Харківський апеляційний
господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2007 р.
Справа № 07/388-06

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя , судді  ,

при секретарі Байбак О.І.

за
участю представників сторін:

позивача - Монгарова О.Я.

відповідача - Мазур П.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні
Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача
(вх. ОСОБА_1) на рішення господарського суду Харківської області від
14.11.06 р. по справі № 07/388-06

за позовом Приватна
фірма "Росток" м. Харків

до ТОВ "Харківбетон" м.
Харків

про стягнення 24327,99 грн.

встановила:

У вересні 2006 р. позивач -Приватна фірма „Росток”, м. Харків звернулась
до господарського суду з позовною заявою про стягнення з відповідача -ТОВ
„Харківбетон”, м. Харків 19080 грн. основного боргу, 1572 грн. інфляційних
збитків, 3675,99 грн. пені та судових витрат.

Рішенням господарського суду Харківської області від 14.11.2006 р.
(суддя Інте Т.В.) по справі № 07/388-06
позов  задоволено частково. З
відповідача на користь позивача стягнуто 19080 грн. основного боргу, 2779,26
пені за договором № № 8/12-05, 1572 грн. інфляційних нарахувань, 1444,71 грн.
адвокатських послуг, 234,31 грн. держмита, та 113,65 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Рішення мотивоване з тих
підстав, що відповідач неналежним чином виконав взяті на себе зобов”язання за
договором № 8/12-05, та не в повному обсязі оплатив отриманий від позивача
товар; що умовами укладеного між сторонами договору та нормами ЦК України
передбачено нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошового
зобов”ячзання; що витрати на оплату послуг адвоката підлягають стягненню з відповідача
на підставі ст. 44 ГПК України та ін.

Відповідач з рішенням господарського суду не погоджується, вважає
його таким, що прийняте з порушеннями норм матеріального та процесуального
права, подав апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати та відмовити
позивачу в задоволенні позовних вимог. В обгрунтування своїх вимог відповідач
посилається на те, що фактично його заборгованість перед позивачем за отриманий
цемент складає 11598,49 грн. і даний факт не був прийнятий судом до уваги при
винесенні рішення та ін.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить суд рішення
господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення,
посилаючись на його законність та обгрунтованість. В даному відзиві позивач
зазначає, що відповідач в обгрунтування своїх апеляційних вимог посилається на
платіжні доручення, оплата якими здійснювалась не в рамках договору № 8/12-05
від 01.12.2005 р., оскільки, на думку позивача, в даному випадку предметом
позову є стягнення заборгованості за поставлений товар в рамках вищезгаданого
договору. Разом з тим, позивач просить суд стягнути з відповідача витрати,
пов”язані з наданням адвокатських послуг, що позивач поніс в зв”язку з
необхідністю захисту своїх прав в суді апеляційної інстанції.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та
доводи, судова колегія встановила наступне:

Як свідчать матеріали справи, 01.12.05 р. між сторонами укладено
договір № 8/12-05, відповідно до умов якого продавець (позивач)
зобов"язався передати у власність покупця (відповідача) цемент, а покупець
(відповідач) зобов"язався прийняти товар та оплатити його вартість.

Позивач свої зобов"язання за договором виконав та поставив
відповідачу товар (цемент), загальною вартістю 30580,00 грн., що
підтверджується видатковою накладною № Р-0001063 від 08.12.05р.

Відповідач поставлений товар оплатив частково, в зв”язку з чим, у
нього перед позивачем утворилась певна заборгованість, яка на момент винесення
господарським судом оскаржуваного рішення погашена відповідачем не була.

З матеріалів справи вбачається, що господарський суд приймаючи
оскаржуване рішення виходив зокрема з того, що наявність заборгованості
відповідача перед позивачем в сумі 19080 грн. підтверджується наявними в
матеріалах справи виписками з банківського рахунку позивача щодо платежів саме
за накладною від 08.12.2005 р., в зв”язку з чим суд зробив висновок про те, що
відповідач не в повному обсязі виконав свій обов”язок щодо сплати за отриманий
товар відповідно до договору.

Викладені вище висновки господарського суду, на думку колегії
суддів,  повністю відповідають фактичним
обставинам спору та матеріалам справи, їм
надана правильна та належна правова оцінка, в зв”язку з чим відсутні
підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування прийнятого по справі
рішення з наступних підстав:

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 43 цього ж кодексу  господарський суд  оцінює
докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному,
повному і об'єктивному розгляді  в  судовому
процесі  всіх обставин справи  в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до п. 5.1 укладеного між сторонами договору № 8/12-05
оплата товау проводиться покупцем (відповідачем) на протязі 10 банківських днів
від  дати відвантаження товару шляхом
перерахування на поточний рахунок продавця (позивача) грошових коштів.

