ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД   РІВНЕНСЬКОЇ   ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

"10" квітня 2007 р.                                                                                Справа №  20/100

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Василишина А.Р. за участю секретаря судового засідання помічника судді Сокола Ф.Г.

за участю представників сторін:

позивача: Приходько Т.В. (дов. № 132 від 05.03.2007р.);

відповідача: Вознюк О.О. (дов. № 9194 від 28.12.2006р.);

третьої особи 1: Мякищук О.Ф. (посв. № 126 від 24.07.2003р.);

третьої особи 2: не з’явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом  Державного комунального підприємства „Житлово-експлуатаційна контора № 2”

до відповідача Дубенської об’єднаної державної податкової інспекції

третя особа 1 на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Виконавчий комітет Дубенської  міської ради

третя особа 2 на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Обласне управління житлово-комунального господарства

про зобов’язання видати свідоцтво про право сплати єдиного податку.

Статті  27, 29, 49, 51, 127 Кодексу адміністративного судочинства України роз’яснені.

ВСТАНОВИВ:

Державне комунальне підприємство „Житлово-експлуатаційна контора № 2” (надалі –Позивач) звернулося в господарський суд з позовом до Дубенської об’єднаної державної податкової інспекції (надалі –Відповідач) про зобов’язання видати свідоцтво про право сплати єдиного податку. Ухвалою господарського суду по даній справі від 20 березня 2007 року (а.с. 34) за ініціативою суду залучено третю особу 1 на стороні Позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору –Виконавчий комітет Дубенської  міської ради (надалі –Третя особа 1) та третю особу 2 на стороні Позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору –Обласне управління житлово-комунального господарства (надалі –Третя особа 2).

Свої позовні вимоги Позивач обґрунтовує тим, що листом № 2250  (а.с. 6) та № 9105/15-10 від       25 грудня 2006 року (а.с. 8) Відповідач неправомірно відмовив у видачі свідоцтва платника єдиного податку, посилаючись на статтю 7 Указу Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва”, оскільки у статутному фонді комунального підприємства частка, що належить учасником та засновником перевищує 25 (двадцять п’ять) відсотків.

Позивач посилається на те, що заява на спрощену систему оподаткування обліку та звітності подана до Відповідача вчасно. В заяві вказана сума виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), майна, основних фондів за рік яка не перевищує  максимальної. Середньооблікова чисельність працюючих на дату подання заяви не перевищує 50 осіб. Підприємство засноване на комунальній власності.

Відповідач у заперечені проти позову № 1948/10-05 від 050307 (а.с. 25) просить в задоволені позову відмовити повністю, посилаючись на формальне застосування статті 7  Указу Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва”, відповідно до якого не є платниками єдиного податку підприємства, у статутному фонді яких частки, що належать юридичним особам-учасникам та засновникам даних підприємств, перевищують 25 (двадцять п’ять) відсотків.

Представник Третьої особи 1 в судовому засіданні підтримав вимоги Позивача та вказав, що Третя особа 1 в статутний фонд коштів не вносила.

Третя особа 2 в поясненнях по справі № 781/03 від 5 квітня 2007 (а.с. 39) року зазначає, що:

-          відповідно до пункту 4 статті 78 Господарського кодексу України статутний фонд унітарного підприємства утворюється органом, до сфери управління якого воно входить, до реєстрації цого як суб’єкта господарювання. Мінімальний розмір статутного фонду комунального унітарного підприємства встановлюється  відповідною місцевою радою;

-          власником та засновником Позивача є Дубенська міська рада. Тому з питання формування  (розміру) статутного фонду Позивача необхідно звернутися до управління житлово-комуального господарства виконавчого комітету Дубенської міської ради.

Давши оцінку поясненням сторін, доказам у справі господарський суд Рівненської області прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статут Позивача (а.с. 12-18; надалі –Статут) зареєстрований рішенням Третьої особи 1 від 18 грудня 1996 року за № 651.

