ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

"24" квітня 2007 р.
Справа  №  30/18-07-433А

За позовом: Міністерство транспорту та зв’язку України

Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Державне підприємство „Іллічівський морський торговельний порт”

До відповідача: Іллічівська  міська рада;

Виконавчий комітет Іллічівської міської ради

Про  скасування рішення, визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання права власності

Суддя                   Рога Н.В.

Секретар              Герасименко   Н.П.

Представники:

Від позивача: Блінцов В.В.- довіреність №1081514-07 від 16.01.2007р.

Від третьої особи:  Іллічів П.М.- довіреність №56 від 30.10.2006р.

Від відповідача: Охотніков В.В.- довіреність №17-1475   від 25.12.2006р.

Від відповідача: Охотніков В.В..- згідно довіреності

Суть спору: Позивач - Міністерство транспорту та зв’язку України, звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Іллічівськом міської  ради   про скасування  рішення Виконкому Іллічівської міської ради від 27.05.2004р. №310 „Про видачу свідоцтва на право власності територіальній громаді міста Іллічівська в особі Іллічівської міської ради на адміністративну будівлю, розташовану за адресою:                       м. Іллічівськ, площа Праці , 4-а”, про визнання недійсним  свідоцтва про право власності на адміністративну будівлю від 07.06.2004р., виданого першим заступником Іллічівського міського голови  на його підставі, та визнання права державної власності в особі Міністерства транспорту та зв’язку України на адміністративну будівлю, розташовану за адресою: м. Іллічівськ, площа Праці, 4-а”.

Представник позивача позовну заяву підтримує ,  наполягає на задоволенні позову.

Відповідач - Іллічівська  міська рада  проти позову заперечує з мотивів, викладених у запереченнях проти адміністративного позову.

З метою повного та всебічного розгляду справи , до участі у справі у якості третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору судом залучено Державне підприємство „Іллічівський морський торговельний порт”. Третя особа повністю підтримує позовні вимоги позивача.

У зв’язку із оскарженням позивачем по справі рішення виконкому Іллічівськом міської ради,   ухвалою суду від 13.02. 2007р. у якості другого відповідача  судом залучено Виконавчий комітет Іллічівськом міської ради. Представник Виконкому Іллічівської міської ради  письмових заперечень проти позову до суду не надав. В судовому засіданні повністю підтримує заперечення Іллічівської міської ради.

У розгляді справи оголошувалась перерва відповідно до ст.150 КАС України.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши  пояснення представників сторін, суд встановив:

Рішенням Виконкому Іллічівської  міської ради від 27.05.2004р. №310  „Про видачу свідоцтва на право власності територіальній громаді міста Іллічівська в особі Іллічівської міської ради на адміністративну будівлю, розташовану за адресою: м. Іллічівськ, площа Праці, 4-а”, згідно якого вирішено видати свідоцтво на право власності територіальній громаді м .Іллічівська в особі Іллічівської міської ради на адміністративну будівлю, розташовану за адресою: м. Іллічівськ, площа Праці, 4-а.

На підставі зазначеного рішення 07 червня 2004р.  виконкомом Іллічівської міської ради видано Свідоцтво про право власності територіальної громади м. Іллічівська  в особі Іллічівської міської ради  на адміністративну будівлю площею 1700, 0 кв. м, розташовану за адресою: м. Іллічівськ, площа Праці, 4-а.

Позивач по справі вважає, що зазначене рішення виконкому Іллічівської міської ради є безпідставним, незаконним та таким, що порушує законні інтереси держави, посилаючись на те, що Постановою Ради Міністрів СРСР від 30.07.1949р.  №3285-1367-с  прийнято рішення про будівництво в районі Сухого лиману судно будівельного заводу у відповідності до Державного плану відновлення та розвитку народного господарства СРСР на 1946-1950 рр.

В складі інфраструктури заводу  передбачалося будівництво контори начальника будівництва- об’єкт , який позивач вважає спірною будівлею.

