ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2007 р.

Справа №  6/40/07

м. Миколаїв

за позовом
Комунального підприємства БТІ м.Южноукраїнська Миколаївської обл.

до відповідача
Южноукраїнської ОДПІ у м. Миколаївської обл.

про
зобов’язання виконати дії

Суддя                                                                                   Ткаченко О.В

Секретар                                                                                Засядівко О.О.

Представники:

Від позивача
Колесник А.І.

Від відповідача
Поляничева О.В.

Суть спору: Комунальне підприємство „Бюро технічної інвентаризації" з 2002 р. є платником єдиного податку за спрощеною системою оподаткування, відповідно до Указу Президента за № 727 від 03.07.98р.

Позивачем 05.12.06 р. за № 676 була подана заява про видачу свідоцтва про сплату єдиного податку на 2007р. до Державної податкової інспекції у м. Южноукраїнську.

Відповідач у видачі свідоцтва про право сплати єдиного податку у 2007 р. листом за вих. № 2013/10/15.122 від 18.12.2006 р. відмовив, посилаючись на статтю 7 Указу Президента «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва від 03.07.98 р. № 727/98., вказавши, що засновником підприємства є виконавчий комітет міської ради народних депутатів, частка якого у статутному фонді перевищує 25% статутного фонду.

Підприємство звернулося з позовом(з урахуванням уточнень від 22.03.2007р.) про зобов’язання видати свідоцтво.

В обґрунтування своїх вимог позивач послався по –перше на те, що засновником є територіальна громада міста в особі Южноукраїнської міської Ради, яка не є юридичною особою. Южноукраїнська міська рада є представницьким органом і діє виключно від імені територіальної громади (ст. 10 Закону України „Про місцеве самоврядування"). Органи місцевого самоврядування (міська Рада) засновують комунальні підприємства не від свого імені, а від імені конкретної громади. Комунальне підприємство є самостійним малим господарюючим суб'єктом.

По-друге, комунальні підприємства є унітарними, тобто, мають тільки одного засновника (ст. 63 господарського кодексу України) - територіальну громаду, і статутний фонд не ділиться на долі, тобто це ціла частина, яка не поділяється на частини.

Відповідач позов не визнав з підстав зазначених у № 2013/10/15.122 від 18.12.2006 р.

Господарський суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до статті 7 Указу Президента «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва від 03.07.98 р. № 727/98. дія цього Указу не поширюється на суб'єктів підприємницької діяльності, у статутному фонді яких частки, що належать юридичним особам - учасникам та засновникам даних суб'єктів, які не є суб'єктами малого підприємництва, перевищують 25 відсотків.

Отже для відмови з зазначених підстав необхідно щоб засновник, якому належить більше 25% статутного фонду, був юридичною особою.

Позивач, згідно з діючим законодавством і статутом, є комунальним підприємством.

Відповідно до ст.78 ГК України комунальне унітарне підприємство утворюється  компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління. Орган, до сфери управління якого входить комунальне унітарне підприємство, є представником власника - відповідної територіальної громади і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами.

Отже засновником комунальних підприємств є територіальні громади, а орган місцевого самоврядування, за розпорядженням якого утворюється таке підприємство, є лише представником засновника.

Територіальна громада не визначена в діючому законодавстві як юридична особа.

Крім того, до 2007р. позивачу таке свідоцтво надавалось, що свідчить про можливість неоднозначного (множинного) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів.

У відповідності до пп.4.4.1 Закон України 21.12.2000  № 2181-III “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” у разі коли норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 94,161-163 КАС України,

господарський суд

П О С Т А Н О В И В  :

Зобов’язати Южноукраїнську ОДПІ у м. Миколаївської обл. видати комунальному підприємству „Бюро технічної інвентаризації" м. Южноукраїнська свідоцтво про сплату єдиного податку у 2007 р.

Постанова  або ухвала суду першої інстанції,  якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд  першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Суддя
О.В.Ткаченко