ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"03" квітня 2007 р.
Справа № 9/339-06-9260

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді  Савицького Я.Ф.,

суддів  Гладишевої Т.Я., Лавренюк О.Т.,

при секретарі судового засідання Іоффе С.Б.

за участю представників сторін в судовому засіданні від 22.02.2007 р.

від позивача: Кравченко М.І., довіреність №4 від 09.01.2007р.;

від відповідача: Савенко М.В., довіреність №15 від 21.02.2007р.;

за участю представників сторін в судовому засіданні від 06.03.2007 р.

від позивача: Кравченко М.І., довіреність №4 від 09.01.2007р.;

від відповідача: Савенко М.В., довіреність №15 від 21.02.2007р.;

від третіх осіб: ТОВ „Універмаг” –не з’явилися;

ТОВ „Веселка” – Живора Є.В., довіреність б/н від 09.04.2006р.;

за участю представників сторін в судовому засіданні від 22.03.2007 р.

від позивача: Кравченко М.І., довіреність №4 від 09.01.2007р.;

від відповідача: Савенко М.В., довіреність №15 від 21.02.2007р.;

від третіх осіб: ТОВ „Універмаг” –не з’явилися;

ТОВ „Веселка” – Живора Є.В., довіреність б/н від 09.04.2006р.;

за участю представників сторін в судовому засіданні від 03.04.2007 р.

від позивача: Кравченко М.І., довіреність №4 від 09.01.2007р.;

від відповідача: Савенко М.В., довіреність №15 від 21.02.2007р.;

від третіх осіб: ТОВ „Універмаг” –не з’явилися;

ТОВ „Веселка” – Живора Є.В., довіреність б/н від 09.04.2006р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Ізмаїльської міської ради

на рішення господарського суду Одеської області

від 11 грудня 2006р.

по справі №9/339-06-9260

за позовом: Ізмаїльської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю „Харчування”

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог, на стороні позивача: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю „Універмаг”

2) Товариства з обмеженою відповідальністю „Веселка”

про знесення самочинного будівництва

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

Повна фіксація судового процесу здійснювалась згідно ст. 129 Конституції України та ст. 4-4 Господарського процесуального Кодексу.

Розпорядженням голови Одеського апеляційного господарського суду №24 від 14.02.2007р. у складі суддів здійснено заміну судді Журавльова О.О. на суддю Гладишеву Т.Я..

Відповідно до ст. 77 ГПК України розгляд апеляційної скарги відкладено на 06.03.2007р., 22.03.2007р. та 03.04.2007р..

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду Одеської області від 11.12.2006р. по справі №9/339-06-9260 (суддя Бакланова Н.В.) відмовлено у задоволенні позову Ізмаїльської міської ради до ТОВ „Харчування” про знесення самочинного будівництва, з посиланням на те, що: 1)при розгляді справи встановлено, що земельна ділянка, на якій розташований торговий павільйон, знаходиться у постійному користуванні позивача, про що свідчить Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, площею 4,6026 га для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель, адміністративно-побутових споруд і будівель, виданий на підставі рішення Ізмаїльської ради народних депутатів від 04.04.1997р. №101-ХХІІІ; 2) ст. 375, 376 Цивільного кодексу України передбачена можливість  приведення самочинного будівництва у відповідність будівельним нормам і правилам, як встановлено в ході судового розгляду справи позивач не надав можливість відповідачу провести певні дії, передбачені законом, крім того відповідач надав докази того, що звертався до відповідних органів з проханням врегулювати спірну ситуацію, але його звернення залишилися без відповіді; 3) позивач не довів в чому полягає суперечення спільним інтересам або порушення прав інших осіб, або порушення будівельних норм, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Не погоджуючись з оскаржуваним рішенням місцевого господарського суду до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою №13/01-24-12 від 23.01.2007р. звернулася Ізмаїльська міська рада, в якій просить скасувати рішення господарського суду Одеської області від 11.12.2006 року і прийняти нове рішення, яким задовольнити позов, мотивуючи це тим, що суд посилається у рішенні на те, що земельна ділянка, на якій розташований торговельний павільйон, знаходиться у постійному користуванні ТОВ „Харчування”, проте відповідно до кадастрової документації вказана земельна ділянка частково знаходиться у власності ТОВ „Веселка” та оренді ТОВ „Універмаг”, що таким чином порушує права ТОВ „Веселка” та ТОВ „Універмаг”, отже, відповідно до ч. 7 ст. 376 Цивільного кодексу України в разі істотного відхилення від проекту, що протирічить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм та правил, суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов’язати особу, яке здійснило будівництво, провести відповідну перебудову, що є підставою для задоволення позову.

