ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

17.01.07                                                                                           Справа  № 5/2322-12/313А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючої-судді                                  Дубник О.П.

суддів                                                      Орищин Г.В.

Якімець Г.Г.

При  секретарі  судового  засідання     Ніколайчук С.В.

розглянув     апеляційну скаргу  дочірнього підприємства (далі ДП) «Гранд Сервіс»№92/06-6/44 від 09.11.06р.

на постанову господарського суду Львівської області від 31.10.2006р.

у справі          №5/2322-12/313А

за позовом           ДП «Гранд Сервіс», м.Львів

до                    Державної податкової інспекції (далі ДПІ) у Галицькому районі м.Львова, м.Львів

про          визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14.03.06р. №/2

за участю представників

від  позивача – не з’явився;

від  відповідача – Рождественська Л.П. –представник (дов. у справі).

Права та обов’язки згідно ст.ст. 49, 51 КАС України роз’яснено, заяв про відвід суддів не поступало.

Позивач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, докази цього містяться в матеріалах справи.

Постановою господарського суду Львівської області від 31.10.2006р. у цій справі (суддя Запотічняк О.Д.) в задоволені позовних вимог ДП «Гранд Сервіс»до ДПІ у Галицькому районі м.Львова про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення відповідача від 14.03.06р. №/2 відмовлено повністю.

Постанова суду  мотивована п.п.4.1.1, п.п. «б»п.п.4.1.4 п.4.1 ст.4, п.5.1, абз.1 п.п.5.3.1 п.5.3 ст.5, п.п.17.1.7 п.17.1 ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»№2181-Ш, п.5 Порядку проведення розрахунків щодо відшкодування сум податку на додану вартість у частині, що належить зарахуванню на поточний рахунок платника податку, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №1270 від 26.09.01р., Інструкцією про порядок застосування штрафних санкцій, затвердженої наказом ДПА України від 17.03.2001р., на підставі яких місцевим господарським судом зроблено висновок про безпідставність вимог позивача, оскільки останній своєчасно не сплатив згодженої суми податкового зобов’язання з податку на додану вартість (в сумі 40682,48 грн.) протягом визначених законодавством граничних строків сплати тому, що зарахування ним зобов’язань з податку на додану вартість за відповідні податкові періоди згідно протокольних рішень (схем) проведено з протермінуванням строку сплати такого податкового зобов’язання, тому податковим органом правомірно застосовано до нього штрафні (фінансові) санкції за таке порушення.

З підстав, зазначених в апеляційній скарзі, ДП «Гранд Сервіс»оскаржує судове рішення, наполягаючи на тому, що ним своєчасно, до виникнення у підприємства зобов’язання по сплаті податку на додану вартість, сплачено податок на додану вартість з врахуванням та на виконання протокольного рішення (схеми) про проведення розрахунків щодо відшкодування податку на додану вартість у частині, що належить зарахуванню на поточний рахунок платника податків.

Крім того, на думку апелянта, спірне податкове повідомлення-рішення винесене відповідачем з порушення порядку та процедури його прийняття, зокрема, з порушенням вимог Порядку направлення органами державної податкової служби України податкових повідомлень платникам податків та рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій, затвердженого наказом ДПА України від 21.06.01р. №253, із змінами та доповненнями (також і від 10.08.05р.), (далі Порядок), адже в ньому відсутні посилання на акт, який взагалі не складався, та  норму закону, якою визначено граничний термін сплати зобов’язання.

Апелянт просить скасувати оскаржувану постанову суду, задоволивши позовні вимоги в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач не погоджується з доводами апелянта вважаючи, що судом першої інстанції з’ясовано усі обставини цієї справи та прийнято законне рішення, а щодо посилань апелянта на порушення податковим органом при прийняті спірного податкового повідомлення-рішення вищевказаного Порядку, то такі слід не брати до уваги, так як вони не пов'язуються з порушенням прав платника податку, тому  апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Заслухавши представника відповідача, розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, судом встановлено наступне:

ДПІ у Галицькому районі 14.03.06р. прийняла податкове повідомлення-рішення №/2, яким згідно з п.п.17.1.7 п.17.1 ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»від 21.12.2000р. №2181-Ш, із змінами та доповненнями (далі Закон №2181-Ш) за затримку на 486 календарних днів граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 40682,48 грн. позивача зобов'язано сплатити штраф у розмірі 50 відсотків в сумі 10774,64 грн.

