ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"29" січня 2007 р.
Справа  № 29/475-06-11652

За позовом  Одеської обласної організації українського товариства глухих

До відповідача: Українське товариство глухих

про визнання договору дійсним  та визнання права власності

та за зустрічним позовом Українського товариства глухих

до відповідача Одеської обласної організації українського товариства глухих

про визнання договору недійсним  та визнання права власності

за участю третіх осіб: 1.-  Одеська міська рада

2. - Затоківська сільрада

Суддя           Аленін О.Ю.

Представники сторін:

Від позивача: Філімонов Д.А. за довіреністю;

Від відповідача: Отраднов В.Л. за довіреністю;

Від тетьої особи 1.: не з`явився;

Від третьої особи 2.:не з`явився;

Суть спору:           Одеська обласна організація українського товариства глухих звернулось до суду з позовом до Українського товариства глухих про визнання дійсними договору дарування будівель по  вул. Стовпова 19 та вул. Ювілейна (Ядова), 10 від 25.11.2003р. та додаткової угоди від 26.11.2003р. до договору дарування від 25.11.2003р. про дарування Центру медичної та соціальної реабілітації інвалідів по слуху „Одисей”, та про визнання право власності на нерухомість.

Позивач уточнив позовні вимоги (заява про уточнення вимог позову, підстав для задоволення заяви вх. № 29008 від 21.12.2006 р.) та просить визнати право власності за ним на будівлі, а саме  гуртожитку по вул. Ядова (Ювілейна), 10,  будівлі харчового виробництва по вул. Стовпова, 19 м. Одеси та Центру медичної та соціальної реабілітації інвалідів по слуху „Одисей”, розташованого в с. Затока Одеської області.

Відповідач проти позову заперечує з підстав того, що Українське товариство глухих є власником спірних об’єктів на підставі договорів дарування від 15.06.1998р. та від 20.03.2003р. Вказані угоди є правомірними, та не визнані недійсними.

Українське товариство глухих звернулось до суду з зустрічною позовною заявою до Одеської обласної організації Українського товариства глухих про визнання угод дарування нерухомості недійсними та визнання права власності на нерухомість.

Українське товариство глухих уточнило позовні вимоги за зустрічним позовом (заява про уточнення вимог зустрічного позову, підстав для задоволення зустрічної заяви вх. № 29003 від 21.12.2006 р.) та просить визнати право власності на будівлі, а саме  гуртожитку по вул. Ядова (Ювілейна), 10,  будівлі харчового виробництва по вул. Стовпова, 19 м. Одеси та Центру медичної та соціальної реабілітації інвалідів по слуху „Одисей”, розташованого в с. Затока Одеської області.

Одеська обласна організація українського товариства глухих проти зустрічного позову заперечує з підстав того, що Одеська обласна організація українського товариства глухих є власником спірних об’єктів.

Ухвалою від 09.01.2007р. строк розгляду справи був продовжений відповідно до вимог ст. 69 ГПК України на один місяць.

Ухвалою від 27.12.2006р. до участі у справі на стороні відповідача залучено третіх осіб –Одеську міську раду та Затокську сільраду.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, оцінивши докази які мають значення для справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних та зустрічних вимог з огляду на таке.

Заявляючи первісний позов та зустрічний позов Одеська обласна організація українського товариства глухих та Українське товариство глухих виходили з того що спірні будівлі  належать їм на праві власності, а тому в зв’язку з розірванням договорів дарування від 25.11.2003 р. та 26.11.2003 р. згідно ст. 392 ЦК України 2003 р. просять суд визнати за ними право власності на спірні будівлі.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може  пред'явити  позов  про  визнання  його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч.1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно,  нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

За приписами ст. 182 ЦК України право власності та інші речові  права  на  нерухомі  речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Згідно ч.2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене  нерухоме  майно  (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).    Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.  Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових  прав на нерухоме майно та їх обмежень»обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, зокрема  право власності на нерухоме майно.

За змістом тимчасового положення «Про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно», затвердженого Наказом Міністерства Юстиції № 6/5 від 28.01.2003 р. обов'язковій реєстрації прав підлягає право власності на нерухоме майно фізичних та юридичних осіб, у тому числі іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а також територіальних громад в особі органів місцевого самоврядування та держави в особі органів, уповноважених управляти державним майном.  Реєстрації підлягають права власності тільки на об'єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку, за наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених тим БТІ, яке проводить реєстрацію права власності на ці об'єкти.

При цьому суд відзначає, що згідно п 1.4. тимчасового положення «Про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно», затвердженого Наказом Міністерства Юстиції № 6/5 від 28.01.2003 р. реєстрація прав власності  на  нерухоме  майно  (далі  - реєстрація прав) - це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв'язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об'єктів нерухомого майна на підставі правовстановлювальних документів, коштом особи, що звернулася до БТІ.

Згідно ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових  прав на нерухоме майно та їх обмежень»державна реєстрація речових прав  на  нерухоме  майно  та  їх обмежень (далі - державна реєстрація прав) –це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень;

Між тим, під час розгляду справи ані Одеська обласна організація українського товариства глухих, ані Українське товариство глухих доказів оформлення свідоцтва про право власності та реєстрації права власності на спірні об’єкти нерухомості суду не надали.

За вимогами ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. (ст. 43 ГПК України).

А отже, оскільки законодавцем визначається момент набуття права власності на нерухоме майно  саме з  моменту державної реєстрації, вимоги за позовом є необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 82-85,  ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1.          В задоволенні первісного позову відмовити повністю.

2.          В задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

Рішення підписано 07.02.2007 р.

Суддя                                                                                                           Аленін О.Ю.