22.02.2007р. до Одеського апеляційного господарського суду від Ізмаїльської міської ради надійшло клопотання про залучення в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ТОВ „Веселка” та ТОВ „Універмаг”, так як відповідно до довідки Ізмаїльського міського відділу земельних ресурсів від 20.12.2006р. за №28-11-1762 земельна ділянка, на території якої розташований торговий павільйон „Квіти” згідно з земельно-кадастровою документацією частково знаходиться у власності ТОВ „Веселка” та частково в оренді ТОВ „Універмаг”.

Дослідивши надані документи, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду задовольнила клопотання Ізмаїльської міської ради та залучила в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача –ТОВ „Веселка” та ТОВ „Універмаг”.

Розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги Ізмаїльської міської ради, заслухавши представників сторін та третьої особи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга  задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду слід залишити без змін, з огляду на таке.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду встановила, що 31.05.2006р. міською інспекцією державного архітектурного контролю при обстеженні домоволодіння по вул. Пушкіна, 41 в м. Ізмаїлі Одеської області зафіксовано факт самовільного, без отримання у встановленому законом порядку дозволів, будівництва ТОВ „Харчування” квіткового павільйону розміром 6,36 х 2,34 м, чим на думку позивача порушені ст. ст. 24, 29 Закону України „Про планування та забудову територій”.

20.06.2006р. Ізмаїльською міською інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю ТОВ „Харчування” було надано припис, яким запропоновано в строк до 05.06.2006р. здійснити знесення торгового павільйону по продажу квітів.

Даний припис виконано не було.

Постановою інспекції державного архітектурно-будівельного контролю при виконавчому комітеті Ізмаїльської міської ради від 13.07.2006р. за №2184 директор ТОВ „Харчування” Савенко М.В. за порушення ст. ст. 24, 29 Закону України „Про планування та забудову територій” притягнутий до адміністративної відповідальності на підставі ст. 97 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі вищезазначеного Ізмаїльська міська рада просить суд зобов’язати відповідача ТОВ „Харчування” знести самочинно побудований об’єкт –торговий павільйон, що розташований за адресою: м. Ізмаїл вул. Пушкіна, 41, з тих підстав, що відповідачем порушено права та охоронювані законом інтереси третіх осіб –ТОВ „Універмаг” та ТОВ „Веселка”.

ТОВ „Універмаг” надало лист за №7 від 15.02.2007р., відповідно до якого ТОВ „Універмаг” територіальних претензій до ТОВ „Харчування” не має.

При цьому, ТОВ „Веселка” вважає, що будівництво торговельного павільйону ТОВ „Харчування” призвело до незаконного захвату частини земельної ділянки, що належить ТОВ „Веселка” на праві приватної власності, перешкоджає користуванню ТОВ „Веселка” водопроводом, крім того вказаний торговельний павільйон є капітальною спорудою, що порушує норми чинного будівельного законодавства.

ТОВ „Харчування” позовні вимоги не визнає мотивуючи тим, що на підставі рішення Ізмаїльської міської ради від 06.11.2003р. №1546 „Про організацію лоточної торгівлі по вул. Пушкіна, 41 ріг вул. Болградської, 72”, ТОВ „Харчування” доручені функції по організації лоточної торгівлі квітами та стягненню ринкового збору, на виконання вказаного рішення ним здійснено ряд заходів направлених на упорядкування торгівлі квітами, а саме: отримано проект квіткового павільйону по вул. Пушкіна, 41, в рамках кого відповідачем здійснено будівництво квіткового павільйону.

11.08.2006р. ТОВ „Харчування” направило на адресу Ізмаїльської міської ради заяву про надання дозволу на розміщення та оформлення торгівельного павільйону, проте вказана заява не розглянута.

Крім того, ТОВ „Харчуваня” в обґрунтування своєї позиції, вказує на те, що земельна ділянка, на якій розташований торгівельний павільйон, знаходиться у відповідача в постійному користуванні, в тому на підставі ст. 375 Цивільного кодексу України відповідач вважає, що він мав право на забудову земельної ділянки.

