СУД
РІШЕННЯ

29.03.07р.

Справа № 41/53-07(20/511-06)

За позовом  Приватного
підприємства фірми "Преском-Дніпро",

м. Дніпропетровськ

до  Суб"єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1, м.Дніпропетровськ

про стягнення 117 375 грн. 00 коп.

Суддя Орєшкіна Е.В.

В засіданні приймали участь представники:

Від позивача:Коваленко С.О.,
довіреність № б/н від 06.02.07 року;

Від
відповідача: ОСОБА_2, довіреність НОМЕР_1.

ОСОБА_3,
представник за довіреністю НОМЕР_2.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, з урахуванням уточнень
позовних вимог (заява від 28.02.07 року), звернувся до господарського суду з
позовом про стягнення з відповідача боргу в сумі 178000 грн.

В обґрунтування позовних вимог
посилається на порушення відповідачем прийнятих на себе зобов'язань щодо
поставки позивачу продукції за умовами укладеного між сторонами договору
НОМЕР_3.

Представник позивача позов
підтримав, просить суд його задовольнити.

Відповідач проти позову заперечує,
просить суд в позові відмовити, посилаючись на те, що:

- специфікацію к договору НОМЕР_3,
копія якої долучена до матеріалів справи, в якій вказані найменування,
кількість продукції та строк її поставки, відповідач не підписував, тому вона
не є належним доказом у справі;

- позивачем поданий до суду позов
зі спливом строку позовної давності, в межах якого він мав звернутися за
захистом свого цивільного права.

Відповідачем заявлено про
застосування позовної давності при вирішенні спору.

13.02.07 року відповідач звернувся
до суду з клопотанням, яким просив суд зупинити провадження у справі до
вирішення пов'язаної з нею кримінальної справи № 63062319 та з клопотанням,
яким просив суд направити до СВ Жовтневого РВ ДМУ УМВС України в
Дніпропетровській області запит щодо наявності кримінальної справи № 63062319,
порушеної за фактом підроблення документів та їх використанням ПП фірмою
„Преском-Дніпро” при зверненні до господарського суду Дніпропетровської області
з позовом до СПД фізичної особи ОСОБА_1.

Згідно ч. 1 ст. 79 Господарського
процесуального кодексу України, господарський суд зупиняє провадження у справі
в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи,
що розглядається іншим судом.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу україни, кожна сторона повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечен. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Клопотання відповідача судом не
задоволені, оскільки обов'язок доказування та подання доказів покладається на
сторін та на вимогу суду (ухвала від 13.02.07 року) відповідачем належними
доказами не доведено, що в провадженні суду загальної юрисдикції знаходиться
кримінальна справа № 63062319, на яку він послався в поданому клопотанні.

12.03.07 року відповідач звернувся
до суду з клопотанням, яким просив суд призначити почеркознавчу експертизу у
науково-дослідний установі Дніпропетровської області для встановлення, чи
справжній підпис ОСОБА_1. (відповідача у справі) міститься на екземплярі
Специфікації к договору поставки продукції НОМЕР_3, поданого позивачем як доказ
в обґрунтування позовних вимог.

Клопотання відповідача судом не
задоволено, оскільки суд не вбачає підстав для її проведення.

Запис розгляду справи в судовому
засіданні, яке відбулося 12.03.07 року за клопотанням представника відповідача
здійснювався за допомогою технічних засобів, а саме програмно-апаратного
комплексу „Діловодство суду”. Для архівного оригіналу звукозапису надано диск
CD-R НОМЕР_4.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 12.03.07 року строк вирішення спору продовжений
до 10.04.07 року.

За згодою представників сторін в
судовому засіданні оголошено  вступну та
резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в сукупності,
господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем - приватним
підприємством "Преском-Дніпро” та відповідачем - приватним підприємцем
ОСОБА_1 укладений договір поставки продукції НОМЕР_3 (далі - договір), пунктом
1.1. якого передбачено зобов'язання постачальника (відповідача у справі)
поставити та передати у власність покупця (позивача у справі) продукцію,
кількість, ціна якої мають зазначатися у специфікаціях, оформлених у вигляді
додатків к договору, та зобов'язання покупця, відповідно, прийняти цю продукцію
та її сплатити.