Указом Президії Верховної Ради Уераїнської РСР від серпня 1952 р.  «Про віднесення населенного пункту будівництва заводу №490 Овідіопольського району Одеської області до категорії селищ міського типу» віднесено населений пункт будівництва заводу №490 Овідіопольського району Одеської області до катергорії селищ міського типу, присвоївши йому найменування- селище Іллічівськ та утворено Іллічівську селищну Раду.

Рішенням виконкому Одеської міської ради  №1201 від 15.09.1952р. «Об образовании Ильичевського поселкового Совета с подчинением его Одесскому Городскому Совету депутатов трудящихся» вирішено  запропонувати начальнику будівництва заводу №490 забезпечити належним приміщенням Іллічівську селищну Раду депутатів трудящих. На підставі зазначеного позивач вважає, що Іллічівська селищна рада від початку її створення була розташована у приміщеннях, які не були власністю Одеської міської ради, а належали до Будівництва суднобудівельного заводу №490.

Наказом Міністра морського флоту від 15.02.1957р. №47-пр «О приеме от Министерства судностроительной промышленности завода №490» наказано затвердити акт приймальної комісії Міністерства морського флоту від 17.01.1957р. про прийом заводу №490 від Міністерства суднобудівельної промисловості, включено завод №490 до складу діючих промислових підприємств Міністерства морського флоту з підпорядкуванням Чорноморському пароплавству, та пойменовано завод- «Суднобудівельний завод №490 Чорноморського пароплавства».

Наказом Міністра морського флоту від 30. 01. 1961р. №21 «Об организации Ильичевского порта Черноморського государственного морского пароходства» наказано організувати на базі вантажного району та господарств Одеського порту в Сухому лимані Іллічівський морський торговельний порт (а самостійному балансі), безпосередньо підпорядкував його Чорноморському державному морському пароплавству.

Згідно Статуту Іллічівського морського торговельного порту, затвердженого заступником Міністра морського флоту СРСР у 1991р., порт є державним союзним підприємством. Майно порту, яке складає його основні фонди, оборотні кошти та інші цінності, знаходиться у загальносоюзній власності та належить порту на праві господарського відання, відображається на самостійному балансі. Факт знаходження спірного об’єкту на балансі порту  підтверджується обліковою карткою основних засобів №, відповідно до якої станом на 01.01.2007р. за інвентарним номером 1872  на балансі порту з 1961р. рахується будівля 1953 р. побудови. Відповідно до ст.1 Закону України „Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України від 10.09.1991р., майно підприємств союзного підпорядкування, розташованих на території України, є державною власністю України.  Згідно ст.4  зазначеного Закону будь-які рішення будь-яких органів щодо зміни власності майна підприємств союзного підпорядкування колишнього СРСР, визнаного державним майном, без узгодження з відповідними органами державного управління, вважаються недійсними.

Згідно Статуту ДП „Іллічівський морський торговельний порт” у новій редакції, що була зареєстрована у 2000р. підприємство засноване на державній власності і підпорядковане Міністерству транспорту України,  майно порту є державною власністю і закріплюється за ним на праві повного господарського відання.

На підставі зазначеного, позивач по справі вважає, що оскаржуване рішення виконкому Іллічівської міської ради від 27.05.2004р. №310 фактично направлено на зміну правового статусу державного майна, яке було майном підприємства союзного підпорядкування колишнього СРСР та не було узгоджено з будь-яким органом державного  управління, у зв’язку з чим підлягає визнанню недійсним.

Третя особа по справі - ДП „Іллічівський морський торговельний порт” повністю підтримує позов Міністерства.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на правомірність прийняття виконкомом Іллічівської міської ради рішення від 27.05.2004р. №310 та правомірність видачі на підставі цього рішення свідоцтва про право власності на адміністративну будівлю, розташовану за адресою: м. Іллічівськ, пл. Праці, 4-а. В обґрунтування заперечень відповідач посилається на те, що загальна площа адміністративної будівлі складає 1700 кв.м,   і жодного доказу того, що частина цієї будівлі площею 781 кв.м будувалася окремо позивачем до справи не надано.

