ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

26.03.2007
Справа №2-22/18725-2006А

За позовом - КП “Сімеїз” ( м.Ялта, смт.Сімеїз”, вул.Горького, 50)

До відповідача   -  ДПІ у м.Ялта (м.Ялта, вул..Васильєва, 16)

Про  визнання незаконними та скасуванню податкових повідомлень - рішень  .

Суддя С.В.Яковлєв

За участю секретаря Дулімової В.І.

представники:

Від позивача     -  Русинов Г.В. – пред-к, дов. від 06.09.2006 р.

Від відповідачів    - Володькін С.А. – пред-к,  дов. 04.05.2006 р.

Сутність спору: Позивач – КП “Сімеїз”  -  звернувся  до суду з позовною заявою,  у якій просив визнати незаконними та скасувати податкові повідомлення – рішення № 000282601/0 від 20.02.2004 р. на суму 61382 грн., № 000292601/0 від 20.02.2004 р. на суму 76030 грн. у частині нарахування  штрафних санкцій за неоприходування у касах готівки у розмірі 79250 грн., № 000026261/0 від 20.02.2004 р. на суму 464 грн.,  №/0від 20.02.2004 р. на суму 1050 грн., № 2 від 18.07.2005 р. на суму 84,21 грн., № /0від 29.01.2005 р. на суму 106,26 грн., № /0 від 29.01.2005 р. на суму 106,30 грн., № від 22.07.2005 р. на суму 0,02 грн., № від 22.07.2005 на суму 7,20  грн., прийняті  ДПІ у м.Ялта ( далі відповідач),  визнати незаконними та скасувати  рішення відповідача № 25 від 18.04.2005 р.  про стягнення  коштів та продаж активів  платника податків  для погашення  податкового боргу та № 24-30 від 18.04.2005 р.  про стягнення податкового боргу  з рахунка платника податків.  Вимоги мотивовані тим, що відповідач нарахував земельний податок за користування земельною ділянкою, яка позивачу не належить, їм не орендована, право постійного користування якої не оформлено відповідно до чинного законодавства, застосував штрафні санкції , нарахував податкові зобов’язання з  порушенням вимог Закону України “Про порядок  погашення  зобов’язань платників  податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

Позивач, керуючись ст. 51 КАСУ, уточнив позовні вимоги, просив визнати незаконними та скасувати податкові повідомлення – рішення № 000282601/0 від 20.02.2004 р. на суму 61382 грн., № 000292601/0 від 20.02.2004 р. на суму 76030 грн. у частині нарахування  штрафних санкцій за неоприходування у касах готівки у розмірі 79250 грн.,   №/0 від 20.02.2004 р. на суму 1050 грн., № від 22.07.2005 р. на суму 0,02 грн., № від 22.07.2005 на суму 7,20  грн., прийняті  відповідачем,  визнати незаконними та скасувати  рішення відповідача № 25 від 18.04.2005 р.  про стягнення  коштів та продаж активів  платника податків  для погашення  податкового боргу та № 24-30 від 18.04.2005 р.

Представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог(з урахуванням уточнень) .

Відповідач надіслав відзив на позов ( вих. № 11/9/100 від 10.01.2007 р.), в якому з позовними вимогами не погодився, вказавши, що зазначені податкові повідомлення -  рішення прийняти після вивчення обставин справи з додержанням вимог діючого законодавства, у зв’язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, вислухавши представників учасників процесу , суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідач провів позапланову комплексну документальну  перевірку  дотримання  позивачем вимог  податкового законодавства  за період часу  з 01.11.2002 р. по 31.12.2003 р.

За результатами вказаної перевірки  19.02.2004 р. був складений Акт № 21/28-20 (вих. № 365/26-20), в якому зроблені висновки про  порушення позивачем  п.п. 5.2.1. п. 5.2. Закону України “ Про оподаткування прибутку підприємств”, п.п. 7.4.1. п.7.4. ст.7 Закону України “ Про податок на додану вартість”, порушення Положення проведення касових операції  в національній валюті в Україні, затвердженого Постановою НБУ  від 19.02.2001 р. № 72,   ст.ст. 2,5,7,14,15 Закону України  “Про плату за землю”

Відповідач 20.02.2004 р. прийняв податкове повідомлення-рішення № 000282601/0 , в якому позивачу  на підставі акту перевірки № 21/28-20 (вих. № 365/26-20) від 19.02.2004 р. визначено суму податкового зобов’язання  по платі за землю  у розмірі 40921 грн. – за основним платежем, 20461 грн.  – штрафних (фінансових санкцій).