ТОВ „Харчування” до матеріалів справи надало Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 4,6026 га для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель, адміністративно-побутових споруд і будівель, виданий на підставі рішення Ізмаїльської ради народних депутатів від 04.04.1997р. №101-ХХІІІ.

При розгляді даної справи встановлено, що земельна ділянка, на якій розташований торговий павільйон, знаходиться постійному користуванні відповідача.

Відповідно до довідки Ізмаїльського міського відділу земельних ресурсів від 20.11.2006р. за №28-11-1762 земельна ділянка, на якій розташований торговельний павільйон „Квіти” згідно з земельно-кадастровій документації частково знаходиться у власності ТОВ „Веселка” та частково в оренді ТОВ „Універмаг”, проте в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджують займання ТОВ „Харчування” земельної ділянки, яка належить на праві власності ТОВ „Веселка”.

Також, як на підставу для знесення самочинного будівництва ТОВ „Веселка” вказує на те, що ТОВ „Харчування” будівництвом торговельного павільйону унеможливлює користування водопровідними мережами, які знаходяться на балансі ТОВ „Веселка”.

Проте, згідно з листом №624 від 11.11.1999р. ТОВ „Харчування” надало згоду ТОВ „Веселка” на підключення до водопроводу та каналізації ресторану „Голубий Дунай”, який належить ТОВ „Харчування”.

Крім того, Ізмаїльським відділенням комплексних розвідувань підприємства „Укрпівденбудрозвідування” встановлено, що інженерні підземні комунікації: водопровідний ввід, каналізаційний колектор, водопровідний та каналізаційний колодязі по життєзабезпеченню будівлі аптеки по вул. Пушкіна, 41, яка належить ТОВ „Веселка”, знаходяться на території ТОВ „Харчування”.

Вказане підтверджується й Сумісним планом інженерних мереж, який було надано в судовому засіданні Ізмаїльською міською радою, крім того, згідно з вказаним планом торговельний павільйон ТОВ „Харчування” не побудований на мережах водопроводу та каналізації ТОВ „Веселка”, що спростовує твердження третьої особи та позивача.

Згідно ст. 375 Цивільного кодексу України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.

Згідно чинного законодавства, під самовільним будівництвом розуміють: проведення будівельних робіт без дозволу на їх виконання або його перереєстрації у встановлені терміни, виконання не вказаних в дозволі будівельних робіт; проведення будівельних робіт без належно затвердженої проектної документації; з грубим порушення будівельних норм і правил або проектних рішень; самовільна зміна архітектурного вигляду будівель і споруд під час їх експлуатації, а також спорудження будівель і споруд на земельній ділянці без належно оформлених прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до ч. 7 ст. 376 Цивільного кодексу України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного державного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов’язати особу, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила будівництво (ч. 8 ст. 376 Цивільного кодексу України).

Таким чином, господарський суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що законом передбачена можливість здійснення приведення самочинного будівництва у відповідність будівельним нормам і правилам.

Отже, господарським судом першої інстанції цілком вірно встановлено, що позивач не надав можливість відповідачу провести певні дії, передбачені законом.

ТОВ „Харчування” при цьому надало докази того, що воно зверталося до відповідних органів з проханням врегулювати спірну ситуацію, але його звернення залишились без відповіді.

Згідно ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Притягнення до цивільно-правової відповідальності можливе лише за наявності певних, передбачених законом, умов. Їх сукупність утворює склад цивільного правопорушення, який і служить підставою цивільно-правової відповідальності.

Відповідальність є наслідком правопорушення.

Ізмаїльською міською радою під час розгляду справи не доведено, в чому полягає суперечення суспільним інтересам або порушення прав інших осіб, або порушення будівельних норм.

Відповідно до ч.1ст.218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 2 наведеної статті встановлено, зокрема, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду прийняте у відповідності з чинним законодавством та обставинами справи, а отже, рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101-103, 105 ГПК України, Одеський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Одеської області від 11.12.2006р. по справі №9/339-06-9260 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Головуючий суддя:                                                                                Я.Ф. Савицький

Суддя:                                                                                     Т.Я. Гладишева

Суддя:                                                                                                    О. Т. Лавренюк