Як встановлено податковим органом та судом першої інстанції, чого не спростовується сторонами, позивачем у деклараціях по податку на додану вартість за 2-квартал 2003 року, за 1-квартал 2004 року та розрахунків, поданих відповідачу,  визначено відповідно 13836 грн., 19215 грн. податку на додану вартість, що підлягають сплаті до бюджету за підсумками поточних звітних періодів.

Підпунктом 4.1.1 п.4.1 ст.4 Закону №2181-Ш передбачено, що платник податків самостійно обчислює суму податкового зобов'язання, яку зазначає у податковій декларації, крім випадків, передбачених підпунктом "г" підпункту 4.2.2 пункту 4.2, а також пунктом 4.3 цієї статті.

Згідно п.5.1 ст.5 цього ж Закону податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації.

Платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Закону №2181-Ш для подання податкової декларації (п.п.5.3.1 п.5.3 ст.5 вказаного Закону).

Враховуючи наведені вище норми законодавства, позивач зобов'язаний був самостійно сплатити суми податкових зобов’язань, визначених в поданих ним податкових деклараціях, відповідно до 20 серпня 2003 року, до 21 травня включно.

Однак, позивачем сплачено до державного бюджету по податковому зобов’язанню, визначеного податковою декларацією за 2-квартал 2003р., 23687 грн. згідно платіжного доручення від 18.11.03р. №224, тобто із затримкою граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що згідно протокольних рішень (схем) №13-121 від 25.08.04р. та №13-129 від 15.09.04р. про проведення розрахунків щодо відшкодування сум податку на додану вартість у частині, що належить зарахуванню на поточний рахунок платника податків, погодженого з ДПА у Львівській області та Управлінням Державного казначейства у Львівській області, позивач (підприємство-кредитор), який має заборгованість з платежів до державного бюджету в сумі 19215 грн. на підставі довідки 18.08.04р. №23 та в сумі 21319 грн. на підставі довідки від 13.09.04р. №34 ДПІ у Галицькому районі м.Львова, перерахував протягом одного операційного дня отримані кошти на рахунок, визначений територіальним  органом Державного  казначейства, і відобразив їх в обліку як погашення дебіторської заборгованості з платежів до державного бюджету.

Вказане також свідчить про протермінування строку сплати узгоджених сум податкового зобов'язання з податку на додану вартість позивачем, так як протокольні рішення (схеми) прийняті після настання такого граничного терміну.

Відповідно до п.п.17.1.7 п.17.1 ст.17 Закону №2181-Ш у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов'язаний сплатити штраф, зокрема, при затримці, що є більшою 90 календарних днів включно (в даному випадку 486 календарних днів), наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання, - у розмірі п'ятдесяти відсотків такої суми, що мало місце у цьому випадку.

З огляду на зазначену норму, суд апеляційної інстанції вважає також, що складання акту перевірки для застосування штрафу за описані вище порушення податкового законодавства закон не вимагає.

Таким чином, судова колегія оскаржувану постанову місцевого господарського суду, якою підставно відмовлено в задоволенні позовних вимог, залишає без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись п.п.6, 7 розділу VII, ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, ч.5 ст.254 КАС  України –

Львівський апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1.          Постанову господарського суду Львівської області від 31.10.06р. у цій справі  залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2.          Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно ст.ст.211, 212 КАС України.

Головуюча-суддя                                                                   О.П. Дубник

суддя                                                                                         Г.В. Орищин

суддя                                                                                         Г.Г.Якімець