Крім того відповідач  20.02.2004 р. прийняв  податкове  повідомлення-рішення № /0 про застосування до відповідача штрафних санкції у сумі 76030 грн.

Відповідач 20.02.2003 р. прийняв податкове – повідомлення рішення № /0 , в якому позивачу визначено податкове зобов’язання по  податку на прибуток  у розмірі 1050 грн., у тому числі, 750 грн. – за основним платежем, 300 грн. – по штрафним санкціям.

Відповідач також провів 04.05.2005 р.  перевірку  своєчасності  сплати позивачем сум  узгодженого податкового зобов’язання  по податку на прибуток, за результатами якої склав акт № 273/15-1.

У зазначеному акті перевірки  відповідачем зафіксовано порушення вимог п.п.4.14, п.4 ст.4 , п.п. 5.3.1. п.5.3, ст. 5 Закону України “Про порядок  погашення  зобов’язань платників  податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

Відповідачем 22.07.2005 р. винесено  податкове повідомлення-рішення № , яким позивач у зв’язку з порушенням граничного строку сплати узгодженого податкового зобов’язання з податку на прибуток   на підставі п.п.17.1.7 п.17.1.ст.17 Закону України “Про порядок  погашення  зобов’язань платників  податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”  за затримку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання позивач мав  сплатити штраф  у розмірі  7,20  грн.

Крім того відповідач 22.07.2005 р. прийняв  податкове повідомлення-рішення № , в  якому відповідно до  п.п.17.1.7 п.17.1.ст.17 Закону України “Про порядок  погашення  зобов’язань платників  податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”  за затримку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання позивачу були нараховані штрафні санкції у сумі 0,02 грн.

Ст.19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані  діяти на підстава, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно  із ст. 2 Закону України “Про плату за землю” від  03.07.92 р. № 2535-XII ( із змінами та доповненнями)  використання землі в Україні є платним. Плата за землю  справляється у вигляді  земельного податку  або орендної плати , що визначається залежно від грошової оцінки землі. Власники  земельних ділянок , земельних часток (паїв) та землекористувачі, крім орендарів та інвесторів – учасників  угоди про розподіл  продукції, сплачують  земельний податок. Відповідно до ст. 13 вказаного закону  підставою для нарахування земельного податку є дані  державного земельного кадастру.

Матеріали справи свідчать про те, що  12.12.2002 р. на 8 сесії 24 скликання Сімеїзської селищної ради  прийнято рішення  № 36, відповідно до якого на позивача покладені обов’язки щодо оформлення права власності ради на об’єкти комунальній власності  з подальшою їх передачею на баланс позивача.  Надані сторонами документи свідчать про те, що  де-яки  об’єкти комунальній власності , а саме : Хоззона МГА, Промзона Ленгес, Нежитлові приміщення  по вул.Радянській, Майдан біля  входу на набережну смт.Сімеїз, Набережну  смт.Сімеїз, Набережна смт.Берегове, Алєя по вул.. Радянській, Набережна смт.Понізовка, були передані на баланс позивача відповідно до актів приймання – передачі. Саме цей  згідно з поясненнями відповідача підтверджує той, факт, що позивач є землекористувачем   земельних ділянок вказаних об’єктів  у зв’язку з чим повинен сплачувати  згідно  із ст. 2 Закону України “Про плату за землю” земельний податок.

Згідно зі ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Право на землю набувається  і реалізується громадянами і суб'єктами господарської діяльності (юридичними і фізичними особами) виключно відповідно до закону.

Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України ( далі ЗК України) громадяни та юридичні особи  набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель  державної  або комунальної власності за рішенням органів  виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених ЗК України. Набуття права на землю здійснюється шляхом  передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно зі  ст. ст. 123, 124 ЗК  України  передача в оренду земельних ділянок, які знаходяться у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди  земельної ділянки за проектами відводу цих ділянок , за умови звернення у відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який розглядає заяву та у місячний термін дає відповідь на цю заяву.

Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право  користування земельною ділянкою, право на  на оренду земельної ділянки  виникає після укладення  договору оренди  і його державної реєстрації (ст.125 ЗК України). Ст. 126 ЗК України передбачає, що право власності на земельну ділянку і право  постійного користування земельною ділянкою  посвідчується  державними актами,  право оренди земельної ділянки оформляється договором , який реєструється відповідно до закону .

Відповідач в порядку , передбаченому ст. 71 КАСУ не надав доказів укладення з позивачем договорів оренди землі, він також не надав доказів оформлення за останнім права постійного користування землею.