Згідно пунктів 1.1 Статуту: Позивач створений 2 січня 1989 року рішенням Дубенського міськвиконкому від 14 грудня 1988 року № 247.

Відповідно до пункту 1.2 Статуту: власником підприємства є виконком Дубенської міської ради народних депутатів і Обласне управління житлово-комунального гоподарства.

У відповідності до пункту 3.1 Статуту: управління підприємством здійснюється керівником на підставі сполучення єдиноначальності із самоуправлінням трудового колективу і прав власника по господарському використаню свого майна.

Відповідно до довідки № 826 від 20 березня 2007 року (а.с. 32) Позивач діє на основі комунальної власності територіальної громади м. Дубно, засновником Позивача є Дубенська міська рада та станом на 20 березня 2007 року Позивач не має статутного фонду, оскільки міська рада його не утворювала і не встановлювала.

Згідно частини 4 статті 78 Господарського Кодексу України: статутний фонд комунального унітарного підприємства утворюється органом, до сфери управління якого воно входить, до реєстрації його як суб’єкта господарювання. Мінімальний розмір статутного фонду комунального унітарного підприємства встановлюється відповідною місцевою радою.

Статтею 1 Указу Президента від 3 липня 1998 року № 797/98 „Про спрощену систему оподаткування обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва” встановлено, що: спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для юридичних осіб – суб’єктів підприємницької діяльності будь-якої організаційно-правової форми та форми власності, в яких за рік середньооблікова чисельність працюючих не перевищує 50 осіб і обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 1 млн. гривень.

Водночас абзацом 3 частини 1 статті 7 Указу Президента „Про спрощену систему оподаткування обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва” визначено, що: Дія цього Указу не поширюється на суб’єктів підприємницької діяльності, у статутному фонді яких частки, що належать юридичним особам –учасникам та засновникам даних суб’єктів, які не є суб’єктами малого підприємництва, перевищують 25 відсотків.

Системний аналіз положень Цивільного Кодексу України, Господарського Кодексу України та інших нормативних актів дає підстави вважати, що статутним фондом є грошові кошти, цінні папери, інше майно, внесені учасниками, засновником шляхом придбання її акцій, часток.

В Статуті відсутні будь-які посилання на статутний фонд, його розмір, частку засновників, учасників.

По суті, Відповідач зробив висновок про перевищення 25 відсотків частки статутного фонду, що належить учасникам, засновнику на підставі припущень, а не доказів.

По суті, Позивач має усі підстави перебування на спрощеній системі оподаткування та звітності. В той же час статутного фонду у Позивача немає, що взагалі не було досліджено Відповідачем, а тому до Позивача не може застосовуватися положення абзацу 3 частини 1 статті 7 Указу Президента „Про спрощену систему оподаткування обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва”.

Таким чином, Відповідач, не дослідивши обставин щодо частки статутного фонду, неправомірно відмовив Позивачу у видачі свідоцтва платника єдиного податку.

Судовий збір у відповідності до статтей 87, 98 і Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України покладаються на Відповідача.

Керуючись статтями  87, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов задоволити.

2. Зобов’язати Дубенську об’єднану державну податкову інспекцію видати Державному комунальному підприємству „Житлово-експлуатаційна контора № 2” свідоцтво платника єдиного податку з 1 січня 2007 року згідно наданої заяви.

3. Присудити Державному комунальному підприємству „Житлово-експлуатаційна контора № 2” з Державного бюджету 3 (три) грн. 40 коп. витрат по державному миту (судовому збору).

4. Постанову направити сторонам у справі.

5. Виконавчий лист видати після набрання постановою законної сили.

6. Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного господарського суду через суд першої інстанції, який ухвалив постанову. Заява про апеляційне оскарження подається протягом 10 днів з дня складення постанови в повному обсязі. Апеляційна скарга подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження..

Повний текст постанови оформлено та підписано 16.04.2007р.

Суддя                                                  А.Р. Василишин