Облікова картка основних засобів №, на думку відповідача, взагалі не може бути доказом права власності, а свідчить лише про наявність об’єкту на балансі підприємства.

Крім того, відповідач зазначив, що відповідно до даної облікової картки на балансі порту знаходиться будівля 1953 року побудови, площею лише 781 кв.м, загальна ж площа будівлі значно (на 919 кв.м.) перевищує дану площу. Отже, ці 919 кв.м взагалі не є спірними.

Відповідач надав до суду копії документів, що підтверджують розташування Іллічівської селищної ради  у приміщенні за адресою: м. Іллічівськ, пл.. Праці,4 ще у 1972-1973 р.р., здійснювала ремонт цих приміщень, передавала ці приміщення міському суду та юридичній консультації, управлінню юстиції, отже здійснювала всі повноваження щодо володіння , користування та розпорядження спірними приміщеннями.

Відповідач також звернув увагу суду на те, що згідно листа Міністерства транспорту України від 14.11.2003р. №435-06-3-26650 у п.220 під інвентарним номером №1872 значиться будівля управління порту  1953 р. побудови, вартість якої складає 176 814 грн. 83 коп. та яка знаходиться за адресою: м. Іллічівськ, площа Труда, 6. Будівля за такою адресою не є предметом даного спору. Крім того, будівля, що знаходиться у власності Іллічівської міської ради має вартість 1 466 378 грн., За таких обставин, відповідач вважає, що мова у документах позивача йде про зовсім іншу будівлю, ніж та , що розташована за адресою: м. Іллічівськ, пл. Праці, 4-а.

Представник відповідача також зазначив, що згідно пояснювальної записки до річного звіту за 1961р. будівництво порту розпочато в 1957р., у зв’язку з чим спірна будівля не могла перебувати на балансі порту з 1953 р.

Крім того, відповідач зазначив, що позивачем пропущено строк позовної давності , встановлений ст.99 КАС України, адже, про винесення оспорюваного рішення виконкому Іллічівської міської ради позивачу стало відомо в ході розгляду справи №30225-05-7272, до якої Міністерство було залучено у якості третьої особи ухвалою суду від 13.10.2005р. На виконання зазначеної ухвали суду на адресу Міністерства Іллічівською міською радою було направлено  копію позовної заяви з додатками, серед яких було свідоцтво про право власності на адміністративну будівлю, розташовану за адресою: м. Іллічівськ, пл. Праці, 4-а. Міністерством до матеріалів справи був наданий відзив, представник Міністерства брав участь у судових засіданнях. Отже, Міністерство ще у жовтні 2005р. знало про оскаржуване рішення та свідоцтво про право власності.

Відповідно до ст.100 КАС України пропуск строку позовної давності є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.  Відповідач по справі наполягає на відмові у задоволенні позову з підстав пропуску строку для звернення до адміністративного суду.

Представник Виконкому Іллічівської міської ради повністю підтримує заперечення Іллічівської міської ради та наполягає на відмові позивачу у задоволенні адміністративного позову у зв’язку із пропуском строку позовної давності.

Розглянув матеріали справи, суд доходить до висновку про відмову у  задоволенні позовних вимог за таких підстав:

Відповідно до  ст.99 КАС України  адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, Міністерство транспорту та зв’язку України про наявність оскаржуваного рішення виконкому Іллічівської міської ради та свідоцтва про право власності  на адміністративну будівлю площею 1700 кв.м, розташовану за адресою: м. Іллічівськ, пл. Праці, 4-а, дізналося в ході розгляду справи №30225-05-7272, до участі у якій Міністерство було залучено у якості  відповідача ухвалою суду від 13.10.2005р.   Рекомендованим листом від 21.10.2005р. Іллічівська міська рада  направила на адресу Міністерства копію позовної заяви з додатками на 34 арк., у тому числі і свідоцтво про право власності. Представник Міністерства брав участь у розгляді справи №30225-05-7272, заперечував проти позову, отже, станом на жовтень 2005р. Міністерству було відомо про можливе порушення його прав та  інтересів.