В силу викладеного суд вважає, що не знайшов підтвердження той факт, що позивач має у постійному користуванні будь яку земельну ділянку із земель, якими відповідно до ЗК України має право розпоряджатись Сімеїзська селищна рада.

Як вказано вище відповідно до ст. 13 Закону України “ Про плату за землю”  підставою для  нарахування  земельного податку є дані  державного земельного кадастру, який згідно з п. 2 Положення про порядок ведення державного земельного кадастру, затвердженого постановою КМУ № 15 від 12.01.1993 р. , включає дані реєстрації права власності, право користування землею та договорів оренди землі, обліку кількості та якості земель, бонітування грунтів, зонування територій населених пунктів, економічної та грошової  оцінки земель.

Відповідач не надав доказів реєстрації за  позивачем у земельному кадастрі будь якої земельної ділянки.

На думку суду із доданих до матеріалів  справи документів не вбачається, що  на час проведення відповідачем перевірки та   прийняття  їм податкового  повідомлення- рішення № 000282601/0 від 20.02.2004 р.  позивач мав відповідно до Закону України “ Про плату за землю”  сплачувати земельний податок. За таких обставин підлягають задоволенню вимоги про визнанню зазначеного повідомлення рішення протиправним та його скасуванню.

Спеціальним законом з питань оподаткування, який встановлює порядок погашення  зобов’язань  юридичних або фізичних осіб  перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків  і зборів ( обов ‘язкових платежів) є Закон України “Про порядок  погашення  зобов’язань платників  податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”. Ст. 1 закону визначає, що податковим боргом ( недоїмкою)  є податкове  зобов’язання ( з урахуванням  штрафних санкцій  за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку , але не сплачене  у встановлений строк, а також пеня , нарахована  на суму такого податкового зобов’язання.

ся наступний за вихідним або святковим операційний (банківський) день.

У п. 5.3.1 ст. 5 Закону України “Про порядок  погашення  зобов’язань платників  податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” визначено, що  платник податків зобов’язаний самостійно сплатити суму  податкового зобов’язання, зазначену  у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченогоп.п.4.1.4п.4.1.ст.4 Закону для подання декларації  платника податків. У разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов'язаний сплатити штраф, зокрема, при затримці, на 30 календарних днів , наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, у розмірі 10% від погашеної суми податкового боргу, при затримці від 31 до 90   календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі 20% погашеної суми податкового боргу (п.п. 17.1.7 п.17.1 ст. 17 Закону України “Про порядок  погашення  зобов’язань платників  податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”).

Вивчивши матеріали справи суд встановив, що відповідач, здійснивши  04.05.2005 р. перевірку сплати позивачем узгоджених ним сум податкових зобов'язань ,  визначив  затримку на 41 день сплати  суми , встановленої у податковому  повідомленні-рішенні № від 20.02.2004 р.  Але на думку суду вказане податкове повідомлення рішення не було узгодженою сумою податкового зобов’язання в розумінні ст. 5  Закону України “Про порядок  погашення  зобов’язань платників  податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, в наслідок чого у відповідача були відсутні нарахування штрафу згідно з  п.п. 17.1.7 п.17.1 ст. 17 зазначеного закону.

За таких обставин суд вважає, що підлягають задоволенню вимоги по визнанню протиправним та скасуванню  податкового повідомлення – рішення № від 22.07.2005 р.

Відповідно до ст. 71 КАСУ кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення

Позивачем не надані докази  своєчасного перерахування суми узгодженого під час оформлення Декларації № 84825 від 07.11.2003 р. податкового зобов’язання  по податку на прибуток.

Не зважаючи на вимоги суду, він також не надав документи, яки підтвердили б додержання ним вимог Положення про ведення касових операції в національній валюті в Україні , яке затверджене Правлінням НБУ № 72 від 19.02.2001 р., щодо оприходування у повному обсязі усіх готівкових коштів , яки надавались Софроновим А.М. та Павловським О.В. у вигляді фінансової допомоги. У матеріалах справи відсутні докази того, що з вказаними особами укладалися договори займу. В силу викладеного у позивача були відсутні підстави для повернення Софроновим А.М. та Павловським О.В.  із каси позивача будь-яких сум. За таких обставин суд вважає, що позивачем не надані докази неправомірності  прийняття  відповідачем податкового повідомлення – рішення № 000292601/0 від 20.02.2004 р. , в силу чого не підлягають задоволенню вимоги по визнанню його протиправним та скасуванню  .

Ст. 2 Закону  України “Про оподаткування прибутку підприємств” визначає , що платниками  подачку з числа резидентів є суб’єкти господарської діяльності , бюджетні, громадські та інші  підприємства, установи та організації, які здійснюють діяльність, спрямовану на отримання  прибутку.