Як свідчать матеріали справи, про проведення платежів та наявність
заборгованості відповідача перед позивачем в сумі 19080 грн. зокрема свідчать
виписки з установ банку (а.с. 50-59), копіями платіжних доручень № 1458 від
31.05.06, № 1467 від 02.06.06, № 1483 від 06.06.06, № 1527 від 14.06.06, № 1548
від 21.06.06, № 1583 від 27.06.06, № 1640 від 11.07.06, № 1928 від 05.09.06
відповідно до яких позивач частково здійснив оплату за отриманий товар, всього
на суму 11500 грн.

Не можуть бути прийняті судом до уваги в якості доказу відсутності
заборгованості відповідача за договором № 8/12-05 надані ним платіжні доручення
№ 1547 від 21.06.06 р., № 1548 від 21.06.06 р., № 1571 від 27.06.06 р., № 1602
від 29.06.06 р., № 1611 від 05.07.06 р., № 1625 від 07.07.06 р., № 1639 від
11.07.06 р., № 1647 від 13.07.06 р., № 1698 від 20.07.06 р., № 1702 від
21.07.06 р., № 1719 від 26.07.06 р., № 1909 від 04.09.06 р. відповідно до яких
відповідач перераховував на рахунок позивача грошові кошти, оскільки підставами
для сплати у вказаних документах є рахунки, що не мають відношення до договору
№ 8/12-05, а предметом спору в даному випадку є стягнення заборгованості за
поставлений товар саме в рамках договору № 8/12-05 та накладною № Р-0001063 від
08.12.05р. .

Враховуючи те, що відповідачем не надано належних доказів сплати
заборгованості за поставлений товар в рамках спірного договору,  а також те, що відповідно до ст. 526 ЦК
України, ст.ст. 193, 198 ГК України, зобов'язання повинні виконуватись належним
чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між
сторонами договору та згідно з вимогами закону суд першої інстанції правомірно
задовольнив позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 19080
грн. основного боргу.

Згідно зі ст.ст. 610,611 ЦК України, порушенням зобов"язання
є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом
зобов"язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов"язання,
настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо  у
зобов'язанні  встановлений  строк
(термін)  його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його
у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 6.3. спірного договору, при порушенні строків,
розрахунків за договором, відповідач зобов"язався сплатити позивачу пеню у
розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення оплати, що
діяла в період, за який сплачується пеня, неоплаченої (несвоєчасно оплаченої)
суми.

Відповідно до ч.6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій
за прострочення  виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість
місяців від дня,  коли зобов'язання  мало бути виконано.

Врахувуючи викладене, а також те що відповідач з 23.12.05р.
прострочив виконання зобов"язання за договором № 8-12-05 від 01.12.06 р.,
господарський суд правомірно визнав такими, що підлягають стягненню з
відповідача на користь позивача 2779,26 грн. пені.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних
від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором
або законом.

Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 1572,00
грн. інфляційних нарахувань також підлягають задоволенню.

Витрати на послуги адвоката в сумі 1500 грн., що пов”язані з
представництвом інтересів позивача в господарському суді, останнім належним
чином доведені, в зв”язку з чим з урахуванням положень ст. 44 ГПК України,
правомірно стягнуті з відповідача на користь позивача.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, у відзиві на
апеляційну скаргу позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь
витрати на послуги адвоката в сумі 1000 грн., що позивач поніс в зв”язку з
веденням справи в суді апеляційної інстанції. Однак вказані вимоги задоволенню
не підлягають оскільки позивачем по-перше не надано жодного доказу понесення
вказаних витрат (платіжне доручення № 18090 від 22.12.2006 р. на яке
посилається позивач і яким він нібито перерахував адвокату вищезгадану суму в
матеріалах справи відсутнє), по-друге договір № 28/13 від 19.12.2006 р. на
надання адвокатських послуг, що укладався між позивачем та адвокатом Монгаровою
О.Ю., на який також посилається позивач в обгрунтування своїх вимог, відповідно
до п. 2.4. цього договору припинив свою дію в день винесення господарським
судом оскаржуваного рішення та не відноситься до вимог, розглянутих за
оспорюваним рішенням.

Таким чином, висновки, викладені в рішенні господарського суду
відповідають вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, а
мотиви заявника скарги, з яких вони оспорюються не можуть бути підставою для
його скасування.

Керуючись ст. 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, судова
колегія -

постановила:

Рішення господарського суду Харківської області від 14.11.2006 р.
по справі № 07/388-06 залишити без змін, а апеляційну скаргу -без задоволення.

Головуючий суддя

Судді