Крім того, листом від 22.10.2004р. Іллічівська міська рада повідомила ДП „Іллічівський морський торговельний порт” про своє право власності на адміністративну будівлю, розташовану за адресою: м. Іллічівськ, пл. Праці, 4-а та надала копію свідоцтва про право власності.  Порт, як підприємство підпорядковане Міністерству транспорту та зв’язку України, мав повідомити про це Міністерство  ще у 2004р.

За будь-яких обставин, з матеріалів справи вбачається, що Міністерство, подаючи адміністративний позов про скасування  рішення Виконкому Іллічівської міської ради від 27.05.2004р. №310 „Про видачу свідоцтва на право власності територіальній громаді міста Іллічівська в особі Іллічівської міської ради на адміністративну будівлю, розташовану за адресою: м. Іллічівськ, площа Праці, 4-а”, у січні 2007р. пропустило встановлений ч.2 ст.99 КАС України річний строк для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

В ході розгляду справи представник Іллічівської міської ради та виконкому Іллічівської міської ради наполягав на пропущенні позивачем строку звернення до адміністративного суду. За таких обставин, вимога позивача щодо скасування  рішення Виконкому Іллічівської міської ради від 27.05.2004р. №310 „Про видачу свідоцтва на право власності територіальній громаді міста Іллічівська в особі Іллічівської міської ради на адміністративну будівлю, розташовану за адресою: м. Іллічівськ, площа Праці, 4-а” не підлягає задоволенню на підставі ст.100 КАС України.

Свідоцтво про право власності територіальної громади міста Іллічівська в особі Іллічівської міської ради на адміністративну будівлю, розташовану за адресою:                            м. Іллічівськ, площа Праці, 4-а є слідством   рішення Виконкому Іллічівської міської ради від 27.05.2004р. №310, адже воно видано саме на підставі цього рішення. За наявності рішення Виконкому Іллічівської міської ради від 27.05.2004р. №310  у суду не має правових підстав для визнання недійсним свідоцтва. Отже, не підлягає задоволенню вимога позивача щодо визнання недійсним Свідоцтво про право власності територіальної громади міста Іллічівська в особі Іллічівської міської ради на адміністративну будівлю, розташовану за адресою: м. Іллічівськ, площа Праці, 4-а.

Що стосується вимоги позивача про визнання права державної власності в особі Міністерства транспорту та зв’язку України на адміністративну будівлю, розташовану за адресою: м. Іллічівськ, площа Праці, 4-а, то і ця вимога позивача не підлягає задоволенню, виходячи з того, згідно Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Мінюсту України від 28.01.2003р. №65 та зареєстрованого у Мінюсті України 28.01.2003р. за №667387 (із змінами та доповненнями)  свідоцтво про право власності є правовстановлювальним документом, на підставі якого проводиться реєстрація прав власності на об’єкти нерухомого майна.  До моменту скасування такого свідоцтва власником спірного майна -  адміністративної будівлі, розташованої за адресою: м. Іллічівськ, площа Праці, 4-а, є територіальна громада міста Іллічівська в особі Іллічівської міської ради.

Крім того, слід зауважити, що позивачем до матеріалів справи не надано жодного правовстановлюючого документу, з якого вбачалося б право власності держави в особі Міністерства транспорту та зв’язку України на адміністративну будівлю, розташовану за адресою: м. Іллічівськ, площа Праці , 4-а .

Керуючись ст. ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.          У задоволенні адміністративного позову Міністерства транспорту та зв’язку України   відмовити.

Постанова  суду набирає законної сили в порядку, передбаченому КАС України.

Постанова підписана 27 квітня 2007р.

Суддя                                                                                 Рога Н. В.