Факт укладення вказаного договору
відповідачем не спростований та підтверджений
представником відповідача в судовому засіданні.

Пунктом 4.2. договору передбачено,
що покупець здійснює 100 % передоплату товару шляхом зарахування коштів на
розрахунковий рахунок постачальника.

На виконання умов договору в період
з 29.08.02 року по 27.02.03 року позивачем здійснена відповідачу передоплата за
товар в сумі 178000 грн., що підтверджено виписками банку, копії яких додані до
позову.

Згідно п. 3.3. договору, відпуск
товару здійснюється згідно специфікації.

Доказів поставки відповідачем
позивачу продукції за договором НОМЕР_3 на суму перерахованої позивачем
передоплати сторонами не подано, в матеріалах справи вони відсутні.

Таким чином, відповідачем не
поставлено позивачу товару на суму 178000 грн.

Згідно заключних та перехідних положень
Цивільного кодексу України щодо цивільних відносин, які виникли до набрання
чинності ЦК України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Правовідносини, згідно договору
поставки НОМЕР_3 між сторонами виникли в серпні 2002 року. Зобов'язання
припиняються виконанням, проведеним належним чином. На теперішній час права та
обов'язки між сторонами продовжують існувати, оскільки відповідач не здійснив
поставку оплаченого позивачем товару. Тобто, при вирішенні спору необхідно
застосовувати норми Цивільного кодексу України.

Фактичні дії сторін підпадають під
норми ст.ст. 11, 202, 509, 655 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173-175
Господарського кодексу України і свідчать про існування між сторонами відносин
купівлі-продажу,  в результаті чого у
відповідача виникли зобов'язання по поставці оплаченої  позивачем продукції.

Згідно приписів ст. 193
Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, дія яких
поширюється на спірні взаємовідносини, зобов'язання мають виконуватись належним
чином, відповідно до умов договору та закону. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається (ст. 525 ЦК
України).

Зобов'язанням, у відповідності із
ст. 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію
(передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або
утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання
його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст. 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших
правочинів.

Порушенням зобов'язання, згідно
приписів ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Позивачем в якості доказу
узгодження сторонами найменування, ціни, кількості та строку поставки продукції
за договором НОМЕР_3 подана специфікація б/н, з якої вбачається, що товар
повинен поставлятися періодично, з урахуванням сільськогосподарських періодів
за попереднім узгодженням з покупцем, кінцевим строком виконання договірних
зобов'язань визначений строк -до 30.04.04 року.

Відповідач стверджує, що
специфікація к договору НОМЕР_3 ним не підписувалась та про її існування він
дізнався лише після отримання позову.

Згідно довідки Жовтневого СВ ДМУ
УМВС України в Дніпропетровській області за НОМЕР_5, долученій до матеріалів
справи, на підставі постанови слідчого СВ Жовтневого РВ ДМУ УМВС України в
Дніпропетровській області за кримінальною справою  № 63062319, порушеної за заявою громадянина
ОСОБА_1., за ознаками злочину, передбаченому ч. 3 ст. 358 Кримінального кодексу
України, головним фахівцем відділення по експертно-криміналістичному
забезпеченню роботи Дніпропетровського МУ НДЕКЦ при УМВС у Дніпропетровській
області капітаном міліції Сорокою О.О. проведена техніко-криміналістична
експертиза, висновком якої є, зокрема, посилання на те, що специфікація к
договору поставки продукції НОМЕР_3, виготовлена за допомогою еластичного
кліше, а не печатки ПП ОСОБА_1.

З огляду на викладені обставини та
оцінюючи докази в сукупності суд дійшов висновку, що позивачем не доведено, у
відповідності із ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України,  укладення між сторонами специфікації к
договору НОМЕР_3, тобто сторонами не узгоджено строку поставки продукції, її
ціни, найменування та кількості.

