу  в  межах  загального  строку, встановленого  ст. 122  КАС України.

Відповідач запереченнями на позов від 20.03.2007р. № 4122 просить відмовити у задоволенні позову за безпідставністю та необґрунтованістю позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, додатково надані сторонами документи, вислухавши представників сторін, суд

в с т а н о в и в :

27.01.06  ДВС у м. Алчевську було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 2-3968, виданого  17.06.06 Алчевським міським судом про стягнення з гр. Габедави  Романа  Рамінійовича  на користь  Алчевського міського центру зайнятості    коштів у сумі  1250 грн. 17 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те,  що  на думку позивача, виконавча служба не здійснює належним чином виконавчих дій зі стягнення вказаної суми, а тому йому було завдано шкоду, яка дорівнює сумі виконавчого документу - 1250 грн. 17 коп., які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, посилаючись на норми ст. 85, 86  Закону України "Про виконавче провадження", а також ст. 1166 ЦК України, якою передбачено, що майнова шкода, завдана, неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до ст. 86 Закону України "Про виконавче провадження" стягувач має право звернутися з позовом до юридичної особи, яка зобов’язана провадити стягнення коштів з боржника, у разі невиконання рішення з вини цієї юридичної особи.

Відповідач у запереченнях на позовну заяву  проти позову заперечує з посиланням на те, що заявлена позивачем сума не є збитками у розумінні ст. 22 ЦК України, що у ході виконавчого провадження  ним здійснені всі передбачені законодавством виконавчі дії.

Оцінивши матеріали справи та доводи сторін у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов є необґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Позивач обґрунтовує свої вимоги посиланням на ст. 1166  ЦК України, яка передбачає загальні підстави відповідальності за заподіяну майнову шкоду. В той же час слід визначити, що вказана стаття передбачає наявність вини особи у заподіянні шкоди.

Відповідно до ч.1 ст. 181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

В той же час ч. 2 ст. 21 КАС України визначає, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб’єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб’єктів публічно –правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Крім того, як зазначається у постанові Верховного Суду України  від 25.10.05, збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам під час здійснення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом, а тому предметом доказування в такій справі будуть факти неправомірних дій /бездіяльності/ державного виконавця під час виконання вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинно-наслідковий зв'язок між неправомірними діями /бездіяльністю/ державного виконавця і заподіянням ним шкоди. При цьому неправомірність дій /бездіяльність/ державного виконавця має підтверджуватись відповідним рішенням суду, яке матиме преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків.

У зв'язку з тим, що виконавчим документом у даному спорі є виконавчий лист, а не наказ господарського суду, скарги при виконанні  виконавчого листа, виданого Алчевським міським судом,  відповідно до  розділу  7 ЦПК України,  має  мають розглядатись                                  Алчевським міським судом,   а  не  господарським  судом,  тобто  законом  встановлено інший порядок судового оскарження  бездіяльності  відповідача.

Оцінивши  всі  вищевикладені  обставини,   суд закінчив розгляд справи в судовому засіданні  17.04.2007.  і  дійшов  висновку  про  необґрунтованість  позовних  вимог,  постановив   відмовити   в задоволені позову.

Згідно  ст.   160 ч. 3  Кодексу адміністративного судочинства  України  в судовому засіданні  17.04.2007. проголошено вступну і резолютивну частини постанови.

На підставі викладеного та, керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 17, 18, 94,  158 –163,  181  Кодексу адміністративного судочинства  України,  суд

п о с т а н о в и в:

1.          В задоволенні  позову  відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.  Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк встановлений КАС України,  постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.  У разі подання  апеляційної скарги постанова набирає законної сили,  якщо її не скасовано, після закінчення апеляційного розгляду скарги.

Про апеляційне оскарження постанови спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга  подаються  до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції,  який ухвалив оскаржувану  постанову. Копії апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови подається протягом десяти  днів  з дня складення  постанови в повному обсязі.   Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти  днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Згідно  ст.   160 ч. 3  Кодексу адміністративного судочинства  України постанова в повному обсязі складена 23.04.2007.

Суддя                                                                                Т.М.Мінська