Згідно з п. 5.1 ст.5 вказаного закону  валові витрати виробництва  та обігу  це сума  будь-яких витрат платника податків  у грошовій матеріальній  або нематеріальній формах, здійснюваних  як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником

В порядку передбаченому ст. 71 КАСУ позивачем не надані докази  використання бензину  марки А-92, А-95, А-98 під час роботи автомобілів ГАЗ –53 та УАЗ-452 “Д”, за технічними характеристиками яки працюють на бензині  марки А-76, А-80 .

За таких обставин суд вважає обґрунтованим висновки відповідача про порушення позивачем Закону  України “Про оподаткування прибутку підприємств” у частини підтвердження використання бензину марки А-92, А-95, А-98 для роботи зазначених  транспортних засобів. В силу викладеного суд вважає, що не підлягають задоволеню вимоги по визнанню протиправним та скасуванню  податкового повідомлення рішення № /0 від 20.02.2004 р.

Відповідно до п. 8.1.ст. 8 Закону України “Про порядок  погашення  зобов’язань платників  податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”  з метою  захисту інтересів бюджетних споживачів активи платника податків, що має податковий борг, передаються у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно із законом та не потребує письмового оформлення.

У п. 8.6 ст. 8 вказаного закону визначено, що платник податків, активи якого перебувають у податковій заставі, здійснює вільне розпорядження ними, за винятком операцій, що  підлягають  письмовому  узгодженню з податковим органом, зокрема, купівлі чи продажу , інших видів відчуження, рухомого та нерухомого майна,  майнових чи немайнових прав,  за винятком  майна, майнових та немайнових  прав, що використовується у підприємницькій діяльності  платника податків , а саме готової  продукції, товарів та товарних запасів, робіт та послуг за кошти за цінами, що не є меншими за звичайні.

Відповідачем надана довідка про наявність заборгованості позивача по податкам  станом на 01.04.2005 р.

Позивач не надав доказів сплати у повному обсязі сум податкових зобов’язань . В силу викладенного, приймаючи до уваги отримання позивачем першої та другої податкових вимог, суд, керуючись п.10.1.1 п.10.1 ст.10  Закону України “Про порядок  погашення  зобов’язань платників  податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, вважає правомірним  прийняття рішень № 25 та № 24-30  від 18.04.2005 р.  За такиз обставин не підлягають задоволенню вимоги по визнанню їх протизаконними та скасуванню.

З урахуванням клопотання позивача про уточнення позовних вимог в іншій частині провадження по справі підлягає закриттю по п.2 ч.1 ст. 157 КАСУ.

Під час судового засідання, яке відбулось 26.12.2007 р. були оголошені вступна та резолютивна частини постанови. Відповідно до ст. 163 КАСУ  постанову складено 05.03.2003 р.

Керуючись ст. ст., 94,98, 157, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

1.      Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове  повідомлення- рішення № 000282601/0 від 20.02.2004 р. ДПІ у м.Ялта (м.Ялта, вул.Васильєва, 16) по стягненню з Комунального підприємства “Сімеїз” ( м.Ялта, смт.Сімеїз”, вул.Горького, 50, ЗКПО 321198887) 61382грн.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове  повідомлення- рішення № від 22.07.2005 р. ДПІ у м.Ялта (м.Ялта, вул.Васильєва, 16) по стягненню з Комунального підприємства “Сімеїз” ( м.Ялта, смт.Сімеїз”, вул.Горького, 50, ЗКПО 321198887) 0,02грн.

4. Закрити провадження у справі у частині вимог про визнанню  протиправними та скасуванню податкових повідомлень-рішень №000026261/0 від 20.02.2004 р., № 2 від 18.07.2005 р., № 000911702/0 від 29.01.2005 р., № /0 від 29.01.2005 р.

5. В іншій частині позовних вимог – у позові відмовити.

6. Стягнути з Державного бюджету України  на користь з Комунального підприємства “Сімеїз” ( м.Ялта, смт.Сімеїз”, вул.Горького, 50, ЗКПО 321198887) 1,13 грн.– судового збору.

У разі неподання  заяви про апеляційне оскарження, постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення (у разі складання  постанови у повному обсязі, відповідно до ст. 163 КАСУ -  з дня складення у повному обсязі).

Якщо після подачі заяви  про апеляційне оскарження , апеляційну скаргу не подано, постанова вступає в законну силу  через 20 днів після подання заяви про апеляційне  оскарження.

Постанова може бути оскаржена в порядку і строки передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Яковлєв С.В.