Відповідно до ст. 180
Господарського кодексу України, господарський договір вважається укладеним,
якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо
його істотних умов. При укладенні господарського договору сторони
зобов'язані  у будь-якому разі погодити
предмет договору (номенклатуру, асортимент продукції), її кількість, ціну та
строк дії договору.

У разі якщо сторони не досягли
згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається
неукладеним ( таким, що не відбувся).

Якщо одна із сторін здійснила дії
щодо його виконання (в даному випадку позивачем здійснена передоплата з
посиланням саме на вказаний договір), правові наслідки таких дій, згідно п. 8
ст. 181 Господарського кодексу України, визначаються нормами Цивільного кодексу
України.

Враховуючи, що сторонами термін
виконання зобов'язання -поставки відповідачем товару не встановлений, в силу
ст. 530 Цивільного кодексу України, кредитор (позивач по справі) вправі
вимагати виконання у будь-який час. Боржник зобов'язаний виконати таке
зобов'язання в семиденний термін з дня пред'явлення вимоги кредитором.

В якості доказів звернення до
відповідача з вимогою на поставку продукції в порядку ст. 530 Цивільного
кодексу України позивачем поданий лист б/н від 16.03.07 року, надісланий
16.03.07 року на адресу відповідача рекомендованою кореспонденцією за НОМЕР_6,
який отриманий останнім 20.03.07 року.

Таким чином, строк поставки
продукції у відповідача, з урахуванням часу на перебіг пошти, настав з 20.03.07
року 27.03.07 року

Відповідно до п. 2 ст. 693 Цивільного
кодексу України, якщо  продавець,  який
одержав  суму  попередньої
оплати товару,  не передав товар у
встановлений строк, покупець має право вимагати
передання  оплаченого   товару
або   повернення   суми попередньої оплати.

Згідно ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України, підприємства мають право звертатися до
Господарського суду за захистом свого порушенного або оспорюваного права.
Виходячи з вищевикладеного, право позивача на момент звернення до суду порушено
не було, оскільки строк поставки продукції за договором у відповідача настав в
процесі розгляду справи та прострочення виконання зобов'язання -28.03.07 року,
тобто позивач право на звернення до суду на момент пред'явлення позову не
набув, тому правові підстави для задоволення вимог позивача відсутні.

Із твердженням відповідача щодо
пропущення позивачем строку позовної давності за вимогою про повернення
грошових коштів в розмірі 178000 грн. на тій підставі, що його за спірними
відносинами сторін слід рахувати з 27.02.03 року ( з дати останнього платежу,
яким позивачем була перерахована передоплата за договором), внаслідок чого
позов позивачем пред'явлений до суду у листопаді 2006 року з пропущенням строку
позовної давності, суд погодитися не може з наступних підстав.

Згідно ст. 256 Цивільного кодексу
України, позовна давність -це строк, у межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність
встановлена статтею 257 Цивільного кодексу України тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення
свого права або про особу, яка його порушила (п. 1ст. 261 Цивільного кодексу
України).

Позовна давність застосовується
судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (п. 3
ст. 267 Цивільного кодексу України).

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови від позову
(п. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

Оскільки строк поставки товару за
договором у відповідача настав з 20.03.07 року по 27.03.07 року, суд вважає, що
перебіг позовної давності в даному випадку починається з 28.03.04 року, тобто
позивач звернувся до суду у межах встановленого законом строку з вимогою про
захист свого порушеного права.

У відповідності із ст. 49
Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по справі
покладаються на позивача.

З огляду на викладене та керуючись
ст.  ст. 1, 33, 34, 49, 82 -84
Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В позові
відмовити.

Повернути позивачу з державного
бюджету зайве сплачене державне мито в розмірі 895 грн.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

СУДДЯ
Е.В. ОРЄШКІНА

Рішення
підписано 06.04.07р.

З оригіналом згідно

Пом. судді                                                                                                О.А.Лисінська